Житомирський апеляційний суд
Справа №296/151/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12.01.2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 березня 2021 року (включно), без визначення розміру застави,

в с т а н о в и л а:

Старший слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернулася до суду з клопотанням, в якому вказав, що досудовим слідством встановлено, що у березні 2020 року, ОСОБА_10 , за попередньою змовою із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , незаконно придбав з метою збуту у ОСОБА_12 психотропну речовину, обіг якої обмежений - амфетамін, масою 0,06754 грам, який зберігав при собі з метою подальшого збуту.

В подальшому, 16.03.2020 ОСОБА_11 , перебуваючи поблизу будинку № 9 по вулиці Кибальчича в м. Житомирі, зустрівся з особою, яка надала згоду на конфіденційне співробітництво з органом досудового розслідування, зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_13 , за попередньою змовою із ОСОБА_14 та ОСОБА_12 незаконно збув за грошові кошти в сумі 1000 гривень зазначеній особі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін загальною масою 0,06754 грам.

Надалі, 07.01.2021 ОСОБА_11 зв`язався із ОСОБА_14 телефонним зв`язком та висловив вимогу у наданні йому психотропної речовини - амфетаміну, на що останній погодився. Громадянин ОСОБА_10 в той же день зателефонував громадянину ОСОБА_12 та висловив вимогу у наданні йому психотропної речовини - амфетаміну, на що останній повідомив, що психотропну речовину він зберігає у гаражі за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 , того ж дня, придбав у ОСОБА_12 з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, який зберігав при собі.

Крім того, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, але не пізніше 09.01.2021, у невстановленому місці та при невстановлених обставинах, придбав з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, який зберігав при собі.

В подальшому, 10.01.2021 близько 13 год. 15 хв., ОСОБА_11 , разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , знаходячись поблизу будинку №81 по вулиці Київській у м. Житомирі, перебуваючи в салоні транспортного засобу «Audi А6» д.н.з. НОМЕР_1 незаконно збув психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, особі, яка надала згоду на конфіденційне співробітництво з органом досудового розслідування, зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_16 .

Вказані обставини органом досудового розслідування попередньо кваліфіковані за ч.2 ст.345, ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255-1 КК України.

10.01.2021 о 13 год. 30 хв. ОСОБА_17 затриманий працівниками правоохоронних органів без ухвали слідчого судді.

11.01.2021 ОСОБА_18 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Подане клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обґрунтовувалось слідчим наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також вказівкою у клопотанні про неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12.01.2021 року клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 погоджене з прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000025 від 21.01.2020 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 березня 2021 року (включно), без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що враховуючи особу ОСОБА_17 , а також інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, встановлені щодо підозрюваного ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України у сукупності з обставинами вчинення, характером та особливою тяжкістю злочину у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, слідчий суддя дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатний запобігти встановленим ризикам та забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання: АДРЕСА_2 , зобов`язавши підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

Посилається на те, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст.196 КПК України, що свідчить про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що жодним долученим до клопотання доказом не доведено обґрунтованості повідомленої ОСОБА_18 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.3 ст.307 КК України, так як зазначені докази можуть підтверджувати лише факт вчинення ним у березні 2020 року кримінального правопорушення за ч.1 ст. 307 КК України та готування 10 січня 2021 року до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Висновок слідчого судді про те, що надані слідчим та прокурором разом із клопотанням про обрання запобіжного заходу докази переконали би неупередженого спостерігача в тому, що ОСОБА_10 , можливо, вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.307 КК України є необґрунтованим.

Вказує, що прокурором не доведено ризиків того, що перебуваючи на волі, ОСОБА_10 може переховуватись від органів досудового розслідування; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні та інших осіб, причетних до вчинення злочину, місцезнаходження яких на даний момент встановлюється; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказує, що посилання прокурора на ризик того, що ОСОБА_10 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на іншого підозрюваного ОСОБА_12 , який на час судового засідання 12.01.2021 був ще не затриманий, є безпідставним з огляду на те, що з інформації захисника підозрюваного ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_19 , ОСОБА_12 не має жодного наміру переховуватись від слідства чи суду, оскільки 14.01.2021 він разом зі своїм захисником за власною ініціативою добровільно прибули до поліції, та в подальшому 15.01.2021 ухвалою слідчого судді йому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Крім того, ще одній підозрюваній - ОСОБА_15 - теж обрано запобіжний захід у вигляді у вигляді домашнього арешту.

