ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:
Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20.10.2020 року в кримінальному провадженні №0000035 щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр.України, раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні діянь, передбачених ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20.10.2020 року застосовано щодо ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Запобіжний захід до набрання ухвалою законної сили відносно ОСОБА_10 обрано у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно ухвали суду, 23.01.2019 року приблизно о 23.00 год. неповнолітній ОСОБА_10 , перебував в помешканні своєї тітки ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 . В ході їхнього спілкування, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виник словесний конфлікт, який переріс у штовханину та бійку. В ході бійки

ЄУНСС 723/2916/19 провадження №11кп/822/506/20 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_12
ОСОБА_10 наніс потерпілій ОСОБА_11 ряд ударів в обличчя та, використовуючи побутові речі, а саме дерев`яний табурет, наніс не менше 39 ударів по верхній частині тулуба та голові потерпілої. Коли потерпіла знаходилась в лежачому положенні на підлозі, ОСОБА_10 , реалізовуючи свій раптовий умисел, однією рукою утримував руки потерпілої, а іншою рукою взяв кухонний ніж, яким наніс не менш як 20 ударів в область голови та шиї потерпілої, поки остання не припинила чинити опір та перестала подавати ознаки життя. Внаслідок вищевказаних діянь потерпіла ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості та такі, що не сумісні з життям.

Крім того, в цей же день, приблизно о 23.40 год. неповнолітній ОСОБА_10 , перебуваючи в будинку по АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , після вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, наслідком якого стало позбавлення життя ОСОБА_11 , в кімнаті де знаходився труп ОСОБА_11 , за допомогою сірників підпалив легкозаймисті предмети та одяг, а потім перейшов до іншої житлової кімнати, де продовжив підпалювати речі та предмети.

Будучи впевненим, що полум`я в кімнатах розійшлась по будинку, з метою умисного пошкодження чужого майна, взяв ключі від вхідних дверей будинку та зачинив їх на ключ, які викинув на територію сусіднього господарства.

На вказану ухвалу суду захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали апеляційній скарги.

В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу, а кримінальне провадження закрити.

Адвокат ОСОБА_7 просив змінити ухвалу районного суду та застосувати відносно ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

При цьому адвокат ОСОБА_6 вказував, що в ухвалі суду невірно вказано, що ОСОБА_10 діяв з прямим умислом, оскільки умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки, тобто усвідомлення характеру свого діяння. Тоді як ОСОБА_10 на час вчинення діяння, якщо воно мало місце, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Посилався також на те, що речі, які були вилучені за місцем проживання ОСОБА_10 , не були належним чином оглянуті та опечатані та завірені підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. Крім того, свідок ОСОБА_15 пояснив, що він проживає в одному будинку з ОСОБА_10 і вилучена кофта належить останньому і що він її вдягав коли виносив речі з будинку потерпілої ОСОБА_11 після пожежі, а також користувався і вилученими полотенцями. В подальшому по вилучених речах проводились відповідні експертизи, які були долучені як докази до матеріалів справи, а тому вважає, що ці докази є недопустимими. Вказував, що ОСОБА_10 був родичем ОСОБА_11 та систематично відвідував її, а тому відбиток сліду з його взуття та знайдені епітельні клітини в піднігтьовому вмісті ОСОБА_10 , не свідчать про його причетність до вчинених злочинів.

Вказував також, суд як на доказ послався на протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , однак при цьому останній є неосудним, і як неосудна особа, не міг усвідомлювати свої дії, надавати об`єктивні свідчення, а тому вважає цей доказ недопустимим. Також суд, обґрунтовуючи факт вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечних діянь, послався на покази потерпілого та свідків, які не надали суду свідчення, що вони були очевидцями чи безпосередньо їм відомі обставини щодо вчинення ОСОБА_10 інкримінованих діянь.

