ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3336/20 Справа № 183/5637/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, тобто до 28 листопада 2020 року. У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовлено.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає його особі, а також характеру та тяжкості інкримінованого злочину, й обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, які не зменшилися та існують на цей час, й не забезпечить виконання процесуальних обов`язків, тому суд дійшов висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язанний із триманням під вартою.

Вимоги скарги захисник обґрунтовує незаконністю і необгрунтованістю судового рішення. Так, захисник вказує, що клопотання прокурора носить суто формальний характер, оскільки воно взагалі не містить обгрунтування, чому саме запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_6 своїх обов`язків та доказів того, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх обов`язків. Зазначає, що ризик переховування від суду не доведено, а посилання прокурора на відсутність у ОСОБА_6 стабільного матеріального доходу та стійких соціальних зв`язків не відповідає дійсності, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , а знаходження обвинуваченого протягом року під вартою унеможливлює отримання доходу взагалі. Разом з цим, адвокат вважає, що посилання прокурора на те, що обвинувачений продовжить вчинення кримінальних правопорушень є передчасним, оскільки наявність на розгляді в суді обвинувальних актів щодо нього не може враховуватися, так як його не засуджено за іншим обвинувальним актом, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а запобіжний захід зміні.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили застосувати запобіжний захід не повязанний із триманням під вартою, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання законності судового рішення, постановленого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 30 вересня 2020 року, судом першої інстанції було розглянуто, зокрема клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував характер та ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого й відповідно наявність передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме те, що обвинувачений може: переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд, розглянувши клопотання прокурора про продовження застосування строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 й захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених п. 1, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про те, що слідчим суддею не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першоїі інстанції необґрунтовано послався на існування ризиків, передбачених п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості впливу на свідків та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, та вийшов за межі заявленого клопотання, окільки ці ризики не були підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , тому посилання на зазначені ризики слід виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Наявність тих обставин, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, проживає разом зі своєю матір`ю, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, й у цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Всі викладені обвинуваченим апеляційні доводи були предметом дослідження суду при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити із мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність ризиків, передбачених п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4