Справа № 159/4708/20
Провадження № 1-кп/159/464/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. в режимі відеоконференції з приміщеннням ДУ "Луцький слідчий ізолятор" (м. Луцьк)кримінальне провадження № 120 200 301 100 011 76 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горки Любешівського району Волинської області, без визначеного місця проживання, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 24.10.08 р. Бердичівським МРВ У МВС України у Житомирській області, гр. України, не працюючого, з освітою неповною середньою, одруженого, утриманців не має, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, а саме:

1. 21.02.91 р.Луцьким міськсудом за ч. 1 ст. 141 КК УРСР із застосуванням ст. 46 1 КК УРСР, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 р., з відстрочкою виконання вироку на строк 1 р.;

2. 27.05.92 р. Бориславським райсудом Херсонської області за ч. 1 ст. 215 3, ч. 2 ст. 140 КК України із застосуванням ст. ст. 42, 43 КК України, з врахуванням вироку Херсонського облсуду від 27.07.92 р., до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 р.;

3. 07.12.92 р. Луцьким райсудом Волинської області за ч. 2 ст. 141 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 р.;

4. 29.01.98 р. Ленінським райсудом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 229 6 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 р., 06 міс.;

5. 02.06.2 000 р. Новокаховським міськсудом Херсонської області за ч. 1 ст. 142 КК України, із застосуванням ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 р., з конфіскацією майна та примусовим лікуванням від наркоманії в порядку ст. 14 КК України;

6. 25.12.02 р. Белозерським райсудом Херсонської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 р., 06 міс.;

7. 11.01.06 р. Бердичівським міськсудом Житомирської області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 р., 06 міс., з конфіскацією майна;

8. 23.01.14 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 р., 06 міс.;

9. 15.10.14 р. Бериславським райсудом Херсонської області за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 міс.;

9. 31.05.16 р. Сокальським райсудом Львівської області за ч. 2 ст. 189 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 р., 11 міс.;

10. 04.08.17 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 р.; за ухвалою Волинського апеляційного суду від 04.03.19 р., що змінена за постановою ВС України від 02.10.19 р., на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у ред. Закону України від 26.11.15 р. № 838 VII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), додатково зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 28.02.19 р. по 04.03.19 р. включно з розрахунку, що 1 дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі; звільненого 03.07.20 р. по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за корисливі злочини проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності. Так обвинувачений ОСОБА_4 об 11 год. 20 хв. 23.07.20 р., діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, прийшов на подвір`я будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи на якому, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, попросив власницю цього будинку потерпілу ОСОБА_6 , 67 р. н., надати йому води, і проник через незачинені вхідні двері до вказаного вище будинку, де штовхнув потерпілу та зірвав з її шиї хрестик золотий вартістю 1 246 грн, 36 коп., а також фрагмент ланцюжка золотого вартістю 1 898 грн, 54 коп., чим повторно відкрито викрав вказане вище майно, завдавши потерпілій майнової шкоди на загальну суму 3 144 грн, 90 коп..
Тим самим обвинувачений ОСОБА_4 вчинив своїми умисними діями, що полягають у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні 06.10.20 р. обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, суду показав, що, дійсно, у передобідню пору 23.07.20 р. він, йдучи у своїх справах по м. Ковелю Волинської області, підійшов до подвір`я потерпілої та попросив у неї води, так як йому стало зле. Коли потерпіла пішла у будинок, взяла та дала йому води і ліків, то у нього виникла мета відкритого викрадення її майна золотого ланцюжка, що був на ній. Він, як пригадує, заходив до будинку, де штовхнув потерпілу та зірвав з її шиї хрестик на ланцюжку, що був у потерпілої на шиї, та побіг з викраденим майном через городи з місця події у напрямку залізничного вокзалу, так як потерпіла почала кричати. Хрестик та ланцюжок, що порвався в ході заволодіння ним, він загубив по дорозі. Він не працює та не має доходу, та на даний час негативно ставиться до вчиненого ним. У вчиненому щиро розкаюється. У вирішенні справи покладається на розсуд суду, просить вибачення у потерпілої, просить обрати для нього мінімальне покарання.

Прокурор заявив про спрощений порядок розгляду справи відповідно до положень ст. 349 КПК України.

Обвинувачений та його захисник, потерпіла, кожен зокрема, не заперечили.

Також у судовому засіданні встановлено, що є істинною та добровільною визнавальна позиція обвинуваченого у справі, він не оспорює кваліфікації його дій та вважає докази його винуватості, що зібрані у справі, достовірними, допустимими і достатніми. З матеріалами справи обвинувачений, інші учасники судового розгляду, ознайомлені у повному обсязі. Обвинувачений визнає усі докази, що є у справі, у скоєному щиро розкаюється.

Крім того винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), повністю підтверджується іншими доказами, що зібрані органом досудового розслідування.

Суд повно, всесторонньо, обєктивно аналізуючи зібрані у справі докази, приходить до висновку, що злочинні дії обвинуваченого вірно кваліфіковано органом досудового розслідування.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винуватого у їх сукупності.

Так суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжке кримінальне правопорушення (злочин).

До обставин, що помякшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що виразилось у тому, що він як під час досудового розслідування, так і в суді детально та повно і послідовно розповів про всі обставини вчинення ним вище зазначеного злочину; заявив про своє каятття у судовій залі.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Судом також враховується те, що обвинувачений негативно характеризується по місцю проживання та посередньо - за останнім місцем відбування покарання, не працює та не має доходу, хоча є працездатного віку; не має утриманців, раніше він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, однак, належних висновків не зробив та вчинив новий умисний корисливий злочин через досить незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його сталу схильність до вчинення деліктів; стан його здоров`я; думку потерпілої, яка 07.10.20 р. подала до суду заяву, у якій зазначила, що будь - яких претензій до обвинуваченого не має та у вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише з ізоляцією його від суспільства.

Підстави для застосування іспитового строку чи ст. 69 КК України, з огляду на особу обвинуваченого, відсутні.

Процесуальні витрати у справі слід у повному обсязі покласти на обвинуваченого.

Долю речового доказу слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, знявши з нього арешт, накладений за ухвалою слідчого судді.

Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, ст. 5 КК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п"ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України з 23.07.20 р..

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу даного вироку у законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Стягнути із ОСОБА_4 на доход держави 653 (шістсот п`ятдесят три) грн, 80 коп. процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок експерта № 591 від 31.08.20 р.).
Речовий доказ у справі хрестик із золота, що передавався на зберігання до камери схову речових доказів Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області за постановою слідчого від 23.07.20 р., а також - фрагмент ланцюжка із золота - залишити у розпорядженні потерпілої ОСОБА_6 з врахуванням постанови слідчого від 12.09.20 р. про передачу цього майна на відповідальне зберігання потерпілій, знявши з цього майна арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 27.07.20 р..

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

Головуючий:ОСОБА_1