Зазначив, що при затриманні ОСОБА_17 працівниками поліції, останній не чинив будь-якого опору затриманню, не намагався втекти та своєю поведінкою не давав жодних підстав вважати, що він має намір переховуватись від слідства та суду, ухилятись від явки до слідчого, прокурора чи суду, впливати на інших підозрюваних, вчиняти інші кримінальні правопорушення, спотворювати чи знищувати докази чи якимось іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Послався на те, що 10.01.2021 працівниками поліції вже було проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії з метою виявлення, вилучення та фіксації доказів, а саме проведено обшуки в автомобілі, який на думку поліції належить ОСОБА_18 , та за місцем проживання останнього. В ході зазначених обшуків не було виявлено жодних наркотичних засобів та психотропних речовин. При цьому, в ході обшуку за місцем проживання підозрюваного працівниками поліції виявлено та вилучено грошові кошти, належні на переконання сторони обвинувачення підозрюваному ОСОБА_20 . На зазначені кошти та автомобіль на даний час ухвалами слідчих суддів накладено арешт. Таким чином, стороною обвинувачення на даний час вилучено та забезпечено накладення арешту на все майно, яке на переконання слідчого та прокурора має відношення до вчиненого ОСОБА_14 кримінального правопорушення. Тому необґрунтованими є доводи прокурора, з якими безпідставно погодився слідчий суддя, про можливість ОСОБА_17 знищити чи спотворити будь-які докази, оскільки будь-яких не вилучених слідством доказів на даний час не залишилось.

Вказав, що відсутність зазначених ризиків доводиться частковим визнанням ОСОБА_14 своєї вини (в тому обсязі, який зазначено в апеляційній скарзі), тим, що за свою діяльність він коштів не отримував, його бажанням активно сприяти слідству щодо відомих йому обставин кримінального провадження, наявністю ряду захворювань, а саме цукрового діабету, хронічного полінефріту та необхідністю догляду за своїм батьком ОСОБА_21 , який є особою похилого віку, має ряд хронічних захворювань та потребує стороннього догляду.

Послався на те, що слідчий суддя безпідставно вказав в оскаржуваній ухвалі про те, що ОСОБА_10 раніше судимий 27.02.2017 Житомирським районним судом Житомирської області, оскільки відповідно до ст.89 КК України судимість за вказане кримінальне правопорушення є погашеною ще у 2018 році. Жодного доказу на доведення протилежного сторона обвинувачення суду не надала.

Вказує, що слідчим суддею обраний найсуворіший вид запобіжного заходу щодо ОСОБА_17 у вигляді тримання під вартою із врахуванням лише тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, та без належної оцінки слідчим суддею повідомленої підозри та відсутності більшості ризиків, на які вказувала сторона обвинувачення, не відповідає меті його застосування, є безпідставним, а тому вважає його застосування необґрунтованими.

Посилається на те, що зазначені обставини в свої сукупності вказують на те, що для запобігання наведеним стороною обвинувачення ризикам, цілком достатньо застосувати менш обтяжливий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінальної провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчинена підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності в обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконати неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення О`Наrа United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Стандарт, встановлений статтею 5 § 1(c) Конвенції, не передбачає, що поліція повинна мати достатні докази для пред`явлення обвинувачення на момент арешту (О`Наrа v. United Kingdom 16 October 2001, §36).

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, of 28 October 1994, § 55; K.-F. v. Germany of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, of 22 October 1997, § 51).

Задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано виходив з доведеності підстав для застосування саме такого запобіжного заходу у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Наявні у матеріалах клопотання слідчого докази та обставини підтверджують, що на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу наявні достатні підстави вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, підозрюваний причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, що підтверджується, зокрема: копією протоколу огляду та вручення грошових коштів від 16.03.2020; копією протоколу огляду покупця, яким здійснено оперативну закупку та вилучення у нього речей від 16.03.2020; копією протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 16.03.2020; копіями протоколів про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 11.01.2021, а саме щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 ; копією протоколу про результати аудіо-відео контролю особи від 11.01.2021 відносно ОСОБА_11 з особою, відомості про яку не розголошуються; копією протоколу обшуку автомобіля Ауді, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_11 ; копіями протоколів про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 22.09.2020, 17.11.2020 щодо ОСОБА_17 ; копією висновку експерта № СЕ-19/106-21/198-МРВ від 11.01.2021 за результатами проведеної судової експертизи матеріалів, речовин та виробів; копією протоколу огляду та вручення грошових коштів від 10.01.2021; копією протоколу огляду покупця, яким здійснено оперативну закупку та вилучення у нього речей від 10.01.2021; копією протоколу огляду предметів від 11.01.2021 та іншими матеріалами провадження.

