ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000738 від 10 серпня 2018 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року, ухваленого щодо
ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бурса Турецької Республіки, громадянина Турецької Республіки, зареєстрованого за адресою (згідно з посвідкою на постійне місце проживання в Україні): АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 149, ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_10 ,
перекладача ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів та призначено покарання: за ч. 1 ст. 149 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 149 КК України позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 302 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 303 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до ч. 1 т. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного йому.
Окрім того, судом вирішено цивільні позови та питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 149, ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України, за таких обставин.
Так, взимку 2018 року, більш точний час та місце не встановлено, ОСОБА_13 переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування, переміщення та передачі людей, з метою їх сексуальної експлуатації, усвідомлюючи, що вказані дії є незаконними та порушують права і свободи - честь, гідність і волю особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на вчинення особливо тяжких злочинів, які полягали у вербуванні осіб жіночої статі на території України, їх переміщенні за кордон до Турецької Республіки та подальшої передачі з метою сексуальної експлуатації за грошову винагороду, розробив злочинний план вчинення вказаних злочинів.
Так, відповідно до розробленого плану ОСОБА_13 повинен був підшукувати через мережу Інтернет та контактувати з особами жіночої статі, з метою подальшого вербування з використанням обману, шантажу та уразливого стану, після чого підшукувати на території Турецької Республіки клієнтів, що бажали б отримувати послуги сексуального характеру та забезпечувати переміщення осіб жіночої статі до вказаних клієнтів через державний кордон України.
Приблизно у січні 2018 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_13 , знаходячись у невстановленому місці, умисно, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування та переміщення людей, з метою їх сексуальної експлуатації, шляхом спілкування телефонним зв`язком та листуванням за допомогою мережі Інтернет запропонував раніше знайомій ОСОБА_14 виїзд до Турецької Республіки, з метою зайняття проституцією, а саме: надання послуг сексуального характеру за грошову винагороду.
При цьому ОСОБА_13 , діючи умисно та достовірно знаючи про важке матеріальне та соціальне становище ОСОБА_14 , а саме: що вона є розлученою, самостійно виховує малолітню дитину та не має можливості влаштуватись на гарно оплачувану роботу, шляхом умовлянь з елементами обману переконував її в доцільності та вигідності зайняття проституцією на території вказаної держави, гарантував безоплатне переміщення до Турецької Республіки та повернення до України, гідні умови мешкання, харчування, дотримання прав та інтересів, їх охорону та високу зарплату приблизно 1000 доларів США на тиждень, приховавши від неї дійсні відомості про умови праці та не маючи намір виконувати свої обіцянки щодо оплати сексуальних послуг у повному обсязі та оплати зворотного переміщення.
Знаходячись в уразливому стані, викликаному збігом тяжких матеріальних і соціальних обставин та будучи введеною в оману, ОСОБА_14 на зазначену пропозицію погодилась.
Таким чином, у результаті своїх умисних злочинних дій ОСОБА_13 отримав згоду від ОСОБА_14 щодо виїзду її за межі України до Турецької Республіки, тим самим шляхом використання обману та уразливого стану особи завербував останню з метою подальшої сексуальної експлуатації.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного плану щодо переміщення за державний кордон України ОСОБА_14 , ОСОБА_13 впевнившись, що остання має закордонний паспорт, знаходячись у невстановленому місці, у невстановлений час, діючи умисно, придбав через невстановлений ресурс мережі Інтернет електронні авіаквитки для себе та ОСОБА_14 , які є підставою для виїзду за кордон, таким чином організував її переміщення.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного плану, 17.02.2018 року, більш точний час встановити було неможливо, ОСОБА_13 , діючи умисно, зустрівся із ОСОБА_14 у центрі м. Дніпра, більш точне місце не встановлено, та особисто супроводжуючи, за допомогою невстановленого громадського автотранспорту перемістив її до міжнародного аеропорту м. Запоріжжя, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4.
17.02.2018, приблизно о 12 годині 38 хвилин, ОСОБА_13 , перебуваючи в аеропорту м. Запоріжжя за вищевказаною адресою, діючи умисно, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на переміщення раніше завербованої особи до Турецької Республіки, для її подальшої сексуальної експлуатації забезпечив останню електронним квитком на літак. Після чого ОСОБА_13 разом із ОСОБА_14 , надавши працівникам митниці документи для виїзду за кордон та електронні квитки, пройшли митну територію України.
