Справа № 202/5204/20
Провадження № 1-кс/202/6143/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

2 вересня 2020 року слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, яке подане в кримінальному провадженні № 0000433 від 17.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася з погодженим із прокурором клопотанням, в якому просила накласти арешт на одяг підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кофту сіро-зеленого кольору з довгим рукавом, футболку синю, брюки сірого кольору, капці чорного кольору.

Клопотання обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000433 від 17.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

17.05.2020 року ОСОБА_5 затримано в порядку статті 208 КПК України та проведено його обшук, під час якого було вилучено кофту сіро-зеленого кольору з довгим рукавом, футболку синю, брюки сірого кольору, капці чорного кольору.

17.05.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в умисному заподіянні смерті малолітньому ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 17.05.2020 року вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами.

По вилученим предметам одягу ОСОБА_5 було призначено та проведено судово-медичні та судові молекулярно-генетичні експертизи.

Згідно висновків експертів № 483/1 від 24.06.2020 року та № 8-550 від 29.07.2020 року вказані речі містять на собі біологічні сліди потерпілого ОСОБА_6 та самого підозрюваного ОСОБА_5 , тобто містять на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, мають доказове значення.

З метою запобігання пошкодженню, псуванню, знищенню, перетворенню, відчуженню речових доказів, тобто збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені під час обшуку речі.

Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання в її відсутність.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000433 від 17.05.2020 року, в якому 17.05.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в умисному заподіянні смерті малолітньому ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів клопотання, 17.05.2020 року у ОСОБА_5 було вилучено кофту сіро-зеленого кольору з довгим рукавом, футболку синю, брюки сірого кольору, капці чорного кольору, які постановою слідчого визнані речовими доказами.

За змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вилучені під час час затримання підозрюваного особисті речі, а саме кофту сіро-зеленого кольору з довгим рукавом, футболку синю, брюки сірого кольору, капці чорного кольору, слідчий суддя враховує, що згідно з матеріалами клопотання, зокрема висновками судових експертиз, є достатні підстави вважати, що у вилучених речах підозрюваний міг перебувати у день злочину і вказані речі можуть містити відомості, що можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто такі речі відповідають критеріям, визначеним статтею 98 КПК України. Постановою слідчого зазначені речі були визнані речовими доказами.

При цьому існує загроза приховування, знищення, перетворення даних речей, оскільки ОСОБА_5 як особа, якій повідомлено про підозру в умисному заподіянні смерті малолітньому ОСОБА_6 , є заінтересованим у результатах кримінального провадження.

Отже, матеріали клопотання доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучене під час затримання підозрюваного.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено (абзац 1 частини 5 статті 171 КПК).

З матеріалів клопотання слідує, що орган досудового розслідування не забезпечив подання у встановлений строк клопотання про арешт майна, тимчасово вилученого під час затримання підозрюваного.

Разом із тим, зазначена обставина не може бути самостійною підставою для відмови в задоволенні клопотання.

Так, при вирішенні питання про арешт майна, яке відповідає критеріям речових доказів, слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК); 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (частина 2 статті 173 КПК).

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Отже, сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.

Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, не позбавляє таке майно доказової сили в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Слідчий суддя також зазначає, що сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи до збереження речових доказів не припиняє необхідності виконати цей обов`язок і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії.

Таким чином, слідчий суддя, суд при вирішенні клопотання про арешт майна має керуватися, перш за все, нормами інституту арешту майна (глава 17 КПК «Арешт майна»).

Слідчий суддя звертає увагу, що правові інститути тимчасового вилучення майна та арешту майна є пов`язаними, але відносно автономними з різними цілями та правовими наслідками, стосуються різних аспектів процесу доказування.

Так, положення частини 5 статті 171 КПК України у взаємозв`язку із положеннями частини 1 статті 169 КПК України визначають тривалість законного перебування (утримання) чужого майна (вилученого в результаті особистого обшуку) в розпорядженні сторони обвинувачення (слідчого, прокурора). Будь-яке подальше перебування (поза межами встановленого процесуального строку та часу, після спливу якого необхідно негайно повернути майно), утримання такого майна слідчим, прокурором є таким, що не має правових підстав та є втручанням в право власності особи, якій належить це майно, без законних на те підстав.

У той же час вказані порушення речових прав не можуть нівелювати доказове значення майна, що відповідає критеріям речового доказу, перешкоджати досягненню цілей й завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя відзначає, що вирішення питання щодо арешту майна залежить від того, чи має воно значення доказу в кримінальному провадженні.

Слідчий суддя бере до уваги, що в даному випадку втручання у право власності на майно підозрюваного (носильні речі) пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речового доказу, отже, обмеження не буде свавільним та відповідатиме вимогам законності.

При цьому, на переконання слідчого судді, при накладенні арешту на речі підозрюваного буде дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, аніж арешт майна.

Арештом майна на підозрюваного не буде покладено надмірний тягар, адже вартість арештованого майна неспівмірно низька в порівнянні з об`єктом злочину - життям особи.

Так, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину - заподіянні смерті малолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України).

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вказані обставини в сукупності обумовлюють наявність значного суспільного інтересу у цьому кримінальному провадженні, що виправдовує за наявності інших необхідних умов обмеження прав підозрюваного шляхом накладення арешту на його речі, а саме кофту сіро-зеленого кольору з довгим рукавом, футболку синю, брюки сірого кольору, капці чорного кольору, які визнані речовими доказами, шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування. Тим більше, що стороною захисту не було надано заперечень проти клопотання слідчого.

Відтак, клопотання слідчого необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на одяг підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кофту сіро-зеленого кольору з довгим рукавом, футболку синю, брюки сірого кольору, капці чорного кольору, шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування.

Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Строк складання та оголошення повного тексту ухвали відповідно до частини 2 статті 376 КПК України о 17-00 годині 7 вересня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1