Вказував також, що слідчим ОСОБА_16 11.07.2019 року було внесено до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ст. 194 ч.2 КК України, однак 24.01.2019 року цей же слідчий звертався з клопотанням про доручення проведення пожежно-технічної експертизи. А тому вважає, що висновок за результатами проведення експертизи, є недопустимим доказом.

Ще адвокат зазначав, що в звіті про пожежу від 24.01.2020 року вказано, що пожежа виникла 24.01.2019 року о 08.05 год., при цьому в обвинувальному акті зазначено, що пожежа виникла 23.01.2019 року близько 23.40 год., що не відповідає фактичним обставинам справи.

Також, протоколом огляду місяця події від 28.01.2019 року огляд місця події виконав слідчий ОСОБА_17 , однак в постанові про створення слідчої групи прізвища такого слідчого не вказано.

Крім того, з протоколу огляду місця події від 28.01.2019 року вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_11 було вилучено фрагмент дерев`яного стільця. Однак, огляд місця події проводився не на місці події, а в експертній установі, і даним доказом не підтверджується факт вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння.

А тому вважає, що в суді не доведено, що саме ОСОБА_10 вчинив інкриміновані йому діяння.

Ще апелянт вказував, що застосування примусових заходів медичного характеру з наданням психіатричної допомоги з суворим наглядом є необґрунтованим., оскільки ОСОБА_10 не становить особливої суспільної небезпеки для суспільства, не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання і місцем проходження лікування.

Адвокат ОСОБА_7 свої апеляційні вимоги обґрунтовував тим, що 09.07.2020 року ОСОБА_10 був оглянутий лікарняною лікарсько-консультативною комісією та встановлено діагноз дисоціативний розлад, стан внутрішньо лікарняної ремісії, за станом психічного здоров`я може бути виписаний зі стаціонару. Тобто, згідно вказаного висновку, як вказує апелянт, мета застосування примусових заходів медичного характеру і примусового лікування відносно ОСОБА_10 частково вже досягнута, і саме тому у висновку додаткової стаціонарної комплексно судово-психіатричної експертизи від 09.09.2020 року експерти дійшли висновку, що за своїм психічним станом ОСОБА_10 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Вказував також, що примусові заходи медичного характеру не можна розглядати як покарання, тому що психічно хвора особа не спроможна розуміти його значення і метою таких заходів є лікування особи. А тому апелянт вважає, що застосування судом першої інстанції типу лікувального закладу із суворим наглядом має вигляд саме як покарання за інкриміновані йому діяння, обґрунтовуючи своє рішення саме тяжкістю інкримінованого йому діяння.

Заслухавши доповідь судді, адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_8 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені в них, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 необхідно відмовити.

