Справа №577/4631/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/543/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транспортним засобом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 лютого 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останнього разу 24.10.2016 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч.2 ст. 309, ст.ст. 69, 71 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі. Звільнився 15.08.2018 року з Конотопського ВЦ №130 умовно-достроково, невідбутий строк 7 місяців 1 день,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи призначене судом покарання занадто суворим, просить вирок суду змінити та керуючись ст. 69 КК України застосувати відносно нього покарання у виді обмеження волі.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 лютого 2019 року ОСОБА_7 визнано винним за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України і призначено покарання:

за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки;

за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна.

У відповідності зі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років без конфіскації майна.

ОСОБА_7 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу визначено залишити раніше встановлений - тримання під вартою; строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання, а саме з 06 вересня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 2668,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 3000 грн. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 2846 грн. матеріальної шкоди.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2019 року на майно, вилучене 06.06.2019 року скасовано.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вважаючи покарання занадто суворим до режиму тримання та посилаючись на наявність пом`якшуючих обставин, вказує на можливість пом`якшити йому призначене судом покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України та призначити його у виді обмеження волі замість позбавлення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали, письмових заперечень на подану апеляційну скаргу не надійшло.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 01 вересня 2019 року в ранішній час ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна прибув до будинку АДРЕСА_2 , де в під`їзді № 7 в сушарці на другому поверсі помітив велосипед марки «Ardis Hawk», належний ОСОБА_11 та вирішив ним заволодіти. Реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 шляхом підбору ключа проник до приміщення сушарки, звідки викрав велосипед. Заволодівши майном ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Таким чином, своїми умисними корисними діями ОСОБА_7 спричинив матеріальні збитки ОСОБА_11 на суму 5090 грн.

Крім того, 03 вересня 2019 року в нічний час ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна прибув до приміщення гуртожитку по АДРЕСА_3 , де в сушарці на третьому поверсі помітив підлітковий велосипед марки «Crossride Shark», належний ОСОБА_12 та вирішив ним заволодіти. Реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 шляхом підбору ключа проник до приміщення сушарки, де викрав велосипед. Заволодівши майном ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд. Таким чином, своїми умисними корисними діями ОСОБА_7 спричинив матеріальні збитки ОСОБА_12 на суму 2287 грн.

Крім того, в ніч з 04 вересня 2019 року на 05 вересня 2019 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 перебував неподалік сараю, який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 . В цей час у нього виник злочинний корисливий намір, направлений на заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 , переконавшись, що його дії є таємними для оточуючих і його ніхто не бачить шляхом підбору ключа до замка проник до вищевказаного сараю звідки викрав велосипед, набір ключів «Торех 38D643», набір накидних та рожкових ключів, невстановленої марки, ящик пластиковий з різноманітними інструментами для ремонту автомобілів, належні ОСОБА_10 . Заволодівши майном, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Згідно висновку експерта від 04.10.2019 року вартість велосипеда, могла становити 1767,00 гривень, вартість набору торцевих головок «Торех 38D643» могла становити 1079,00 гривень.

Крім того, 06 вересня 2019 року в ранішній час ОСОБА_7 з метою заволодіння транспортним засобом прибув до сараю по АДРЕСА_5 , де зберігався мопед «Keeway Focus 50», належний ОСОБА_9 та вирішив ним заволодіти. Реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 шляхом підбору ключа проник до приміщення сараю, де заволодівши мопедом з місця скоєння злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд. Таким чином, своїми умисними корисними діями ОСОБА_7 спричинив матеріальні збитки ОСОБА_9 на суму 9900 грн.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_13 , яка заперечила проти вимог апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити вирок без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 при обставинах, викладених у вироку, є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції відбувався у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно, за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення, повторно.

Таким чином, висновки суду в цій частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд призначив йому занадто суворе покарання, то колегія суддів, перевіривши такі доводи дійшла наступних висновків.

Так, статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_7 належним чином враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, має ряд тяжких захворювань.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності до вимог ст.67 КК України визнав обставиною, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Окрім того, судом першої інстанції остаточне покарання призначено ОСОБА_7 за сукупністю злочинів - за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано з дотриманням норм вищезазначеного законодавства дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання саме у виді позбавлення волі.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , що при наявності пом`якшуючих обставин, є можливість пом`якшити йому покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України та призначити його у виді обмеження волі замість позбавлення, то колегія суддів вважає їх необрунтованими, з огляду на наступне.

Так, застосування ст.69 КК України є правом суду, а не його обов`язком при вирішенні судом питання про призначення покарання, оскільки суд при цьому повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення та особу винного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

При цьому, той факт, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, щиро розкаюється та активно сприяв розкриттю злочину, сам по собі істотно не впливає на застосування положень ст.69 КК України при визначення виду та розміру покарання і повинен враховуватися у сукупності з усіма іншими обставинами кримінального провадження (даними про особу винного), з якими кримінальний закон пов`язує призначення покарання.

Саме ці дані рецидив злочинів, свідчить про суспільну небезпеку обвинуваченого, а також те, що наведені у вироку обставини, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, не дають можливості застосувати до покарання, призначеного ОСОБА_7 ст. 69 КК України. Крім того, і сам ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі не конкретизує, які саме пом`якшуючи обставини дають змогу застосувати до нього положення ст.69 КК України, а зазначає лише про їх наявність.

Разом з тим, судом першої інстанції було враховано досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Конотопським міськрайонним відділом з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, в тому числі окремих осіб. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду з боку органу пробації та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень.

Більш того, слід зазначити, що відповідно до матеріалів кримінального провадження заявлені цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди, обвинуваченим ОСОБА_7 відшкодовані в повному обсязі не були, хоча ним і визнані.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останнього разу 24.10.2016 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч.2 ст. 309, із застосуванням ст.ст. 69, 71 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі. Однак, звільнившись 15.08.2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 1 день з Державної установи «Конотопський виправний центр №130», ОСОБА_7 01 вересня 2019 року повторно вчиняє суспільні небезпечні діяння, зокрема з численною кількістю епізодів, що прямо вказує на стійку антисоціальну спрямованість обвинуваченого та його вперте небажання стати на шлях виправлення.

Усі вищезазначені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема попередні його судимості, кількість епізодів його злочинної діяльності та конкретні обставини їх вчинення, не дають можливості застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого покарання.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку в частині призначеного йому покарання, оскільки зазначений вирок, у тому числі в частині призначеного покарання, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також є справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження також не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4