У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0007193

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6

на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування майнової шкоди 154 175 грн, та на відшкодування моральної школи 10000 грн.

Стягнуто з ПАТ «Європейський страховий союз» на користь потерпілого ОСОБА_8 страхове відшкодування шкоди життю і здоров`ю у розмірі 98000 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_6 закрити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає, що вирок є необґрунтованим та ухваленим із неповнотою судового розгляду. На думку апелянта, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що під час складання висновку експерта № 242 від 19.04.2017 р. експерт керувався даними, що зазначені у постанові слідчого про призначення експертизи. При цьому, експертом не враховані пояснення обвинуваченого про те, що покриття дороги було вологим, а не сухим, як зазначено у схемі ДТП. Просить врахувати, що в цій частині пояснення обвинуваченого підтверджується показаннями свідка ОСОБА_9 в суді, які не враховані.

Вважає, що за такого швидкість автомобіля обвинуваченого становила від 46,13 км/год до 57,23 км/год. Тому висновок експерта щодо гальмування протягом 0,9 с є сумнівним.

Посилається на те, що при складанні висновку № 17-404 від 28.04.2017 р. експерт керувався вихідними даними, що зазначені у постанові слідчого про призначення експертизи. При цьому, швидкість руху автомобіля 62,1-64,9 км/год експерт врахував на підставі висновку № 242 від 19.04.2017 р. Стверджує, що про наявність автомобілів, які обмежували видимість проїзної частини пр. Центрального для водія, вказували обвинувачений та свідок ОСОБА_9 . У зв`язку із цим вважає, що висновок експерта № 17-404 від 28.04.2017 р. обґрунтований невірними даними.

Зазначає про те, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисту про виклик експертів для допиту, про призначення експертиз на підставі даних, отриманих під час судового розгляду.

Посилається на те, що висновок судово-медичної експерти є неналежним та недопустимим доказом, оскільки експертиза проведена з порушенням правил безпосередності, а саме без обстеження потерпілого; особа потерпілого не встановлювалася та документів, що посвідчують особу, експерт не досліджував; матеріали кримінального провадження не містять даних про направлення слідчим експерту медичної карти та історії хвороби потерпілого; у висновку експерта дослідна частина відсутня; медична карта, яка досліджувалася експертом, речовим доказом у кримінальному провадженні не визнавалася та стороні захисту на виконання вимог ст. 290 КПК не надавалася.

На думку апелянта, суд необґрунтовано відхилив клопотання захисту від 13.05.2018 р. про виклик до суду свідка ОСОБА_10 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

29.12.2016 р., приблизно о 17:16 год., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки "ЗАЗ 110217", реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух в умовах темного часу доби, по сухій, прямій, освітленій міським електроосвітленням ділянці проїзної частини пр. Центрального зі сторони вул. 3-ї Слобідської, в напрямку вул. М. Василевського, зі швидкістю 64 км/год.

Рухаючись у обраному ним напрямку, при проїзді в районі регульованого світлофором перехрестя з вул. 6 Слобідською, водій ОСОБА_6 в порушення п. 2.3 "б"; 12.3; 12.4 ПДР України, а саме: рухаючись з перевищенням встановленої швидкості для руху транспортних засобів у населених пунктах, проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змін, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, при наближенні до регульованого світлофором пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 "Пішохідний перехід" ПДР України та дорожньою розміткою білого кольору 1.14.1 додатку 2 ПДР України "Пішохідний перехід", при виявленні перешкоди у вигляді пішохода ОСОБА_8 , який рухався справа наліво відносно напрямку руху автомобіля у темпі спокійного кроку по пішохідному переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 додатку 1 та дорожньою розміткою 1.14.1 "білого кольору" додатку 2 ПДР України, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, не переконався, що на пішохідному переході відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у вибраному ним напрямку, внаслідок чого допустив контактування передньою правою частиною автомобіля з пішоходом ОСОБА_8 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді рани лівої брови, закритого перелому кісток лівої гомілки в верхній третині, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 2.3"б"; 12.3; 12.4 ПДР України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та пояснив, що він їхав в бік вул. М.Василевського по пр. Центральному від вул. 3 Слобідська в середній смузі руху. Виїхавши на перехрестя на зелене світло світлофору, побачив потерпілого, який був на пішохідному переході. Він почав гальмувати та повертати кермо ліворуч, при цьому подавши сигнал, проте зачепив потерпілого правою частиною машини. В цей час в нього ліворуч та праворуч були перешкоди у вигляді машин, які він не міг об`їхати. Стверджував, що проїзна частина була мокрою. Вважає, що ПДР не порушував та швидкість не перевищував.

