№ 1-кп/755/1456/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005015 від 09.09.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, із середньо-технічною освітою, одруженого, працюючого неофіційно різноробочим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 16.02.2015 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. ч. 1, 2 ст. 263, ч. 3 ст. 357 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнено 2018 року по відбуттю строку покарання; 18.06.2020 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 08.09.2020 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, бул. Верховної Ради, 22, де побачив раніше невідомого ОСОБА_5 , в якого при собі була наявна чорна чоловіча сумка, всередині якої, знаходилося майно та документи останнього. У цей час, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням фізичного насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , умисно, з корисливих спонукань, підійшов до ОСОБА_5 та своїм ліктем наніс удар в область щелепи останнього, від чого, той втратив рівновагу та в впав на землю. У цей момент, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_5 та шляхом ривка, зірвав із плеча останнього належну йому чорну чоловічу сумку, всередині якої, знаходилися наступні речі: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 ; картка фізичної особи - платника податків на ім`я ОСОБА_5 ; навушники червоного кольору ТМ «JBL»; кабель білого кольору для зарядки мобільного телефону; пластикова платіжна картка банку «Пумб». Після чого, ОСОБА_3 висловив усну вимогу, щоб ОСОБА_5 передав йому всі свої наявні цінні речі, на що потерпілий віддав йому мобільний телефон марки «Redmi» моделі «M1908C3XG» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , сірого кольору, вартістю 3585 гривень 00 копійок, в якому знаходилися сім-картка мобільного оператору «Лайфсел» із номером НОМЕР_3 та сім-картка мобільного оператору «Водафон» із номером НОМЕР_4 . Завершивши свої злочинні дії, ОСОБА_3 , зберігаючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_3 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_5 у розмірі приблизно 3585 гривень 00 копійок.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що дійсно, 08.09.2020 року, пізно ввечері перебував за адресою: м. Київ, бул. Верховної Ради, 22, де побачив потерпілого ОСОБА_5 , з яким раніше знайомий, в якого вирішив викрасти майно. Далі, він підійшов до ОСОБА_5 , наніс йому удар ліктем у щелепу, внаслідок чого, останній впав на землю, а він у свою чергу, підійшов до нього та зірвав із плеча чорну сумку, де знаходилися речі. Потім, зірвавши сумку, висловив потерпілому вимогу щодо мобільного телефону та з викраденим майном з місця вчинення злочину зник. Зокрема, показав, що розуміє, що його дії були умисними та носили відкритий характер, всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, у чому він щиро кається, жалкує про скоєне та просить суворо його не карати.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників кримінального провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколів огляду місця події від 09.09.2020 року та 11.09.2020 року; протоколу огляду речей від 23.09.2020 року; постанови про визнання та приєднання до справи речових доказів від 23.09.2020 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Так, суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Відповідно до ст. 67 КК України, суд вбачає обтяжуючу обставину - рецидив злочину за ст. ст. 263, 357 КК України, однак, оскільки органом досудового розслідування та державним обвинуваченням ОСОБА_3 цього висунуто не було, від цього він не захищався, суд не виходить за межі висунутого обвинувачення та не вказує у вироку щодо наявності обтяжуючої обставини з урахуванням зазначеного.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_3 його особи, наявності пом`якшуючої обставини, відсутність обтяжуючих обставин, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням його ставлення до скоєного вину визнав, щиро каявся, суд приходить до висновку про призначення міри покарання у виді позбавлення волі, однак, у мінімальному розмірі санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати ОСОБА_3 невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2020 року та остаточно призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 25 вересня 2020 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному, а саме: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; картка фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_5 , що передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 - залишити у його власності;

- навушники червоного кольору ТМ «JBL»; кабель білого кольору для зарядки мобільного телефону; сім-картка мобільного оператору «лайфселл» № НОМЕР_5 ; сім-картка мобільного оператора «Водафон» № НОМЕР_6 ; мобільний телефон марки «Redmi» моделі «М1908С3XG» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , сірого кольору, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя