ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 652/469/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/870/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 126-1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000088 за апеляційною скаргою прокурора з доповненнями внесеними заступником прокурора Херсонської області на вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 01 червня 2020 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Березнегуватського району, Миколаївської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Високопільського районного суду Херсонської області від 13.02.2019 року за ч.3 ст.297 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Високопільського районного суду Херсонської області від 01 червня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання до попереднього вироку Високопільського районного суду Херсонської області від 13.02.2019 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, з поміщенням засудженого для відбування покарання до установи закритого типу.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 обраховано з дня затримання під варту після набрання законної сили вироку суду.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 12.04.2019 року, близько 02.00 год., знаходячись за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи діяти умисно та цілеспрямовано, маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань своїй співмешканці ОСОБА_9 з якою проживає однією сім`єю, але не перебуває в зареєстрованому шлюбі, вчинив психологічне насильство у виді словесних образ і приниження гідності останньої, що призвело до її психологічних страждань та викликало душевні переживання.
Крім того, він же, продовжуючи умисні злочинні дії, цього ж дня, близько 10.45 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 діючи умисно, вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_9 , дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами, внаслідок чого остання зазнала психологічних страждань, а також погіршення якості життя, що виразилось в емоційних розладах та порушення сну. Відповідно до висновку амбулаторної-судово-психологічної експертизи №001-2020 від 17.04.2020 р., дії ОСОБА_8 (вживання алкогольних напоїв, повернення додому в нічний час в стані алкогольного сп`яніння, скандали, які виникали внаслідок зловживання спиртним ОСОБА_8 ) обумовили виникнення у ОСОБА_9 короткочасних, легко виражених порушень психічного стану, не призвели до суттєвих змін у структурі її особистості, та в основних сферах її діяльності.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК України «домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи» та викласти його в наступній редакції: «домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи».

В решті вирок суду залишити без змін.

Не оспорює доведеність вини обвинуваченого.

Посилається на те, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Однак, суд розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , змінив правову кваліфікацію дій обвинуваченого, чим порушив вимоги ст. 337 КПК України та вийшов за межі висунутого обвинувачення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.1 ст.412 КПК України допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, яке є підставою для зміни вироку суду.

В доповненнях до апеляційної скарги заступник прокурора Херсонської області вказує, що всупереч вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України та ч.3 ст.11, ст.86 КВК України, ст. 65 КК України судом визначено установу , у якій ОСОБА_8 має відбувати покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, тим самим суд вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки вид колонії, в якій засуджений має відбувати покарання визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Просить змінити вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 , з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

З мотивувальної частини вироку з кваліфікації дій ОСОБА_8 виключити кваліфікуючі ознаки ст.126-1 КК України- «фізичне, економічне насильство щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у близьких відносинах, що призводить до фізичних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи».

Вважати вірною кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ст.126-1 КК України як «домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи».

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про місце відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 в установі закритого типу.

В решті вирок суду залишити без змін.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 в судове засіданні не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, заяв про відкладення судового засідання не подавали.
Їх неприбуття відповідно до приписів ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
В апеляційній скарзі прокурором не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України а також вид та міра призначеного судом покарання, як за ст. 126-1 КК України, так і вид та міра покарання, остаточно визначені ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків .
Перевіряючи доводи та вимоги апеляційної скарги , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до положень ч.1,3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Як видно зі змісту обвинувального акта, направленого прокурором до суду, органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.
З вироку вбачається, що суд визнав винуватим ОСОБА_8 у тому, що він 12.04.2019 року за місцем свого проживання маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань своїй співмешканці ОСОБА_9 , вчинив психологічне насильство у виді словесних образ і приниження гідності останньої, що призвело до її психологічних страждань та викликало душевні переживання.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи , суд допустив суперечності між формулюванням обвинувачення, визнаного доведеним та кваліфікацією дій обвинуваченого та вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, чим порушив вимоги ст. 337 КПК України , ст. 370, 374 КПК.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за можливе змінити вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 в частині кваліфікації його дій за ст.126-1 КК України та вважати правильною кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи

Зміна вироку в частині кваліфікації дій обвинуваченого не тягне за собою необхідності повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції.
Крім того, у порядку ст. 404 ч 2 КПК України колегія суддів звертає увагу на, що суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення і в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним , зазначивши за епізодом 12.04.2019 року о 10.45 год, що внаслідок дій психологічного насильства потерпіла зазнала психологічних страждань, а також погіршення якості життя, що виразилось в емоційних розладах та порушення сну. Відповідно до висновку амбулаторної-судово-психологічної експертизи №001-2020 від 17.04.2020 р., дії ОСОБА_8 (вживання алкогольних напоїв, повернення додому в нічний час в стані алкогольного сп`яніння, скандали, які виникали внаслідок зловживання спиртним ОСОБА_8 ) обумовили виникнення у ОСОБА_9 короткочасних, легко виражених порушень психічного стану, не призвели до суттєвих змін у структурі її особистості, та в основних сферах її діяльності.
Тим самим суд порушив вимоги ст. 337 КПК, а тому вирок і в частині формулювання обвинувачення визнаного доведеним підлягає зміні, на підставі п 3 ч 1 ст. 409 КПК України та ч.2 ст. 404 КПК.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у резолютивній частині обвинувального вироку суд, серед іншого, зазначає покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та обрану остаточну міру покарання ним.
Положення ч. 3 ст. 11 та ст. 86 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачають, що кримінально-виконавчі установи поділяються на кримінально-виконавчі установи відкритого типу (виправні центри) і кримінально-виконавчі установи закритого типу (виправні колонії), при цьому вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК, та відповідно до положень Загальної частини КК, яким не передбачено визначення місця відбування покарання за його типом.
Визначення типу установи виконання покарань (відкритого або закритого) для відбування покарання у виді позбавлення волі не належить до компетенції суду під час постановлення обвинувального вироку, а здійснюється Державною кримінально-виконавчою службою України вже після винесення вироку відповідно до нормативно-правових актів Міністерства юстиції України
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 365/45/18.
Вказівка у резолютивній частині вироку типу установи виконання покарання, де обвинувачений має відбувати покарання свідчить про те, що в цьому випадку суд першої інстанції вийшов за межі питань, які повинні бути вирішені під час постановлення вироку відповідно до приписів статей 368?374 КПК, чим допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.
З урахуванням вищевикладеного, оскаржений вирок суду підлягає зміні шляхом виключення із резолютивної частини вказівки суду на місце відбування призначеного обвинуваченому покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Істотних порушень вимог КПК, які б стали безумовною підставою для скасування вироку колегією суддів не встановлено.
Апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 412, 409,419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора з доповненнями внесеними заступником прокурора Херсонської області задовольнити.
Вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 01 червня 2020 року відносно ОСОБА_8 в частині кваліфікації дій обвинуваченого та в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним змінити.
Вважати правильною кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання суду на місце відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 в установі закритого типу.

У порядку ч 2 ст. 404 КПК України із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за фактом вчинення 12.04.2019 року о 10.45 год. за місцем проживання психологічного насильства відносно ОСОБА_9 виключити посилання суду на те, що «внаслідок чого потерпіла зазнала психологічних страждань, а також погіршення якості життя, що виразилось в емоційних розладах та порушення сну. Відповідно до висновку амбулаторної-судово-психологічної експертизи від 17.04.2020 р. дії ОСОБА_8 (вживання алкогольних напоїв, повернення додому в нічний час в стані алкогольного сп`яніння, скандали, які виникали внаслідок зловживання спиртним ОСОБА_8 ) обумовили виникнення у ОСОБА_9 короткочасних, легко виражених порушень психічного стану, не призвели до суттєвих змін у структурі її особистості, та в основних сферах її діяльності»

В іншій частині вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ( три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4