УХВАЛА
(про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою)
Справа № 354/909/19
Провадження № 1-кп/348/179/20

12 серпня 2020 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000479 за обвинувальним актом від 11.10.2019 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України..

В судовому засіданні від прокурора поступило клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, надав суду пояснення, аналогічні тексту клопотання та зазначив, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Зокрема ризик переховування обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який належить до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а тому ОСОБА_4 , усвідомлюючи неминучість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, перебуваючи на волі зможе переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Ризик впливу на свідків по кримінальному провадженні підтверджується тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 зможе чинити на них тиск.Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин в період під час умовно-дострокового звільнення, тому перебуваючи на волі він зможе продовжити займатись злочинною діяльністю.

На підставі зазначеного сторона обвинувачення вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 . А тому просить продовжити застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 -адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначив, що прокурором не обґрунтовано продовження існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема прокурором не наведено жодного обґрунтованого доказу на підтвердження ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду. Також прокурором не доведено ризик впливу на свідків, оскільки заявлені по кримінальному провадженні свідки вже були допитані в судовому засіданні. Крім того прокурором не доведено ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. Окрім цього прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе вберегти обвинуваченого від зазначених прокурором ризиків. Просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, також просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись завчасно належним чином.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 16.06.2020 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.08.2020.

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява №34578/97 від 31.07.2000).

При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанєв проти України», згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі, і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу.

Зокрема, при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Також, зважаючи на практику Європейського суду суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 статті 177 КПК, у кримінальному провадженні щодо обвинувачення обвинуваченого ОСОБА_8 суд дійшов наступних висновків.

Суд вважає доведеним стороною обвинувачення наявність можливого ризику того, що обвинувачений ОСОБА_4 за необхідності зможе переховуватись від суду.

Так ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який належить до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду під острахом кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що серйозність пред`явленого обвинувачення є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.
Також суд враховує, що стороною захисту не надано доказів щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_4 та його сімейного стану, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.
На підставі наведеного суд приходить до висновку щодо наявності ризику ймовірного переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду.

Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд вважає недоведеним, оскільки в клопотанні прокурор хоч і посилається на ризик незаконного впливу, проте жодним чином не мотивує його наявність.

Наявність обґрунтованих ризиків вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що стороною захисту не надано доказів щодо постійного джерела доходу та засобів до існування підозрюваного, що може в подальшому спонукати вчиняти корисливі злочини. Крім того ОСОБА_4 раніше судимий, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення від покарання, тому на даний продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе продовжити займатись злочинною діяльністю.

Таким чином, прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду, вчиняти інші правопорушення.

Посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки прокурором наведено достатні та переконливі докази, з яких вбачається, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують, на даний час вони не зменшилися, а в сукупності дають достатні правові підстави для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання сторони захисту про можливість застосуваня до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд вважає необгрунтованими, оскільки враховує характер висунутого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_4 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а так само особу обвинуваченого, що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 .
З огляду на зазначене суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку застосування заходу забезпечення у виді тримання під вартою ОСОБА_4 обґрунтоване та підлягає задоволенню.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177-178, 331, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 задовільнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 15 год. 30 хв. 10 жовтня 2020 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 здійснювати в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України.
Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору і направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» Міністерства юстиції України для виконання.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1