Провадження № 1-кп/638/460/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою по об`єднаному судовому провадженню відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває в умовах ДУ Харківський слідчий ізолятор, раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

встановив:

В провадженні суду перебуває об`єднане судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.01.2021 року.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на продовження існування ризику подальшим спробам переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обвинувачений проти заявленого клопотання заперечував, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт.
Захисник обвинуваченого заперечувала проти заявленого клопотання, просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.
Суд, розглянувши подане прокурором клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , судом враховується, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом із цим, заявлений прокурором ризик перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином не встановлений судом при застосуванні запобіжного заходу, а отже продовження його існування є необґрунтованим.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).
Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України ризики продовжують існувати, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях (злочинах та проступку), у вчиненні яких обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому вважає необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 28 лютого 2021 року.
Керуючись ст.ст.177, 178, 331, 369, 372 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін - у вигляді тримання під вартою в Державній установі Харківський слідчий ізолятор, продовживши строк цього запобіжного заходу до 28 лютого 2021 року.
Копію ухвали вручити учасникам провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1