Постанова

Іменем України
30 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 612/419/18
провадження № 51-5673км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року щодо останнього у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за

№ 0000090, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Катеринівка Близнюківського району Харківської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 03 квітня 2018 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, встановлених судом та викладених у вироку, 02 квітня 2018 року, близько 20 год, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у домоволодінні ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, завдав ОСОБА_9 декілька ударів кулаками обох рук в район обличчя та по тілу. Після цього, схопивши ОСОБА_9 руками за плечі, завдав ще декілька ударів лобною частиною голови в район обличчя, від чого останній впав. Коли ОСОБА_9 лежав на підлозі, ОСОБА_6 наніс ще декілька ударів ногою в район обличчя в потиличну ділянку та декілька ударів зверху вниз ногою в область грудної клітини, чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер на місці вчинення злочину. Причиною смерті ОСОБА_9 являється тупа травма грудної клітини із переломом груднини, крововиливом в м`які тканини переднього середостіння і забоєм серця.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вказані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вимогу мотивовано невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до безпідставного його засудження. Зазначає щодо відсутності в його діях умислу на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, оскільки мала місце самооборона.Стверджує про порушення права на захист, так як апеляційним судом не було забезпечено його участі під час апеляційного розгляду, чим позбавлено можливості надавати пояснення щодо обставин інкримінованого кримінального правопорушення.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просив судові рішення залишити без зміни.
Від потерпілої ОСОБА_10 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду за її відсутності.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія судів дійшла наступних висновків.
Приписами ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Суд першої інстанції критично оцінив показання ОСОБА_6 в частині нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , від яких настала смерть останнього, з метою самозахисту, як спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності, та правильно поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також дані, що містяться у протоколі огляду місця події, висновках експертів № 100-ЛЗт/18 від 22 травня 2018 року та № 151-ЛЗ/18 від 13 червня 2018 року, протоколах огляду трупа ОСОБА_9 .
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають сумнівів у їх правдивості.
Твердження засудженого ОСОБА_6 в касаційній скарзі про необхідність скасування судових рішень у зв`язку з відсутністю в його діях умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, так як він захищався від дій ОСОБА_9 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, правильність встановлення яких підтвердив суд апеляційної інстанції. Також цей суд спростував посилання сторони захисту стосовно отримання ОСОБА_9 травми серця при падінні чи від іншої особи, після того як засуджений покинув будинок.
Згідно із встановленими фактичними обставинами справи саме засуджений бив ОСОБА_9 в область грудної клітини.
Зокрема, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що коли почув гуркіт та вийшов в коридор побачив, що ОСОБА_9 лежав на підлозі на спині, обличчя було в крові, над його грудьми пролетіла нога ОСОБА_6 , який стояв біля нього, а потім вдарив потерпілого ногою по голові та пішов додому. Коли підійшов до ОСОБА_9 , останній повідомив, що в нього болить у грудях. Він сказав, що зараз викличе швидку допомогу, після чого взяв телефон та вийшов на подвір`я. Коли повернувся, то побачив, що ОСОБА_9 вже помер. Також свідок ОСОБА_8 повідомив, що коли до нього прийшов ОСОБА_9 , то в нього не було ніяких тілесних ушкоджень, що узгоджується з показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_16 .
В ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_8 на місці вчинення кримінального правопорушення підтвердив вказані показання та вказав в якому місці та яким чином ОСОБА_6 наніс удари ногою ОСОБА_9 , коли останній лежав на підлозі, що підтверджується протоколом вказаної слідчої дії від 06 червня 2018 року.
При цьому, як убачається з висновку експерта № 100-ЛЗт/18 від 22 травня 2018 року у ОСОБА_9 були виявлені численні тілесні ушкодження, які мають ознаки прижиттєвості і були спричинені незадовго до настання смерті; під час отримання травми грудної клітини, яка і зумовила настання його смерті, ОСОБА_9 знаходився в положенні лежачи на спині і удар був нанесений по передній поверхні грудної клітини в область середньої третини груднини.
В суді першої інстанції ОСОБА_6 підтвердив, що між ним та ОСОБА_9 стався конфлікт та бійка, під час якої він наносив удари в область голови потерпілого, двічі вдарив головою в обличчя та штовхнув останнього. Також обвинувачений вказав, що спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , в результаті яких настала смерть останнього, не пам`ятає, але не виключає можливість, що ці тілесні ушкодження могли бути нанесені ним.
Крім того, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні зазначив, що він працює завідуючим інфекційного відділенням КП «Близнюківська ЦРЛ» та 03 квітня 2018 року знаходився на чергуванні, коли зранку працівники поліції привезли для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 , в крові якого виявлено алкоголь. При цьому у ОСОБА_6 будь-яких травм не було, скарг на стан здоров`я від нього не надходило.
Згідно з дослідженими матеріалами кримінального провадження, відомостей про отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень від дій ОСОБА_9 не встановлено, а тому, за вказаних обставин кримінального провадження, потерпілий не міг становити суспільної небезпеки для засудженого, що виключає перебування останнього у стані необхідної оборони.
Таким чином, кількість, характер нанесених ударів в область життєво важливих органів, локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , свідчать про наявність у засудженого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть, що підтверджує правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оцінених судом, та є обґрунтованим.
Під час перевірки матеріалів справи було з`ясовано, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними як щодо встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , так і стосовно відсутності в справі порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнули би за собою безумовне скасування судових рішень.
Суд апеляційної інстанції детально перевірив викладені в апеляційній скарзі засудженого доводи щодо суперечливості та неправдивості показань свідка ОСОБА_8 , які за своїм змістом є аналогічними доводам касаційної скарги та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів та вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляційних скарг засудженого та його захисника, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Що стосується доводів засудженого в частині порушення права на захист, оскількиапеляційним судом не було забезпечено його участі під час апеляційного розгляду, чим позбавлено можливості надати пояснення щодо обставин інкримінованого кримінального правопорушення, то вони є безпідставними.
Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Згідно з інформацією, наданою ДУ Холодногірська ВК (№18) від 13 травня 2020 року та долученої копії розписки від 14 березня 2019 року, Харківським апеляційним судом засудженого ОСОБА_6 було повідомлено про призначення апеляційного розгляду на 03 жовтня 2019 року, про що він власноручно розписався.
Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутнє клопотання засудженого ОСОБА_6 про доставку його в судове засідання для апеляційного розгляду кримінального провадження, відповідно до положень ч. 4 ст. 401 КПК України.
Крім того, як убачається з журналу судового засідання в суді апеляційної інстанції, за участі захисника ОСОБА_6 ОСОБА_17 було з`ясовано думку учасників судового провадження про можливість проведення апеляційного розгляду у відсутності інших учасників, які не з`явилися, в тому числі обвинуваченого. Не отримавши заперечень щодо наведеного, суд апеляційної інстанції обґрунтовано ухвалив продовжити розгляд кримінального провадження за відсутності осіб, що не з`явилися

(т. 3 а. п. 61-62).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у касаційній скарзі засудженого не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили б суду постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Таким чином, оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлено, то відсутні підстави для задоволення його касаційної скарги.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3