Однак, доводи обвинуваченого про його невинуватість не відповідають дослідженим доказам.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 07.04.2017 р., потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 29.12.2016 р. близько 17:10 год. в м.Миколаєві в районі регульованого пішохідного переходу по пр. Центральному з вул. 6 Слобідська, перетинав проїзну частину пр. Центрального в межах регульованого світлофором пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками та дорожньою розміткою, зі сторони вул. Севастопольська в напрямку вул. Колодязної. Пройшовши майже всю проїжджу частину, не доходячи до протилежного краю проїзної частини пр. Центрального, несподівано відчув різкий удар в ліву частину тулубу, після чого опинився в лежачому положенні на землі.

Аналогічні показання потерпілий надав в суді.

З даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.12.2016 р. вбачається, що ДТП сталася на регульованому пішохідному переході, та відбувся наїзд на пішохода. У протоколі зазначено, що дорожнє покриття в місці ДТП сухе та чисте. В результаті ДТП в а/м ЗАЗ, д.н. НОМЕР_1 , виявлені розбите лобове скло, праворуч - деформація передньої правої фари, переднього бамперу праворуч, потертості бруду шини праворуч /а.п. 61-81/.

Як видно з протоколу, він складався у присутності ОСОБА_6 , який будь-яких зауважень до протоколу не писав. Це свідчить про те, що він не заперечував викладені у протоколі дані, у тому числі, що стан дорожнього покриття був сухим та чистим. Крім того, правильність зафіксованих у протоколі даних підтверджуються підписами двох понятих.

Підстав вважати, що у протоколі огляду місця ДТП зафіксовані недостовірні відомості, у суду немає.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.04.2017 р. ОСОБА_6 розповів про обставини ДТП за його участі як водія і пішохода ОСОБА_8 , та пояснив, що керував технічно справним авто та рухався по пр. Центральному зі сторони вул. 3 Слобідська в напрямку вул. М. Василевського зі швидкістю приблизно 50-60 км/год в середній смузі руху. При наближенні до регульованого світлофором пішохідного переходу в районі регульованого світлофором перехрестя пр. Центральний та вул. 6 Слобідська, сигнал світлофора був зеленим, тому дозволяв йому рух. На відстані приблизно 20 м перед передньою частиною кузова його авто він побачив пішохода, який почав перетинати проїзну частину пр. Центральний з права наліво відносно напрямку його руху. Контактування відбулося правою передньою частиною кузова керованого ним авто з лівою частиною тіла пішохода.

Таким чином, обвинувачений підтвердив, що побачив потерпілого (пішохода) за 20 м до пішохідного переходу, що виключає раптовий вихід потерпілого на проїзну частину.

Згідно висновку експерта № 17-21 від 16.03.2017 р. ходова частина автомобілю "ЗАЗ-110217" на момент ДТП знаходилася в працездатному та функціонально придатному стані і дозволяла водію здійснювати рух в обраному напрямі, не мала несправностей, які могли б несподівано для водія привести до відведення автомобіля убік від обраного їм напряму руху. Робоча гальмівна система автомобіля "ЗАЗ-110217" на момент ДТП знаходилася в працездатному та функціонально придатному стані, дозволяла водієві знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю до зупинки, не мала несправностей, які б призводили до раптової для водія відмови системи, або до раптового відведення автомобіля убік від обраного напряму руху. Рульова система автомобіля "ЗАЗ-110217" на момент ДТП знаходилась в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю.

Згідно висновку експерта № 17-22 від 17.03.2017 р. наявне ушкодження в передній частині автомобіля "ЗАЗ-110217", утворення яких характерне при контакті з частинами тіла людини, розташоване починаючи від правої частини переднього бамперу, правої фари і правого переднього покажчика повороту, з наступним переміщенням назад і контактування з лобовим склом. За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, даних, отриманих при дослідженні автомобіля "ЗАЗ-110217", і аналізі інформації, відображеної на копії схеми до протоколу огляду місця ДТП, в момент наїзду автомобіля на пішохода, автомобіль розташовувався перед початком осипу, на деякій відстані, відлічуючи назад, по ходу руху автомобіля і зважаючи на напрям його переміщення, при його розташуванні, яке визначається слідами юзу, а також враховуючи, що контакт стався передньою правою частиною.