17.02.2018, приблизно о 12 годині 38 хвилин, ОСОБА_14 , виконуючи вказівки ОСОБА_15 , разом з останнім, міжнародним рейсом 431 здійснили виліт з аеропорту м. Запоріжжя, який розташований за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Блакитна, 4 та приблизно о 15:00 годині прибули до міжнародного аеропорту ім. Сабіхи Гьокчен міста Стамбул (Istanbul Sabiha Gok?en Havalimani), за адресою: Санайї Мх., Пендік, Стамбул, Турецька Республіка.
В цей же день, у невстановлений час, ОСОБА_13 , знаходячись разом із ОСОБА_14 на території міжнародного аеропорту ім. Сабіхи Гьокчен міста Стамбул, після прибуття на територію Турецької Республіки, на невстановленому громадському автотранспорті, особисто супроводжуючи, перемістив ОСОБА_14 до міста Муданья Турецької Республіки.
Таким чином, ОСОБА_13 перемістив ОСОБА_14 через державний кордон України до міста Муданья Турецької Республіки з метою сексуальної експлуатації, з використанням обману та уразливого стану особи.
Приблизно 17.02.2018, більш точний час встановити було неможливо, ОСОБА_13 , знаходячись на території міста Муданья Турецької республіки, у невстановленому місці, передав ОСОБА_14 невстановленій особі з метою сексуальної експлуатації, при цьому заздалегідь надавши ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 1000 доларів США, за надання послуг сексуального характеру.
В подальшому ОСОБА_14 вимушена була надавати сексуальні послуги на території міста Муданья Турецької Республіки невстановленій особі приблизно до 21.02.2018. В подальшому, 21.02.2018, ОСОБА_13 , на невстановленому автотранспорті перемістив ОСОБА_14 до міста Бурса Турецької Республіки та передав її невстановленій в ході досудового розслідування особі, в невстановлені місці та час, та в подальшому ОСОБА_14 вимушена була надавати сексуальні послуги невстановленим особам чоловічої статі, на території міста Бурса Турецької Республіки, приблизно до 26.02.2018. При цьому, у зв`язку з тим, що ОСОБА_14 виказала незгоду надавати сексуальні послуги декільком чоловікам, про що не було попередньої домовленості, ОСОБА_13 погрожував їй фізичною розправою за відмову у наданні невстановленим особам чоловічої статі таких послуг. Також ОСОБА_13 жодним чином не забезпечував особисту безпеку ОСОБА_14 та після вказаної передачі невстановленому чоловіку ОСОБА_13 з ОСОБА_14 не зв`язувався. Після чого з невстановленого міста та у невстановлений час у місті Бурса Турецької Республіки невстановлений чоловік громадським автотранспортом перевіз ОСОБА_14 до м. Стамбул Турецької Республіки, при цьому зазначив, що ОСОБА_14 має повертатись до України самостійно за власні кошти, після чого залишив останню у невстановленому місці міста Стамбул. Таким чином, ОСОБА_13 шляхом використання обману та погроз забезпечив надання ОСОБА_14 послуги сексуального характеру невстановленим особам на території Турецької Республіки, не виконавши заздалегідь наданих обіцянок із забезпечення особистої безпеки та забезпечення безоплатного повернення на територію України.
Наприкінці березня 2018 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_13 , перебуваючи у приміщенні готелю «Мост Сіті», яке розташоване за адресою: місто Дніпро, вул. Глінки, будинок 2, діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування, переміщення та передачі людей, з метою їх сексуальної експлуатації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, запропонував раніше знайомій ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїзд до Турецької Республіки з метою зайняття проституцією, а саме: надання послуг сексуального характеру за грошову винагороду.
При цьому ОСОБА_13 , діючи умисно та достовірно знаючи про важке матеріальне та соціальне становище ОСОБА_16 , що вона самостійно утримує хвору матір та неповнолітнього брата і не має можливості влаштуватись на гарно оплачувану роботу, шляхом умовлянь з елементами обману та шантажу, що полягав у погрозах повідомити про подробиці інтимного життя ОСОБА_16 близьким родичам, переконував її в доцільності та вигідності зайняття проституцією на території вказаної держави, гарантував безоплатне переміщення до Турецької Республіки та повернення до України, гідні умови мешкання, харчування, дотримання прав та інтересів їх охорону та високу зарплату приблизно 1000 доларів США на тиждень, приховавши від неї дійсні відомості про умови праці та не маючи намір виконувати свої обіцянки щодо оплати сексуальних послуг у повному обсязі та оплати зворотного переміщення.
Знаходячись в уразливому стані, викликаному збігом тяжких матеріальних і соціальних обставин, під впливом шантажу та будучи введеною в оману, ОСОБА_16 на зазначену пропозицію погодилась.
Таким чином, в результаті своїх умисних злочинних дій ОСОБА_13 отримав згоду від ОСОБА_16 щодо виїзду її за межі України до Турецької Республіки, тим самим шляхом використання обману, шантажу та уразливого стану особи завербував останню з метою подальшої сексуальної експлуатації.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного плану щодо переміщення за державний кордон України ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , діючи повторно, впевнившись, що остання має закордонний паспорт, знаходячись у невстановленому місті, у невстановлений час, придбав через невстановлений ресурс мережі Інтернет електронний авіаквиток, який є підставою для виїзду за кордон, таким чином організував її переміщення. У подальшому у невстановлені спосіб, час та місці, вказаний квиток ОСОБА_13 передав ОСОБА_16 у електронному вигляді та надав вказівки з її поводження як при проходженні державного кордону, митниці, так і при прибутті на територію Туреччини.
10.04.2018, приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_16 , виконуючи вказівки ОСОБА_15 , міжнародним рейсом 431 здійснила виліт з аеропорту міста Запоріжжя, який розташований за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Блакитна, 4 та приблизно о 21:00 року прибула міжнародного аеропорту ім. Сабіхи Гьокчен міста Стамбул (Istanbul Sabiha Goken Havalimani) за адресою: Санайї Мх., Пендік, Стамбул, Турецька Республіка.
В цей же день у невстановлений час Гьок Гьокан зустрів ОСОБА_16 на території міжнародного аеропорту ім. Сабіхи Гьокчен міста Стамбул, після чого на невстановленому громадському автотранспорті, особисто супроводжуючи, перемістив ОСОБА_16 до міста Муданья Турецької Республіки.
Таким чином, ОСОБА_13 перемістив ОСОБА_16 через державний кордон України до міста Муданья Турецької республіки з метою сексуальної експлуатації, з використанням обману, шантажу та уразливого стану особи.
Приблизно 10.04.2018, більш точний час не встановлено, ОСОБА_13 , знаходячись на території міста Муданья Турецької Республіки, у невстановленому місці, передав ОСОБА_16 невстановленій особі з метою сексуальної експлуатації.
В подальшому ОСОБА_16 вимушена була надавати сексуальні послуги на території міста Муданья Турецької Республіки невстановленій особі приблизно до 21.04.2018. Після чого, у невстановленому місці та у невстановлений час у місті Муданья Турецької Республіки з ОСОБА_16 зустрівся ОСОБА_13 , та невстановленим громадським автотранспортом перевіз її до м. Стамбул Турецької Республіки, де, реалізуючи свій заздалегідь розроблений план, не маючи наміру розраховуватись у повному обсязі, надав ОСОБА_16 300 доларів США за надані нею невстановленій особі сексуальні послуги, при цьому повідомив, що з обіцяних 1000 доларів США він вирахував кошти на перевезення, харчування, картку мобільного оператора. Також він зазначив, що ОСОБА_16 має повертатись до України самостійно за власні кошти, після чого залишив останню у невстановленому місті міста Стамбул.
Наприкінці травня 2018 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_13 , перебуваючи у невстановленому місці та у невстановлений час, діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування, переміщення та передачі людей, з метою їх сексуальної експлуатації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, запропонував раніше знайомій неповнолітній ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїзд до Турецької Республіки з метою зайняття проституцією, а саме: надання послуг сексуального характеру за грошову винагороду.
При цьому ОСОБА_13 , діючи умисно, повторно та достовірно знаючи про важке матеріальне та соціальне становище ОСОБА_17 , 2000 року народження, та той факт, що вона є неповнолітньою, шляхом умовлянь переконав її в доцільності та вигідності зайняття проституцією на території вказаної держави, гарантував безоплатне переміщення до Турецької Республіки та повернення до України, гідні умови мешкання, харчування, дотримання прав та інтересів, їх охорону та високу зарплату, приблизно 1000 доларів США на тиждень. Знаходячись в уразливому стані, неповнолітня ОСОБА_17 на зазначену пропозицію погодилась.