Так, з показань свідка ОСОБА_15 , даних ним в суді першої інстанції вбачається, що ввечері 23.01.2019 року він з ОСОБА_18 був в його матері. Десь біля 22 години приїхав ОСОБА_19 , вони приїхали додому і він зайшов в будинок, а ОСОБА_18 залишився на вулиці і до ранку він його не бачив. 24.01.2019 року зранку Кристіану подзвонили та сказали, що горить будинок тітки ОСОБА_11 , тому побігли туди. Вказував, що вони заходили до будинку та виносили речі, а ОСОБА_18 зайшов шукати паспорт ОСОБА_11 , бо хтось сказав його знайти.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_10 знає з дитинства, вони сусіди. Напередодні ввечері він з останнім та ОСОБА_21 поїхали в Красноїльськ грати в автомати, були там приблизно 1,5 години, після чого ОСОБА_10 попросив відвезти його додому переодягнутися. Він з ОСОБА_21 вийшов та ОСОБА_18 вийшов, це було біля 23 години. Через 30-40 хвилин ОСОБА_18 передзвонив і сказав його забрати біля мостику, який знаходиться десь за 800 метрів від його дому, але близько до будинку ОСОБА_11 . Кристіан тоді був одягнутий в одній футболці та штанах і вони поїхали до нього додому, щоб він одягнувся, після чого вони поїхали далі грати в автомати.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що потерпіла ОСОБА_11 його сусідка. Зранку 24.01.2019 року о 07.30 год. він побачив дим з будинку потерпілої і разом з ОСОБА_23 пішов до її будинку, хвіртка була закрита. Вхідні двері також були закриті на ключ. Вони розбили вікно та через нього почали кидати сніг в будинок, а потім вибили двері та зайшли до хати. В спальні на підлозі було тіло ОСОБА_11 , там горів диван та телевізор. Тіло ОСОБА_11 вони винесли на вулицю, поклали на тапчан та викликали пожежників. В іншій кімнаті також була пожежа, горіли речі та книжки, які були розкидані по підлозі. На подвір`я потерпілої також прийшов ОСОБА_10 зі своїм свояком та допомагав виносити речі з будинку.
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що йому біля 10 год. з Москви подзвонив брат та сказав, що в нього дома пожежа, щось сталось з дружиною. Він прийшов до будинку потерпілої, вхідні двері були зламані, три вікна розбиті. На місці було багато людей, речі були винесені і будинку, труп потерпілої був на вулиці.
З висновку експерта №66 від 25.03.2019 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_11 є ушкодження стінок правих загальної сонної артерії та внутрішньої яремної вени, наскрізні, щілино-видні з рівними, добре співставимими краями, масивним просякненням кров`ю оточуючих м`яких тканин. Дані тілесні ушкодження виникли за короткий проміжок часу до моменту настання смерті, від одноразової колото-різаної дії, предмету типу «ножа», з вістрям, обушковим краєм (розмір не більше 0,2 см.) та наявною гострою ріжучою кромкою, шириною леза не більше 1,6 см. (на рівні занурення) з напрямком травмуючої дії спереду-назад, зверху-вниз, справа наліво, і за ознакою «небезпека для життя» належать до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактором настання смерті. Інші тілесні ушкодження, які отримала ОСОБА_11 відносяться до категорії легких, або були завданні внаслідок пожежі після смерті. (т. 2 а.с. 134-144)
З додаткового висновку експерта №66 від 20.06.2019 року вбачається, що смерть ОСОБА_11 найбільш ймовірно настала в ніч з 23.01.2019 року на 24.01.2019 рік, в проміжку часу 23:00 год. 23.01.2019 року по 04:00 год. 24.01.2019 року. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_11 могли бути спричиненні за обставин, на які вказує підозрюваний ОСОБА_10 у ході допиту та проведення слідчого експерименту від 26.01.2019 року. (т. т. 2 а.с. 149-158)
Згідно висновку експерта №18 від 20.02.2019 року, на зрізах нігтьових пластин з китиць обох рук потерпілої ОСОБА_11 виявлена кров людини, яка містить антиген В, в її піднігтьовому вмісті знайдено травматичного походження епітеліальні клітини та одну мікросудину (права рука). При встановленні групової належності клітин в піднігтьовому вмісті правої руки ОСОБА_11 , виявлено антиген В, в піднігтьовому вмісті лівої руки - антигени А та В. Отримані результати вказують на можливість походження крові від самої потерпілої ОСОБА_11 . Походження крові від ОСОБА_10 виключено по груповій характеристиці крові. Клітини в піднігтьовому вмісті правої руки ОСОБА_11 можуть походити від неї самої, хоча, враховуючи наявність клітин травматичного походження, можуть походити і від іншої особи з такою ж, як у неї, груповою характеристикою крові по Ізо серологічній системі АВО. В піднігтьовому вмісті лівої руки потерпілої ОСОБА_11 виявлено чужорідний для неї антиген А, що може походити за рахунок клітин від ОСОБА_10 , для якого цей фактор є властивим. (т. 2 а.с. 181-183)
З протоколу обшуку від 26.01.2019 року вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_10 , під час обшуку було знайдено та вилучено кофту зелено-чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, пістолет без патронів та два полотенця білого та голубого кольорів з нашаруванням речовини бурого кольору. (т.3 а.с. 101-103).
З протоколу огляду місця події від 28.01.2019 року, що проводився за адресою АДРЕСА_2 вбачається, що у вказаному ОСОБА_10 місці було виявлено та вилучено зв`язку ключів від будинку, в якому мешкала ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 219-220)
З висновку судової трасологічної експертизи №228-К від 29.03.2019 року вбачається, що фрагмент деревини (скалки), який виявлений під час проведення розтину у волоссі на голові трупа ОСОБА_11 та фрагмент дерев`яного виробу вилученого під час огляду місця події від 24.01.2019 року, до розділення складали єдине ціле планку, яка призначена для з`єднання між собою ніжок стільця. (т.2 а.с.60-67)
З висновку експерта 420-К від 22.04.2019 року вбачається, що слід взуття найбільшими розмірами 70х7 мм, що зафіксований у гіпсовому зліпку найбільшими розмірами 285х145х45 мм, який вилучений під час огляду місця події 24.01.2019 року в с. Їжівці вул. Штефана чел Маре, 322, Строжинецького району Чернівецької області, залишений низом підошви взуття з узором та розміром аналогічним узору та розміру низу підошви чобота чорного кольору фірми «Alaska», який добровільно видав 25.01.2019 року підозрюваний ОСОБА_10 (т.2 а.с.119-122).
Відповідно до висновку експерта № 97 екс від 28.01.2019 року, у ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження: садна: на променевій поверхні лівого передпліччя в середній третині; на 2см нижче від попереднього на променевій поверхні лівого передпліччя в середній третині; в проекції 2-ї пястної кістки лівої кисті по тильній поверхні, в кількості 3-х; в проекції суглобового з`єднання проксимальної та середньої фаланг 2-го пальця лівої кисті по тильній поверхні; в проекції суглобового з`єднання проксимальної та середньої фаланг 3-го пальця лівої кисті по тильній поверхні, в кількості 2-х; на розгинальній поверхні правого ліктьового суглобу; на тильній поверхні правого передпліччя в нижній третині; у ділянці середньої фаланги 4-го пальця правої кисті по зовнішній поверхні, в кількості 2-х; у ділянці середньої фаланги 4-го пальця правої кисті по внутрішній поверхні, в ділянці проксимальної фаланги 1-го пальця правої кисті по тильній поверхні. Рана різана у ділянці проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті по долонній поверхні. Тілесні ушкодження вказані в п.1.1. даних підсумків виникли в короткий проміжок часу одне вслід за іншим в результаті не менш як чотирнадцятикратної травмуючої дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок нанесення ударів руками, ногами, чи іншими тупими твердими предметами. Тілесне ушкодження вказане в п.1.2. даних підсумків виникло в результаті не менш як однократної травмуючої дії гостро-ріжучого предмету, можливо ножа. По строку та обставинам виявлені тілесні ушкодження можуть відповідати вказаному в фабулі ухвали суду (т.4 а.с.22-23).
Те, що у ОСОБА_10 були дома виявлені речі з плямами бурого кольору, які, згідно висновку експерта, не виключають походження крові від особи з групою крові В, в даному випадку ОСОБА_11 , що на тілі ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження, які могли виникнути в ніч на 24.01.2019року, враховуючи механізм їх утворення, що ключ від будинку ОСОБА_11 працівниками поліції було виявлено в місці, на яке вказав ОСОБА_10 , що слід взуття на поверхні снігового покриття на території городу, що з тильної сторони будинку ОСОБА_11 , виявлений під час огляду місця події 24.01.2019року, залишений низом підошви чобота фірми «Alaska», який добровільно видав 25.01.2019 року підозрюваний ОСОБА_10 , а також аналіз інших, наведених в ухвалі суду першої інстанції доказів, які були перевірені в апеляційній інстанції, на думку колегії суддів, свідчить, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про вчинення ОСОБА_10 діянь, передбачених ст.ст.115ч.1, 194 ч.2 КК України.
Доводи апелянта щодо можливості забруднення кров`ю одягу ОСОБА_10 під час гасіння пожежі спростовуються показами свідка ОСОБА_22 , який вказав, що тіло ОСОБА_11 він з Суховерським винесли на вулицю та накрили покривалом. В справі відсутні дані про те, що ОСОБА_10 допомагав виносити з будинку тіло ОСОБА_11 і при цьому кров померлої могла потрапити на його одяг та полотенця.
Що стосується твердження апелянта про те, що слідчий ОСОБА_17 не був внесений в постанову про створення слідчої групи, а тому протокол огляду місця події від 28.01.2019 року являється недопустимим доказом, то воно є надуманим.