Згідно висновку експерта № 242 від 19.04.2017 р. /а.п. 94-97/ відповідно до проведеного розрахунку, мінімальна швидкість руху автомобіля "ЗАЗ-110217", д.н НОМЕР_1 , до початку руху т/з в загальмованому стані складала близько 62,1…64,9 км/год (у відповідності до слідової інформації зафіксованої при огляді місця ДТП). Зазначено у висновку, що у відповідності до розташування місця наїзду на пішохода, вказаного у схемі до додаткового пояснення водія від 04.04.2017 р. відносно слідів гальмування автомобіля "ЗАЗ-110217", зафіксованих при огляді місця пригоди, транспортний засіб до моменту наїзду на пішохода в загальмованому стані рухався час, який складає близько 0,9 с.

Як видно з висновку експерта на експертизу було надано: копію схеми до протоколу огляду місця ДТП від 29.12.2016 р.; копію протоколу огляду місця ДТП від 29.12.2016 р.; копія схеми до додаткового пояснення ОСОБА_6 . Таким чином, експертом досліджувалися дані, що містяться у протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього. Підстав вважати, що такі дані недостовірними, про що зазначає апелянт, у суду немає.

Згідно висновку експерта № 17-404 від 28.04.2017 р. водієві автомобіля "ЗАЗ-110217", з моменту виникнення небезпеки для руху, у своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п. 12.3 ПДР, а саме: "у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно прийняти заходи для зменшення швидкості аж до зупинки т/з або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди". За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, водій автомобіля "ЗАЗ-110217" мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, своєчасним застосуванням екстреного гальмування. За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, дії водія автомобіля "ЗАЗ-110217", що передували не відповідали п.12.3 ПДР України та з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настаннями ДТП /а.п.113-117/.

Дана експертиза проводилася на підставі постанови слідчого, в якій були зазначені вихідні дані, що були встановлені досудовим розслідуванням, у тому числі, що покриття дороги асфальтоване, сухе та чисте, швидкість руху автомобіля до початку гальмування становила 62,1 64,9 км/год та ін. Підстав вважати, що такі дані є недостовірними немає.

Тому не є слушними доводи апелянта про те, що слідчим для проведення судових експертиз надані недостовірні вихідні дані, що, на думку апелянта, свідчить про недопустимість висновків експертиз, які покладені в основу вироку.

Хоча в суді свідок ОСОБА_9 стверджував, що він був очевидцем ДТП та дорожнє покриття було вологе, але ці показання спростовані схемою ДТП, з якою погодилися учасники дорожнього руху, зокрема обвинувачений.

Посилання апелянта на те, що поряд транспортного засобу були інші автомобілі, була обмежена видимість дорожньої обстановки, не свідчать про невинуватість обвинуваченого та не виключають його відповідальності.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, у потерпілого ОСОБА_8 мають місце тілесні пошкодження у вигляді рани лівої брови, закритого перелому кісток лівої гомілки в верхній третині, та за ступеням тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я /а.п. 118-119/.

Як видно з даного висновку експерта, він був проведений на підставі постанови слідчого. У розпорядженні експерта була історія хвороби на ім`я ОСОБА_8 та рентген-знімки, про що зазначено у висновку експерта. Посилання апелянта про відсутність у висновку експерта дослідної частини є безпідставними, оскільки вона у висновку наявна.

На думку апеляційного суду, немає підстав вважати, що висновок судово-медичної експертизи є неповним та є недопустимим доказом, оскільки цей висновок належним чином мотивований, проведений експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність, і в основу висновків покладені дані щодо характеру отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

Судом встановлено, що усі експертизи у кримінальному провадженні проведені на підставі достовірних відомостей. Будь-яких даних, які б свідчили про протилежне, у кримінальному провадженні немає. Тому і не має підстав для допиту експертів під час судового розгляду та проведення нових експертиз. Клопотання захисника про призначення повторних експертиз по дослідженню обставин ДТП судом першої інстанції розглянуті.

Крім того, за клопотанням сторони захисту до суду викликався свідок ОСОБА_10 , але він до суду не з`явився, що позбавляє підстав доводи захисника про відмову у виклику зазначеного свідка.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що вказує на необґрунтованість доводів апелянта в цій частині.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65-67 КК України, та достатньо врахував ступінь тяжкості злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, який не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставини, що помякшують та обтяжують покарання, судом не встановлені.

ОСОБА_11 призначено основне та додаткове покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для його пом`якшення апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи, що вчинений злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обставини справи, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та прийняв правильне рішення про його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Доводи апелянта про те, що судом при призначенні покарання не врахована необережність самого потерпілого, який переходив дорогу на заборонений сигнал світлофора, чим порушив ПДР, є необґрунтованими. Оскільки у кримінальному провадженні відсутні докази, які б вказували на порушення потерпілим правил ПДР.

За такого апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424,425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2018 року у відношенні ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3