УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0000692 за апеляційною скаргою прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Снігурівка Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого по за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Апелянт просить вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року стосовно ОСОБА_6 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням, відповідно до п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 :

- на користь держави, кошти витрачені комунальним некомерційним підприємством «Снігурівська центральна районна лікарня» на стаціонарне лікування ОСОБА_9 , в розмірі 1132,00 (одна тисяча сто тридцять дві) грн.

- на користь комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» кошти витрачені на стаціонарне лікування ОСОБА_9 , в розмірі 7967,88 (сім тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн. 88 коп.

- на користь держави витрати, пов`язані з проведенням інженерно-транспортних експертиз, в розмірі 3768,24 грн.,

Арешт, накладений на автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасовано.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, прокурор вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На думку апелянта, суд першої інстанції застосовуючи ст. 75 КК України відносно ОСОБА_6 , а саме звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, жодним чином не мотивував прийняте в цій частині рішення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Суд визнав доведеним, що 07 листопада 2019 року о 09 годині 37 хвилин ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за ОСОБА_10 , який за допомогою гнучкого зчеплення буксирувався автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , рухаючись по вул. Шевченка в напрямку пров. Шевченка у м. Снігурівка Миколаївської області, грубо порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху України, який передбачає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впорався з керуванням транспортного засобу та допустив контактування гнучкого зчеплення з пішоходом ОСОБА_9 , яка рухалася по тротуару вул. Шевченка в напрямку пров. Шевченка у м. Снігурівка, внаслідок чого ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження - черепно-мозкову травму у вигляді перелому потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, забою головного мозку, рани потиличної ділянки голови зліва та садна в лівій скроневій ділянці голови.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяла потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апелянтом порушується питання про скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1)встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України, тобто:
-судове рішення ухвалено незаконним складом суду;
- судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;
-судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою;
- судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;
- порушено правила підсудності;
-у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Жодної із вищезазначених підстав для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції апелянтом не зазначено.
Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк без позбавлення права керування транспортним засобами, є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.
Що стосується застосування положень ст. 75 КК України, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно положенням ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 п. 3 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції зазначив, що враховує дані щодо особи обвинуваченого та позицію потерпілої.
Згідно положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілої, у якої відсутні претензії матеріального та морального характеру та яка вважала можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а також враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 , раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю відшкодував потерпілій витрати на її лікування, визнав цивільний позов прокурора щодо відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, беручи до уваги його позитивну характеристику, молодий вік, дані досудової доповіді органу пробації, згідно якої є доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі, а також час, який минув з дня вчинення злочину та відсутність даних щодо скоєння ним протягом цього періоду яких-небудь протиправних діянь, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування основного покарання у виді позбавлення волі і, відповідно, його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: