ЄУН 174/748/20
н/п 1-кп/174/93/2020
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
09 грудня 2020 року м.Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого- ОСОБА_4 ,
захисника- ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м.Вільногірськ Дніпропетровської області, освіта професійно-технічна, не одружений, не військовозобов`язаний, не працює, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 16 квітня 2003 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.3, 75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки;
- 07 липня 2005 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ст.263 ч.1,71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений з із застосуванням ст.81 КК України умовно-достроково на 10 місяців 3 дні;
- 31 березня 2011 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області по ч.1 ст.187, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15.11.2012 року на підставі ст.82 КК України невідбутий строк 1 рік 6 місяців 17 днів позбавлення волі замінено на обмеження волі, звільнений з Ігренського ВЦ № 133 08 травня 2013 року за ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровськ від 30 квітня 2013 року із застосуванням ст.81 КК України умовно-достроково на 01 рік 11 днів;
- 19 травня 2014 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області по ч.2 ст.263, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи відкритого типу; звільнений 12.08.2016 року умовно-достроково на 03 місяця 26 днів;
- 17.10.2019 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ст.263 ч.1, ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказуючи, що останній обвинувачується у тому, що він 10.10.2020 р., близько 21.35 год., знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс не менше трьох ударів в область голови ОСОБА_7 , від чого остання впала на підлогу обличчям до низу, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді: тупої закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`які оболонки головного мозку в правих скроневих та тім`яній ділянках головного мозку, з крововиливами в м`які покривні тканини голови в обох скроневих ділянках., які спричинили смерть ОСОБА_7 та відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, стосовно до живих осіб. Дії ОСОБА_6 кваліфіковані по ч.2 ст.121 КК України. При проведенні досудового розслідування відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою оскільки встановлено наявність ризиків, передбачених п.1,5 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не одружений, на утримані неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, хоча й не був позбавленим можливості працевлаштуватись, отже не має легальних джерел доходів та сталих соціальних зв`язків, а також враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні злочину у якому він обвинувачується. На даний час вказані ризики не зменшились та продовжують існувати, тому просить обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Вислухавши думку потерпілого, який підтримав клопотання, обвинуваченого та захисника, які не заперечують проти клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню по наступним підставам.
Так, згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.
Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантовано основоположне право на свободу та особисту недоторканність, яке є найважливішим у демократичному суспільстві й кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції, перелік яких є вичерпним.
Згідно пункті 1 (с) статті 5 Конвенції, особу може бути позбавлено свободи у разі, якщо законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, тримання під вартою без відповідного судового рішення, особливо протягом періоду після закінчення слідства та до початку судового розгляду, а також на підставі судових рішень, винесених на стадії судового розгляду, які не містять визначених строків подальшого тримання під вартою, суперечить вимогам статті 5 Конвенції (п. 98 рішення від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"). Такий підхід узгоджується з метою статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні свавільному чи невиправданому позбавленню свободи (п. 30 рішення Європейського суду з прав людини від 3 жовтня 2006 року у справі "МакКей проти Сполученого Королівства").
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у п. 3 статті 5 Конвенції (п. 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі "Шишков проти Болгарії", п. 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі "Тасе проти Румунії").
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 не одружений, на утримані неповнолітніх дітей не має, не працює, тобто не має легальних джерел доходів та сталих соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий і перебуває на обліку органу пробації у якості особи, засудженої до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі та обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину при обтяжуючих покарання обставинах за який законом передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі , тому зважаючи на дані про особу обвинуваченого та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його винуватості, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати, судовий розгляд справи не розпочато, і запобігти вказаним ризикам застосуванням до обвинуваченого менш суворих запобіжних заходів неможливо, а відтак , зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав та основоположних свобод (п.35 Рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції від 26.06.1991 р.), обвинуваченому ОСОБА_6 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, задовольнивши клопотання прокурора.
Оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило загибель людини, суд, відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, не визначає заставу у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст.131,132,176-178,183,193,196, 197, 314-316, 395 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 06 лютого 2021 р. включно.
Строк дії ухвали - до 06 лютого 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя: підпис ОСОБА_1