Справа № 191/1213/20
Провадження № 1-кп/191/129/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області м. Синельникове кримінальне провадження № 0000459 від 03 квітня 2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Славгород, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , депутатом не обирався, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого;
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Синельникове, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , депутатом не обирався, раніше судимого: 23.11.2018 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області, за ст. 185 ч.3, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
в судовому засіданні приймали участь:
прокурор ОСОБА_5 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,
обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
ВСТАНОВИВ:
02 квітня 2020 року близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_4 , де спільно вживали спиртні напої. В ході вживання спиртного, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи про те, що власники домоволодіння за адресою: буд. АДРЕСА_1 , вдома відсутні та за вказаною адресою мається майно, яке можна таємно викрасти та звернути на свою користь, запропонував ОСОБА_4 таємно викрасти майно яке належить ОСОБА_6 . На дану пропозицію ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, погодився, тим самим вступив у злочинну змову на таємне викрадення чужого майна.
Далі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , реалізуючи свій спільний злочинний прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи в складі групи осіб, пройшли на частково огороджену територію домоволодіння за адресою: буд. АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_6 , де на фасаді будинку виявили три світлодіодні ліхтарі «Global Led 30 W IP 65» та два датчики руху «Feron Sen 6-1», які визначили для себе як предмети, якими можна таємно заволодіти на свою користь.
Реалізуючи свій спільний прямий злочинний умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи умисно з корисливих мотивів, ОСОБА_4 на повторне заволодіння чужим майном, переслідуючи при цьому мету незаконного збагачення, впевнившись у відсутності свідків та в тому, що їх дії носять таємний характер і за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 підсадив ОСОБА_3 , а той за допомогою сил рук ривком зірвав світлодіодний ліхтар та датчик руху, які були закріплені на стіні будинку зі сторони території домоволодіння, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Далі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, перейшли до іншої стіни будинку, де діючи умисно з корисливих мотивів, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, впевнившись у відсутності свідків та в тому, що їх дії носять таємний характер і за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 підсадив ОСОБА_3 , а той за допомогою сили рук ривком зірвав світлодіодний ліхтар, який був закріплений на стіні будинку зі сторони літньої кухні, яка розташована паралельно будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Після вчинення вказаних злочинних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , покинули місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.
Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , продовжуючи реалізувати свій спільний єдиний злочинний умисел, повернулися до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи умисно з корисливих мотивів, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, впевнившись у відсутності свідків та в тому, що їх дії носять таємний характер і за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 підсадив ОСОБА_4 , а той за допомогою сили рук ривком зірвав світлодіодний ліхтар та датчик руху, які були закріплені на стіні будинку зі сторони території домоволодіння, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Після вчинення вказаних злочинних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , покинули місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.
Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1429/20 від 11.04.2020 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спричинили ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 1354,32 грн.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнали у повному обсязі, у скоєному розкаялися та надали показання, які повністю підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті.
ОСОБА_3 суду повідомив, що в квітні 2020 року за місцем свого проживання вживав алкоголь разом з ОСОБА_4 та запропонував останньому вчинити крадіжку, оскільки не вистачало алкоголю. Потім, він та ОСОБА_4 , знаючи, що потерпілого не має вдома, зайшли на подвір`я в АДРЕСА_3 , яке лише частково огороджене, де зняли з будинку світлодіодні ліхтарі та датчики руху, які потім продали мешканцю села.
Соболь С.М. суду пояснив, що в квітні 2020 року, коли вони разом з ОСОБА_3 посадили картоплю, вживали алкоголь, а потім ОСОБА_3 запропонував вчинити крадіжку в сусіда, якого не має вдома. Він погодився та вони разом зняли з домоволодіння потерпілого ліхтарі та датчики руху, які потім продали.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні просив суворо не карати обвинувачених, оскільки шкода відшкодована та ОСОБА_7 та ОСОБА_3 вибачились перед ним.
Враховуючи те, що обвинувачені та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин без дослідження доказів.
Суд, оцінивши показання обвинувачених, потерпілого в сукупності з відомостями про предмет злочинів і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченими добровільно, значення змісту яких вони правильно розуміють, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинувачених: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України та кваліфікує їх ді: ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
Суд вважає, що таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою та відповідає критерію доведеності вини «поза розумним сумнівом». Вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні ними кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю. Вони діяли з прямим умислом, з корисливих мотивів, таємно, за попередньою змовою, ОСОБА_7 вчинив злочин ще повторно, в період іспитового строку. Обвинувачені є суб`єктами цього злочину, оскільки є осудними та повнолітніми особами. Кваліфікуючими ознаками пред`явленого в обвинуваченні злочину для ОСОБА_3 є таємне викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб; для ОСОБА_4 є таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб;

До пом`якшуючих обставин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно положень ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття.

Обставиною, яка обтяжують покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченим суд враховує положення ст. ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після вчинення злочину, який є нетяжким, їх щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, також враховуючи, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд вважає за необхідне для виправлення обвинувачених призначити їм покарання в межах санкції статті, для ОСОБА_3 у вигляді обмеження волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Застосування ст. 75,76 КК України до ОСОБА_4 не можливо, оскільки останній раніше судимий, не працює, характеризується посередньо, і хоч і не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, суд прийшов до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у виді позбавлення волі.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретних його обставин, даним про особу обвинуваченого, який скоїв злочин в період іспитового строку, на шлях виправлення не став, продовживши вчинення аналогічних злочинів.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Остаточне покарання ОСОБА_4 визначити за правилами ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків. Приймаючи таке рішення суд враховує, що ОСОБА_4 23.11.2018 року вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області визнаний винним і засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та від відбування якого, на підставі ст. 75 КК України, звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, і після постановлення вироку, до повного відбуття покарання, тобто до закінчення іспитового строку, випадок на який поширюються правила ст. 71 КК України, вчинив новий злочин в якому він обвинувачується і винність у вчиненні якого, доведена судом.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили- не застосовувати.
Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_4 , відраховувати з моменту приведення вироку до виконання та затримання.
За вимогами ст. 124 КПК України, із ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , необхідно стягнути витрати пов`язані із проведенням судової експертизи.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Визнати винуватим ОСОБА_4 та призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2018 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили - не застосовувати.
Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_4 , відраховувати з моменту приведення вироку до виконання та затримання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_9 , р/р: НОМЕР_1 , витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 1429/20 від 11.04.2020 року в розмірі 150 (сто п`ятдесят ) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 , на користь судового експерта ОСОБА_9 , р/р: НОМЕР_1 , витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 1429/20 від 11.04.2020 року в розмірі 150 (сто п`ятдесят ) грн. 00 коп.
Речові докази: світлодіодний ліхтар «Global Led 30 W IP 65» в корпусі чорного кольору, світлодіодний ліхтар «Global Led 30 W IP 65» в корпусі чорного кольору в якому був світлодіодний елемент на 6 W світлодіодного ліхтаря «Global Led 30 W IP 65» в корпусі чорного кольору; два датчики руху «Feron Sen 6-1», білого кольору залишити за належністю потерпілому ОСОБА_6 ( т.2 а.с. 27-28)
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1