Відповідно до ч.1 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст.3 п.19 КПК України стороною кримінального провадження з боку обвинувачення є слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відсутність в постанові про призначення слідчої групи прізвища слідчого ОСОБА_17 , який проводив процесуальну дію, не є істотним порушенням і не може бути підставою для визнання не допустимим доказу, зібраним цим слідчим.
Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання захисника як на порушення вимог КПК України про те, що слідчий ОСОБА_16 звернувся з клопотанням про проведення пожежно-технічної експерти 24.01.2019 року, а відомості про кримінальне правопорушення за ст. 194 ч.2 КК України в ЄРДР вніс 11.07.2019 року. При цьому колегія суддів виходить з того, що пожежно-технічна експертиза проводилась в рамках кримінального провадження за ст.115 ч.1 КК України і після висновку експерта було встановлено, що причиною пожежі 24.01.2019 року був підпал. А тому слідчим обґрунтовано, та у відповідності до вимог КПК України були внесені 11.07.2019 року відомості в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 ч.2 КК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину, та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №94 від 09.09.2020 року ОСОБА_10 у період часу вчинення інкримінованого йому діяння перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності у формі пароксизмальної дисфорії з сутінковим порушенням свідомості внаслідок епілепсії і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
На даний час ОСОБА_10 страждає хронічним психічним захворюванням у формі органічного розладу особистості та поведінки внаслідок епілепсії з частими поліморфними пароксизмальними нападами (дисфорії, сутінкові стани свідомості, абсанси, психосенсорні розлади та судомні напади), наростаючим психоорганічним синдромом та мнестичними розладами у вигляді конфабуляцій та криптомнезій), не може усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними(т.8а.с.18-26).
Водночас, суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_10 при вчиненні суспільно-небезпечних діянь, оскільки мотив злочину, вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини і прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Також слушними є твердження апелянта про недопустимість як доказу даних протоколу проведення слідчого експерименту 26.01.2019 року з участю ОСОБА_10 , оскільки під час проведення цієї процесуальної дії ОСОБА_10 не був здатен усвідомлювати характер і значення своїх дій та керувати ними.
Що стосується посилань апелянтів на висновок експертизи щодо застосування відносно ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, то вони є необґрунтовані.
Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України, щодо психічного хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічного хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, застосовується госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.
Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру саме суд, у разі застосування таких заходів, має визначити їх вид, що спростовує доводи захисників про те, що застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом повинно бути таким, як зазначено у висновку судово-психіатричної експертизи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі, передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.
Оскільки ОСОБА_10 вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки особливо тяжкого злочину та тяжкого злочину, одне з яких пов`язане з посяганням на життя іншої особи, в результаті його дій загинула людина, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив ОСОБА_10 вид примусового заходу, а саме застосував щодо нього госпіталізацію до психіатричного закладу з суворим наглядом.
А тому апеляційні вимоги захисників в цій частині є безпідставні і задоволенню не підлягають.
Підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 відмовити, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20.10.2020 року щодо ОСОБА_10 змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання суду про те, що ОСОБА_10 вчиняв дії умисно, усвідомлено, з метою умисного пошкодження майна, а також визнати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 26.01.2019 року з участю неповнолітнього ОСОБА_10 і виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на цей доказ (т.4 а.с.110-112).
В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2

Копія. Згідно з оригіналом: суддя