УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.10.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 , щодо неповернення тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України надійшла скарга ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого та прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження №0000837, в якій особа, яка звертається зі скаргою просить визнати незаконними дії прокурора Антощука, слідчого Мінуса по тимчасовому вилученню сміття, що належить ТОВ «Готель Паровоз», за адресою м.Одеса, вул.Водопровідна, буд.1а/3 28.09.2020 року та зобов`язати прокурора ОСОБА_5 невідкладно повернути сміття власнику й передати таке вилучене майно за описом.

Вимоги поданої скарги обґрунтовуються наступним.

28.10.2020 співробітники СУ ГУНП (зокрема, слідчий Мінус), за присутності процесуального керівника прокурора ОСОБА_5 , за адресою Одеса вул.Водопровідна, 1а/3, вилучили сміття, що належить скаржнику, в обсязі одного контейнеру.

Сміття належить Скаржнику.

Відходи (сміття тощо) є об`єктом права власності, ст.8 Закону «Про відходи». На момент вилучення, Скаржник мав намір від них позбутися (ст.1 Закону), але ще не позбувся. У обвинувачення відсутні докази того, що на час вилучення, власник вже позбувся сміття.

Право власності Скаржника на сміття є очевидним з того, що воно було зібрано в приміщенні за тією ж адресою, що належить Скаржнику. Пожежне сміття є продуктом перетворення речей, що належать Скаржнику, отже очевидним об`єктом його права власності.

Сміття було незаконно вилучено.

Під час завантаження сміття в контейнер, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інші незаконно, без дозволу суду, увійшли в зазначене приміщення, витягли звідти робочих, фактично затримали власника контейнеру і водія, та вивезли контейнер в невідомому напрямку. Тимчасове вилучення не оформлялося, проте воно було фактично здійснено.

«Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення ... осіб, у володінні яких перебуває ... майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном,» 167.1 КПК (надалі - за замовчуванням). Отже, дії обвинувачення були тимчасовим вилученням без належного оформлення. За словами ОСОБА_5 , вилучення проведено по даному кримінальному провадженню, яке було зручно відновлено того ж дню.

Факт вилучення сміття підтверджується свідченнями адвоката ОСОБА_7 , який був присутній на вилученні.

В судовому засіданні представник власника майна вимоги поданої скарги підтримав в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти скарги, зазначивши, що ОСОБА_4 не мав права звертатись зі скаргою від імені ТОВ «Готель Паровоз».

Дослідивши скаргу та долучені в її обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно абзацу 1 ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Згідно ч.6 ст.173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Як вбачається з матеріалів, долучених до скарги, тимчасове вилучення майна відбулося 28.09.2020 року, в свою чергу, як було встановлено в судовому засіданні, з клопотанням про арешт майна, слідчий, за погодженням з прокурором до слідчого судді звернувся вже 29.09.2020 року, тобто дотримуючись вимог абз.1 ч.5 ст.171 КПК України.

05.10.2020 року, враховуючи вихідні дні, слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси було розглянуто зазначене клопотання та в задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором про арешт майна було відмовлено.

Однак, 07.10.2020 року на ухвалу слідчого судді Київського районного суду про відмову в задоволенні арешту було подану апеляційну скаргу, тобто ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Таким чином, слідчий суддя не вбачає в даному випадку бездіяльності слідчого у вигляді неповернення тимчасово вилученого майна, а тому приходить до переконання, що в задоволенні поданої скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.115, 170, 171, 172, 173, 303, 304, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 , в порядку ст.303 КПК України, щодо неповернення тимчасово вилученого майна відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1