Провадження № 1-кп/947/1400/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001994 від 23.07.2020 року, відносноОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-12.05.2016 року Київським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком на 1 рік 6 місяців;
-13.11.2020 року Київським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, 12.06.2020, приблизно о 3 годині, біля будинку №10 на вул. Писарєва в м.Одесі обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (відносно якого ухвалено Київським районним судом міста Одеси вирок від 09.09.2020 року), побачили раніше незнайомого ОСОБА_7 , який в правій руці тримав свій мобільний телефон марки «iPhone SE», після чого у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (відносно якого ухвалено Київським районним судом міста Одеси вирок від 09.09.2020 року) виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_7 . Для реалізації цього умислу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , (відносно якого ухвалено Київським районним судом міста Одеси вирок від 09.09.2020 року) вступили в попередню злочинну змову, направлену на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я.
Реалізуючи свій, злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (відносно якого ухвалено Київським районним судом міста Одеси вирок від 09.09.2020 року) підійшли до ОСОБА_7 та застосували до останнього насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я: ОСОБА_6 (відносно якого ухвалено Київським районним судом міста Одеси вирок від 09.09.2020 року) наніс потерпілому ОСОБА_7 удар кулаком правої руки по обличчю, спричинивши останньому легке тілесне ушкодження у вигляді синця на верхній і нижній повіках правого ока, після чого обвинувачений ОСОБА_5 , наніс удар кулаком правої руки по в потиличну ділянку голови ОСОБА_7 , спричинивши останньому легке тілесне ушкодження у вигляді садна потиличної ділянки голови, від чого потерпілий ОСОБА_7 впав лівою частиною тіла на асфальтне покриття тротуару біля вказаного будинку, отримавши фізичний біль. Також, в результаті падіння на тротуар із правої руки потерпілого ОСОБА_7 випав на даний тротуар його мобільний телефон марки «iPhone SE» вартістю 3200 грн. з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Водофон» з абонентським номером НОМЕР_1 вартістю 25 грн., на рахунку якої грошові кошти були відсутні, однак ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (відносно якого ухвалено Київським районним судом міста Одеси вирок від 09.09.2020 року) не побачили, що даний телефон випав з рук ОСОБА_7 . Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (відносно якого ухвалено Київським районним судом міста Одеси вирок від 09.09.2020 року) нанесли лежачому на асфальтному покритті тротуару потерпілому ОСОБА_7 чисельні удари ногами в різні частини тіла, вимагаючи при цьому у ОСОБА_7 віддати їм його мобільний телефон, інше майно та грошові кошти: ОСОБА_6 (відносно якого ухвалено Київським районним судом міста Одеси вирок від 09.09.2020 року) наніс чисельні удари правою ногою в голову потерпілого ОСОБА_7 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді: п`яти синців голови в правій тім`яній ділянці, в скроневій ділянці, лобовій ділянці по центру, на спинці з переходом на скати носа, на верхній губі по центру; по одному садну на обох щічних ділянках; перелому другого зуба верхньої щелепи справа на рівні коріння, а обвинувачений ОСОБА_5 , наніс чисельні удари обома ногами по тулубу та кінцівкам потерпілому ОСОБА_9 , спричинивши останньому легкі тілесне ушкодження у вигляді: садна на передній поверхні грудної клітини зліва в проекції 4-го ребра по середньо-ключичній лінії; по одному садну в обох лопаткових ділянках; садна на передній поверхні живота зліва в нижній третині; садна на передній поверхні живота справа від верхньої до нижньої третини, поміж передньо-паховою та середньо-ключичною лініями; від верхньої до нижньої третини, поміж передньо-паховою та середньо-ключичною лініями; по одному садну на обох ліктьових суглобах по заднім поверхням.
Потім, продовжуючи реалізувати злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (відносно якого ухвалено Київським районним судом міста Одеси вирок від 09.09.2020 року), реалізуючи злочинний умисел, почали вивертати кишені одежі потерпілого ОСОБА_7 , розшукуючи у кишенях останнього вищевказаний мобільний телефон, майно та грошові кошти, після чого обвинувачений ОСОБА_5 відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_7 : з передньої лівої кишені штанів - гаманець чорного кольору вартістю 250 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 245 гривень, банківська картка Raiffeisen Bank Aval НОМЕР_2 , банківська картка Ощадбанк НОМЕР_3 , банківська картка Приватбанк НОМЕР_4 , паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_7 , а з правої задньої кишені штанів - портативний зарядний пристрій «Nomi» вартістю 500 гривень.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (відносно якого ухвалено Київським районним судом міста Одеси вирок від 09.09.2020 року) з місця вчинення кримінального правопорушення з вищевказаним викраденим майном і викраденими грошовими коштами втекли, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинили матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 995 грн.
Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно разом з ОСОБА_6 , вчинив злочин, а саме грабіж відносно потерпілого, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: дати, час, місця вчинення інкримінованого йому злочину, майно яким вони заволоділи, правову кваліфікацію своїх діянь. У скоєному щиро кається, та просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72КК України.
Як встановлено судом, ОСОБА_5 засуджено вироком Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2020 року за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Тому, з огляду на те, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, 12.06.2020 року, тобто до постановлення у відношенні нього попереднього вироку, тому остаточне йому покарання має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючі сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що ОСОБА_5 визнав вину, його щире каяття у скоєному, відсутність вимог у потерпілого матеріального характеру, таособу обвинуваченого який офіційно не одружений, не працює, раніше судимий, знов вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став.
Наведені обставини про сформованість стійкої направленості особистості ОСОБА_5 на вчинення злочинів корисливого характеру і про підвищений ступінь його суспільної небезпечності, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.ст.69, 75 КК України.
Крім того, призначення покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_5 , буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у відповідності до ст. 124 КПК України по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворим покаранням за вироком Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2020 року, менш суворого покарання за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_5 , як часткове відбуте покарання за попереднім вироком Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2020 року, термін перебування під вартою з 15.09.2020 року по день набрання вироку в законну силу.

Запобіжний захід ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 0001994 від 23.07.2020 року, не обирався.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в КУ «Одеська установа виконання покарань (№ 21)».
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1