Справа № 404/1934/17
Номер провадження 1-кс/404/1202/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника і представника власника арештованого майна: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда матеріали клопотання власника арештованого майна про скасування арешту на майно, застосованого на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 березня 2017 року по кримінальному провадженню 0001126 за ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 як власник арештованого майна подала до Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання про скасування застосованого на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 березня 2017 року накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Під час розгляду клопотання власник і його представник заявлені ними вимоги підтримали. Необхідність скасування такого заходу забезпечення пояснили тим, що останні три роки незаконно обмежується право власності на житло добросовісного власника. Представники сторони обвинувачення порушили розумні строки проведення розслідування у цьому кримінальному провадженні. Відсутня легітимна мета арешту. Арешт не забезпечує завдань цього кримінального провадження. Переконує в тому, що відпали підстави для продовження дії заходу забезпечення.

Слідчий повідомлявся, не з`явився. Прокурор заперечив, оскільки потерпіла ОСОБА_6 була первинним власником квартири, в день відчуження житла вона стаціонарно тривалий час лікувалась в різних медичних закладах. Скориставшись безпорадним станом потерпілої та її похилим віком, невстановлені особи неодноразово перепродали житло потерпілої.

30 березня 2017 року, на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, частково задоволено клопотання слідчого та застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту без застосування заборони на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Підставою для застосування такого виду заходу забезпечення було визнання квартири речовим доказом по зазначеному кримінальному провадженню, оскільки нерухоме майно стало об`єктом злочинного посягання.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, слідчий суддя прийняв законне та обґрунтоване рішення. З`ясував завдання кримінального провадження, мету та підстави передбачені чинним КПК України, для застосування співмірного арешту на майно. Брав до уваги факт неодноразового перепродажу означеного житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину,

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на житло були з`ясовані всі обставини, з якими Закон пов`язує можливість (підстави) для накладення арешту на вилучене майно, також перевірено співрозмірність, мету і завдяння цього кримінального провадження. Відповідно до ст. 100 КПК України, на речовий доказ може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України. У зв`язку із цим, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, накладений арешт на індивідуально визначене майно, що стало об`єктом посягання, оскільки квартира відповідає критеріям, визначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України. З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Попередні факти перепродажу майна потерпілої є переконливим доказом реальних дій , спрямованих на відчуження речового доказу. Скасування арешту призведе до затягування досудового розслідування та можливості розпорядитись майном первинного власника-потерпілої по кримінальному провадженню. У зв`язку з цим продовжують існувати розумні підстави вважати, що вказане свідоцтво буде приховано, передано, пошкоджено або знищено. Не відпали реальні потреби для збереження квартири у первинному/незмінному стані.

Продовження дії арешту узгоджується з вимогами п.1 ч. 1 ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Добросовісність поведінки покупця ОСОБА_4 під час придбання нею житла, що вибуло без згоди власника і потерпілої у цьому кримінальному провадженні не може бути обставиною, що повинна бути врахована при накладенні чи скасуванні арешту на нерухоме майно. Обґрунтованість такого висновку чітко передбачена імперативними вимогами ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили. Згідно п. 1 Постанови Пленуму № 5 Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174 , 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

До матеріалів клопотання з вимогою скасувати арешт на житло, ОСОБА_4 не долучила копії судового рішення про визнання за нею права власності на арештоване нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту на свідоцтво залишається чинною, законна і не скасована. Не змінились умови, підстави та обставини для застосування і продовження у незмінному виді такого заходу забезпечення. Ініціатор клопотання не довів, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Негативних наслідків від продовження застосування заходу забезпечення-арешту на умовах визначених в ухвалі слідчого судді, не подано.

Керуючись ст. 174 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 , відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1