Таким чином, в результаті своїх умисних злочинних дій ОСОБА_13 отримав згоду від ОСОБА_17 щодо виїзду її за межі України до Турецької Республіки, тим самим шляхом використання уразливого стану особи завербував неповнолітню ОСОБА_17 , з метою подальшої сексуальної експлуатації.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного плану щодо переміщення через державний кордон України ОСОБА_17 , ОСОБА_13 впевнившись, що остання має закордонний паспорт, знаходячись у невстановленому місці, у невстановлений час придбав через невстановлений ресурс мережі Інтернет електронні авіаквитки, які є підставою для виїзду за кордон, таким чином організував її переміщення. У подальшому у невстановлені спосіб, час та місці вказані квитки ОСОБА_13 передав ОСОБА_17 в електронному вигляді та надав вказівки з її поводження як при походженні митниці, так і при прибутті на територію Туреччини.
10.06.2018, приблизно о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_17 , виконуючи вказівки ОСОБА_15 , міжнародним рейсом 427 здійснила виліт з аеропорту міста Харків, який розташований за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Ромашкіна, 1 та приблизно о 19:00 годині прибула до міжнародного аеропорту ім. Сабіхи Гьокчен міста Стамбул (Istanbul Sabiha Gok?en Havalimani), за адресою: Санайї Мх., Пендік, Стамбул, Турецька Республіка.
У цей же день, у невстановлений час, за вказівкою ОСОБА_6 неповнолітню ОСОБА_17 , на території міжнародного аеропорту ім. Сабіхи Гьокчен міста Стамбул зустрів невстановлений чоловік та на невстановленому громадському автотранспорті, вказана невстановлена особа перемістила неповнолітню ОСОБА_17 до міста Бурса, Турецької Республіки. Таким чином, ОСОБА_13 перемістив неповнолітню ОСОБА_17 через державний кордон України до міста Бурса Турецької Республіки з метою сексуальної експлуатації, з використанням уразливого стану особи.
В подальшому неповнолітня ОСОБА_17 вимушена була надавати сексуальні послуги на території міста Бурса Турецької Республіки невстановленій особі приблизно до 21.06.2018.
У серпні 2018 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_13 , діючи умисно, з метою отримання наживи орендував у ОСОБА_18 доволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 в якому вирішив створити і в подальшому утримувати місце розпусти. Із визначеною метою ОСОБА_13 , здійснюючи дії, спрямовані на створення та утримання місця розпусти, у невстановлений час спеціально орендував та підготував вказане домоволодіння для забезпечення умов надання в ньому сексуальних послуг, а саме: закупив продукти харчування та напої, у тому числі вжив заходи щодо забезпечення клієнтів засобами контрацепції. Після чого у невстановлені час та місці, використовуючи особисті знайомства та невстановлені Інтернет-ресурси, організовував клієнтів та дівчат, котрі у вказаному домоволодінні надавали послуги сексуального характеру.
У серпні 2018 року, ОСОБА_13 , діючи з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на отримання наживи в результаті створення та утримання місця для розпусти, діючи умисно, використовуючи зв`язки із знайомими, підшукав молодих дівчат, а саме: неповнолітню ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , неповнолітню ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неповнолітню ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яким запропонував поліпшити їх матеріальне становище шляхом надання сексуальних послуг за грошову винагороду. При цьому, ОСОБА_13 достовірно розумів, що ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 є неповнолітніми. Із зазначеними дівчатами ОСОБА_13 домовився про те, що вартість однієї години сексуальних послуг з клієнтом буде становити від 1000 до 1200 гривень, із яких вони будуть передавати ОСОБА_12 від 50% від загальної суми, отриманої від кожного клієнта.
У період часу з 21 до 22 серпня 2018 року, тобто до моменту затримання співробітниками поліції, в орендованому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , зазначені особи, погодившись на умови ОСОБА_6 , надавали сексуальні послуги громадянам Турецької Республіки ОСОБА_22 ( ОСОБА_23 ), ОСОБА_24 ( ОСОБА_25 ), ОСОБА_26 ( ОСОБА_27 ) Melih ( ОСОБА_28 (Сербесту).
У серпні 2018 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_13 , діючи умисно, з корисливих мотивів, організовував за адресою: АДРЕСА_2 , діяльність із забезпечення зайняттям проституцією іншими особами, що полягало у веденні фінансової звітності незаконної діяльності з надання сексуальних послуг, рекламуванні сексуальних послуг серед знайомих осіб, пошуку клієнтів та посередництві з особами жіночої статі для вступу з ними у статевий зв`язок, контролі за їх виходом на роботу тощо.
У серпні 2018 року, більш точну дату та час встановити було неможливо, ОСОБА_13 , реалізуючи свій злочинний умисел, який полягав у забезпеченні зайняття проституцією іншими особами (сутенерство) із залученням декількох осіб, зайнявся пошуком серед своїх знайомих осіб жіночої статі для їх залучення до надання сексуальних послуг, з пропозицією працевлаштування як повій.
Ревізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 , використовуючи мобільний зв`язок, телефонував своїм знайомим, пропонуючи поліпшити їх матеріальне становище шляхом працевлаштування у нього як повій.
У серпні 2018 року у невстановлений час, за допомогою мобільного зв`язку, ОСОБА_13 звернувся до раніше знайомої неповнолітньої ОСОБА_19 , неповнолітньої ОСОБА_17 , неповнолітньої ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , з пропозицією про працевлаштування як повій з метою отримання грошової винагороди. При цьому, ОСОБА_13 достовірно розумів, що ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 є неповнолітніми.
Під час спілкування ОСОБА_13 ознайомив неповнолітніх ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , та ОСОБА_21 , 1997 р.н., з умовами праці, які полягали у наданні сексуальних послуг особам чоловічої статі за грошову винагороду в сумі від 1000 до 1200 гривень, із яких 50% прибутку від надання сексуальних послуг повинні були отримувати дівчата, а решту повинен був отримувати ОСОБА_13 .
Ознайомившись із умовами, запропонованими ОСОБА_29 , неповнолітні ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , та ОСОБА_21 , 1997 р.н., надали свою згоду на надання сексуальних послуг та в подальшому з 21.08.2018 до 22.08.2018 надавали послуги сексуального характеру громадянам Турецької Республіки Озкан Аслану ( ОСОБА_23 ), Султансу Гьокану ( ОСОБА_25 ), Енес Алтинкьоку ( ОСОБА_27 (Сербесту), знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 до часу, коли діяльність закладу розпусти було припинено працівниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_13 , будучи сутенером, здійснював дії, направлені на забезпечення зайняття проституцією неповнолітніх ОСОБА_19 , 2001 р.н., ОСОБА_17 , 2000 р.н., ОСОБА_20 , 2000 р.н. та ОСОБА_21 , 1997 р.н., а саме: у період з 21.08.2018 до 22.08.2018, здійснював пошук клієнтів та посередництво з особами жіночої статі для вступу з ними у статевий зв`язок, вів фінансову звітність незаконної діяльності з наданням сексуальних послуг, забезпечував осіб засобами контрацепції та гігієни, видавав заробітну плату, контролював вихід вищевказаних осіб на роботу.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить змінити оскаржуваний вирок, призначити обвинуваченому покарання: за ч. 1 ст. 149 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 149 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 302 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 303 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Обгрунтовуючи свої вимоги захисник посилається на незаконність та необгрунтованість оскажуваного вироку. Так, захисник, не оскаржуючи висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів та правильності кваліфікації його дій, вказує на те, що вирок підлягає зміні, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через суворість. На думку захисника, суд не в повній мірі дотримався положень ст.ст. 50, 65 КК України, не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, та його позицію, яка була незмінною, як на досудовому розслідування, так і в суді, призначив обвинуваченому найсуворіший вид покарання, передбачений санкціями інкримінованих злочинів, при цьому, не зазначив чому менш суворий вид покарання не буде сприяти виправленню та перевиховуванню обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій, відповідає фактичним обставинам, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та його особі внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне провапорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене ОСОБА_12 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 149, ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна, в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_12 , суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєних злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про відсутність підстав для застосування у провадженні положень ст.ст. 69, 75 КК України, та необхідність призначення покарання обвинуваченому за кожен злочин окремо в межах санкцій інкримінованих йому злочинів на строк наближенний до мінімального, й визначення остаточного покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що призначене обвинуваченому, як основне покарання у виді позбавлення волі, так і додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна, в межах санкцій інкримінованих злочинів, з визначенням остаточного покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості у суду не має.
Доводи апеляційної скарги захисника, що суд не в повній мірі врахував тих обставин, що обвинувачений частково визнавав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, та його позиція була незмінною, як на досудовому розслідування, так і в суді, та особу обвинуваченого, є необгрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами провадження.
Твердження сторони захисту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про наявність у обвинуваченого дитини на утриманні, є необгрунтованими, оскільки документально не підтвердженні.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_12 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки, на переконання колегії суддів, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України, не убачається.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі, та вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим вирок необхідно залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року, ухваленого щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3