Постанова
іменем України
26 листопада 2020 року

м. Київ
справа № 204/7791/19
провадження № 51-3113км20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
законного представника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2020 року про повернення його апеляційної скарги на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року, якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою

від 14 листопада 2019 року за заявою представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» продовжив застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці

від 24 листопада 2016 року, щодо ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 31 березня 2020 року залишив без задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах

ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали місцевого суду, а його апеляційну скаргу повернув.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що ні він, ні

ОСОБА_7 не були присутніми в судовому засіданні при постановленні ухвали місцевого суду від 14 листопада 2019 року, а тому строк на її апеляційне оскарження має обчислюватися з дня отримання копії судового рішення. Стверджує, що зазначену ухвалу він отримав лише 18 лютого 2020 року, з апеляційною скаргою звернувся 24 лютого 2020 року, а тому строк на оскарження не пропустив. Заявник також наводить доводи на обґрунтування своєї позиції щодо незгоди з рішенням місцевих судів про застосування та про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 .
У запереченні на касаційну скаргу захисника представник спеціального закладу з надання психіатричної допомоги просить у задоволенні скарги відмовити, а ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_7 у режимі відеоконференції підтримали касаційну скаргу, просили скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор вважав, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, просив ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Порушення вимог КПК, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до ст. 412 КПК є істотними і тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення.
Розглядаючи касаційну скаргу захисника на ухвалу апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Як убачається з матеріалів провадження, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 24 лютого 2020 року подав апеляційну скаргу на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року, якою ОСОБА_7 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру (а.с. 21-42). Захисник також клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеного рішення місцевого суду.
Суддя-доповідач апеляційного суду, виконавши приписи ст. 398 КПК, дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника відповідає вимогам ст. 396 КПК, подана у межах строку, передбаченого ст. 395 КПК, та за відсутністю перешкод для її розгляду, передбачених ст. 399 КПК (зокрема підстав для повернення скарги), ухвалою від 06 березня 2020 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника, та 16 березня 2020 року призначив розгляд апеляційної скарги на 31 березня 2020 року.
Разом із тим у судовому засіданні 31 березня 2020 року колегія суддів апеляційного суду розглянула клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду від 14 листопада 2019 рокута дійшла висновку, що такий строк захисником пропущений з неповажних причин, і повернула його апеляційну скаргу.
Крім того, як видно з матеріалів провадження, у судовому засіданні Дніпровського апеляційного суду 31 березня 2020 року брав участь

ОСОБА_7 особа, щодо якої продовжено застосування примусових заходів медичного характеру. Водночас ні захисник, ні законний представник у судовому засіданні присутніми не були. Із заяви представника спеціального закладу з надання психіатричної допомоги вбачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня

2017 року ОСОБА_7 визнано недієздатним.
У зв`язку із цим колегія суддів наголошує, що згідно з вимогами

ст. 507 КПК у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру участь захисника є обов`язковою.
Зазначена норма закону є імперативною, а тому апеляційний суд не мав права здійснювати судовий розгляд за відсутності захисника навіть при наявності його клопотання про це (а.с. 73).
За правилами ст. 506 КПК особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.
Крім того, з огляду на наведені положення закону, а також ст. 512 КПК у судовому засіданні має брати участь і законний представник такої особи.
Проте з матеріалів провадження вбачається, що апеляційний суд не забезпечив участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції законного представника (опікуна) ОСОБА_7 ОСОБА_7 , не повідомивши їй про день і час судового засідання, не виконав вимог ст. 401 КПК, чим позбавив її можливості реалізувати свої права учасника судового провадження відповідно до ст. 44 КПК.

Таким чином, колегія суддів констатує, що апеляційний суд, провівши

31 березня 2020 року судовий розгляд за участю недієздатної особи

ОСОБА_7 , за відсутності його захисника та законного представника, позбавив можливості цю особу реалізувати надані їй процесуальним законом права шляхом здійснення їх через уповноважених на це осіб (ст. 506 КПК).
Допущені апеляційним судом порушення в контексті ст. 412 КПК є істотними, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, який необхідно провести згідно з вимогами закону та прийняте рішення, яке буде відповідати вимогам ст. 370 КПК.
Що стосується доводів у касаційній скарзі про незаконність, на думку захисника, самої ухвали місцевого суду від 14 листопада 2019 року, то касаційна скарга в цій частині є неприйнятною, оскільки зазначене судове рішення не переглядалося по суті в апеляційному порядку, а тому відповідно до ст. 424 КПК не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції. Не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції у даному провадженні й ухвала Садгірського районного суду м. Чернівців

від 24 листопада 2016 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2020 року про повернення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року, якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , скасувати й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3