Справа № 463/7818/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1049/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2020 року про відмову у задоволенні його скарги на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 22.08.2020 року.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2020 року та зобов`язати уповноважену особу управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань наступні відомості: час та дата надходження заяви, прізвище, ім`я, по батькові потерпілого, короткий виклад обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, прізвище, ім`я, по батькові та посада слідчого, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на те, що ОСОБА_6 та прокурор були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, прокурор у своєму клопотанні просив проводити судове засідання без його участі, з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності останніх.

Перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно з матеріалами судового провадження, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про злочин від 22.08.2020 року.

Скаргу мотивував тим, що 22.08.2020 року подав на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, заяву про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 397 КК України, а саме втручання в діяльність захисника чи представника особи, вчинене, на його думку, суддею Сколівського районного суду Львівської області ОСОБА_7 , однак всупереч вимогам закону відомості в ЄРДР не внесені.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6 від 22.08.2020 року, суддя ОСОБА_7 19.06.2015 року постановив окрему ухвалу, якою довів до відома КДКА Львівської області про факти неналежної поведінки адвоката ОСОБА_6 під час судових засідань у цивільній справі. Своєю протиправною поведінкою, на думку останнього, суддя вчинив втручання в його діяльність як адвоката, внаслідок чого він був позбавлений можливості представляти інтереси своїх довірителів.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

До ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення ЄРДР (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 №139). Згідно з п.1 глави 2 розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України.

Відповідно до висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відповідно до ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим, зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

Таким чином, аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається. При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

З огляду на наведене, можна зробити висновок, що КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень, що містять у собі відомості про склад кримінального правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо у заявах чи повідомленнях таких фактичних даних не зазначено, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Частиною другою ст. 397 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення в будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або порушення встановлених законом гарантій їх діяльності та професійної таємниці, вчинені службовими особами з використанням свого службового становища.

Об`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується діянням, яке може бути вчинено як шляхом дії, так і бездіяльності.

Втручання є впливом на свідомість та волю захисника (представника особи), для здійснення якого винний може використовувати різні способи (форми) як активної (дія), так і пасивної (бездіяльність) поведінки.

Вчинення в будь-якій формі перешкод для здійснення правомірної діяльності захисника (представника особи) передбачає створення таких умов, які перешкоджають останнім надавати ефективну правову допомогу і реалізовувати надані ним законом права. Ці перешкоди можуть створюватися шляхом застосування психічного або фізичного впливу щодо потерпілого (погрози, залякування, підкуп, відмова в наданні необхідних матеріалів, документів або іншої інформації, незаконне позбавлення права здійснювати захист чи представляти інтереси клієнта у відповідному провадженні тощо).

Порушенням встановлених законом гарантій діяльності та професійної таємниці захисника чи представника особи є вчинення будь-яких протиправних діянь, таких як прохання, вимога чи примушування надати відомості, що становлять адвокатську таємницю; незаконне прослуховування телефонних розмов; порушення порядку призначення захисника або допуску представника до участі за справою; необґрунтована заборона використання науково-технічних засобів під час участі у провадженні; відмова в наданні доказів тощо.

При цьому, відповідальність за ст. 397 КК можлива лише за умови, якщо втручання було незаконним, а діяльність захисника (представника), у яку втручаються, навпаки, була законною (правомірною).

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6 , такий фактично не погоджується із постановленою суддею ОСОБА_7 ухвалою до КДКА Львівської області про факти неналежної поведінки адвоката ОСОБА_6 під час судових засідань у цивільній справі, така ухвала носить інформаційний характер та остаточне рішення щодо застосування до такого заходів дисциплінарного характеру приймає КДКА Львівської області, яка не підзвітна та не підконтрольна судді.

З огляду на те, що відповідальність за ст. 397 КК України настає лише у разі, коли втручання у діяльність захисника було незаконним, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком слідчого судді про те, що обставини, які зазначені в заяві про вчинення злочину, не можуть вважатись фактичними даними, які свідчать про вчинення суддею саме кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 07 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 22.08.2020 року, залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4