Згідно постанови прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_22 від 24.09.2020 матеріали кримінальних проваджень №0000025 від 21.01.2020 за ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України, №0000211 від 20.07.2020 за ч. 2 ст. 255-1 КК України, об`єднано в одне провадження -№0000025 від 21.01.2020.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_7 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи апелянта, що кваліфікація дій у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 є помилковою та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки це питання не є предметом судового розгляду на даній стадії провадження.

Крім того, як пояснив прокурор в судовому засідання, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення організованою групою, що підлягає кваліфікації саме за ч.3 ст.307 КК України.

З журналу судового засідання та технічного запису судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи ретельно перевірялись судом при його розгляді. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, обґрунтовано послався, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні та інших осіб причетних до вчинення злочину, місцезнаходження яких на даний час встановлюється, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яким передбачено позбавлення волі на строк від 9 до12 років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, обґрунтовано послався, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного, є підстави вважати, що ОСОБА_7 з метою уникнення відповідальності та під тяжкістю покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки чи несвоєчасної явки до слідчого, прокурора чи суду.

Крім того злочин передбачений ч.3 ст.307 КК України може бути вчинений тільки з прямим умислом, складає підвищену суспільну небезпеку, оскільки створює сприятливі умови для вчинення особами, які споживають вказані речовини, інших злочинів.

Разом з тим, слідчим суддею враховано той факт, що на даний час органом досудового розслідування проводиться ряд слідчих (розшукових) дій для встановлення інших осіб, причетних до вчинення даного кримінального правопорушення, на яких може впливати ОСОБА_7 , тобто існує ризик впливу на вказаних осіб.

Як пояснив прокурор в судовому засіданні ОСОБА_7 з метою приховування обставин кримінального правопорушення скористався ст.63 Конституції України та відмовився надавати будь які пояснення та співпрацювати з органом досудового розслідування, як і інші співучасники злочину.

Також слідчим суддею враховано, що ОСОБА_7 офіційно не працює, легальних джерел доходу не має, не одружений, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, що свідчить про схильність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, а тому існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання захисника на те, що слідчий суддя безпідставно послався на те, що підозрюваний раніше судимий 27.02.2017 року, оскільки судимість за вказаним вироком в силу ст.89 КК України є погашена, апеляційний суд визнає безпідставними.

Як вбачається з копії наявної в матеріалах провадження вимоги Управління інформаційної підтримки та координації «102» ГУНП в Житомирській області відносно ОСОБА_7 , останній засуджений вироком Житомирського районного суду Житомирської області від27.02.2017 року за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ст.70 КК України до покарання у виді штрафу. Однак з вказаної вимоги не вбачається що зазначений штраф був сплачений, а вказана судимість погашена та стороною захисту на підтвердження такої сплати документів не надано.

На думку колегії суддів, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винним, відсутність міцних соціальних зв`язків, свідчать про існування на час постановлення ухвали обґрунтованих підстав для висновку про підвищену суспільну небезпечність його особи, існування не абстрактних, а конкретних ризиків можливості вчинення ним кримінальних правопорушень, пов`язаних з наркотичними засобами та переховуванням від суду, а відповідно неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.
Посилання апелянта на наявність у підозрюваного постійного місця проживання та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який забезпечить його процесуальну поведінку, висновків суду не спростовують.
На думку колегії суддів, наявність постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 має ряд захворювань, наявності у нього постійного місця проживання та батька похилого віку, який має також ряд хронічних захворювань та потребує стороннього догляду, не переважають над наявністю існуючих ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України встановлено право слідчого судді при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави.

Слідчий суддя повно, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні. Дослідивши та оцінивши усі обставини вказаного кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що кожен із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки підозрюваного.

Таким чином, суд у відповідності з вимогами ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для її скасування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12.01.2021 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 березня 2021 року (включно), без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: