Справа № 452/2760/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/934/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 187 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

та його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 187 КК України на три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, та покладено обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 6000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 24 серпня 2018 року приблизно о 23 год. 00 хв. в АДРЕСА_2 , перебуваючи неподалік залізничного вокзалу, побачив ОСОБА_8 та реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння майном останнього, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер свого діяння та його караність, підійшовши до останнього, наніс йому кулаками декілька ударів в обличчя та один удар ногою в область гомілки лівої ноги, від яких потерпілий присів на землю, спричинивши ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця в правій виличній ділянці, синця на каймі верхньої губи, синця на каймі нижньої губи, синця на передній поверхні лівої гомілки в середині третини, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , присівши біля ОСОБА_8 , витягнув з правої кишені шортів розкладний ніж та, демонструючи його перед потерпілим, погрожуючи йому спричиненням тілесних ушкоджень, наказав останньому мовчати та віддати наявне у нього майно. ОСОБА_8 , сприймаючи продемонстрований йому ніж як такий, що являє собою небезпеку для його життя чи здоров`я, та усвідомлюючи, що висловлені йому ОСОБА_6 погрози застосування насильства можуть бути реалізовані, передав останньому мобільний телефон марки «Ergo F181 Step», вартістю 255 грн та грошові кошти в сумі 21 грн.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, стягнути із ОСОБА_6 на його користь 115 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд не обґрунтував підстав обрання саме такого виду покарання та його строку; не врахував його думку як потерпілого; не зазначив, обставини, які обтяжують покарання, зокрема вчинення злочину з особливою жорстокістю.

Вказує, що відсутність у ОСОБА_6 критичної оцінки своєї поведінки засвідчує про відсутність у нього каяття (вину визнав частково), що повинно було вплинути на вид покарання. Зокрема, ОСОБА_6 в судовому засіданні давав неправдиві свідчення, зазначивши, що не погрожував йому ножем, а лише вказівним пальцем.

Крім того, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, що мало наслідком обрання виду покарання, яке не відповідає особі винного та тяжкості вчиненого ним злочину.

Вважає, що вирок підлягає зміні в частині визначення суми стягнення моральної та матеріальної шкоди, виходячи із засад розумності і справедливості, вважає, що вказаний ним розмір моральної шкоди у сумі 115000 грн є обґрунтованим, та таким, що надасть йому змогу пройти курс лікування та реабілітації від стресу, який завдав йому ОСОБА_6 вчиненням кримінального правопорушення.

Заслухавши пояснення потерпілого на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 187 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів апеляційного суду вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України.

Стосовно покарання, то згідно з ч. 2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З наявних матеріалів справи та обставин вчиненого кримінального правопорушення вбачається, що покарання ОСОБА_6 призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: таке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким; обране з врахуванням особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди), при цьому обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через тяжкість покарання, немає.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині звільнення обвинуваченого від відбуття реального покарання із іспитовим строком, то вони є безпідставними.

За змістом ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням із врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, керувався тим, що ОСОБА_6 визнав свою у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, максимально сприяв повному та об`єктивному розкриттю злочину. При цьому він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, є потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 у розмірі 276 грн відшкодовано.

Суд першої інстанції вказав у мотивувальній частині вироку на всі зазначені в ст. 75 КК України обставини: характер і ступінь небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, та обставину, яка обтяжує покарання, інші обставини справи.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання призначеного ОСОБА_6 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості, а також для висновку про неправильне застосування кримінального закону (ст. 75 КК України) чи порушення процесуального закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів визнає апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 необґрунтованою в цій частині і вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та звільненням його від відбування покарання з випробуванням є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

В частині апеляційних вимог щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 115 000 гривень, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди в розмірі 115 000 грн моральної шкоди.

Оскаржуваним вироком стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану моральну шкоду в розмірі 6 000 гривень.

При цьому, відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Частиною 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат є обставинами, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. При цьому, відповідно до вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Потерпілим до суду було подано цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у сумі 115 000 грн. При цьому, обвинувачений визнав в судовому засіданні цивільний позов потерпілого частково, у розмірі 2000 грн.
При прийнятті рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 6000 грн, районний суд врахував глибину фізичних та душевних страждань, завданих потерпілому ОСОБА_8 , ступінь створених йому незручностей, зусиль, пов`язаних з відновленням його здоров`я, зокрема того, що він за медичною допомогою він не звертався, на лікуванні не знаходився, врахував характер вчиненого правопорушення та ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_6 , а також вимоги розумності і справедливості.
З огляду на наведене, суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого, врахував вимоги ст. 374 КПК України та обґрунтував, чому з обвинуваченого необхідно стягнути саме таку грошову суму.
Будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували обґрунтованість суми заявлених потерпілим вимог по відшкодуванню моральної шкоди, в апеляційній скарзі не наведено. Не представлено таких і в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4