Справа № 192/1461/20
Провадження № 1-кс/192/215/20
Ухвала
Іменем України

"28" серпня 2020 р. смт.Солоне Дніпропетровської обл.
Слідчий суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

начальника сектору дізнання Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне клопотання начальника сектору дізнання Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 04.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України про арешт майна, -
в с т а н о в и в :
27 серпня 2020 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання начальника сектору дізнання Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000004 від 04.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.
Клопотання обгрунтовано тим, що за фактом самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :02:002:0017 площею 30,7254 га розташованої на території Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області котра перебуває у власності Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області 04.07.2020 було розпочато кримінальне провадження №0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, за заявою посадових осіб Святовасилівської сільської ради.
В ході досудового слідства було встановлено, що відповідно до наказу №4- 3768/15-18-СГ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у власність Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області було передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 30,7254 за кадастровим номером :02:002:0017.
В подальшому 10.06.2020 року, в ході проведення обстеження комісією Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області вищезазначеної земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:0017 було встановлено, що не зважаючи на те, що вказана земельна ділянка належить територіальній громаді та у користування або оренду жодній юридичній або фізичній особі не передавалася, невстановлені особи здійснили її сільськогосподарський обробіток та здійснили на ній посів сільськогосподарської культури «соняшника», чим здійснили її самовільне зайняття.
08.07.2020року в ході огляду місця події було проведено огляд земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:0017 розташованої на околиці с.Чернігівка Солонянського району Дніпропетровської області, в ході чого було встановлено, що вказана земельна ділянка являє собою територію місцевості нерівно прямокутної форми, її довжина становить близько 1100 метрів а ширина в найширшій її частині складає 290 метрів. На момент проведення огляду вказана земельна ділянка має сліди сільськогосподарського обробітку та по всій її площині засіяно сільськогосподарську культуру зовні схожу на «соняшник».
16.07.2020року, оскільки земельна ділянка за кадастровим номером :02:002:0017 площею 30,7254 га розташована на території Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, котра перебуває у власності Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, постановою дізнавача було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.
Під час розгляду клопотання заявник свої вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у клопотанні, вважав його обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.
Прокурор у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання.
Представник власника майна щодо задоволення клопотання заперечив та пояснив що застосування арешту недоцільно, а у випадку накладення арешту позбавить власника можливості виставити дану земельну ділянку на аукціон з передачі землі в оренду.
Суд, заслухавши начальника сектору дізнання, представника власника майна перевірив надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, встановив наступне.
Відповідно до ч.ч. 1-4, 11 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. 2. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
За змістом п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Самовільне зайняття земельної ділянки є злочином з матеріальним складом, який вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію (освоєння), завдавши цим власнику земельної ділянки або її законному володільцю значної шкоди. Кількісний аспект цієї криміноутворюючої ознаки дозволяє відмежувати злочинне самовільне зайняття земельної ділянки без обтяжуючих обставин від відповідного адміністративного проступку (ст. 53-1 КУпАП).
Ч. 1 ст. 197-1 КК України передбачає кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.
Відповідно до цієї статті шкода, передбачена частиною першою цієї статті, визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Кримінальне правопорушення за ст. 197-1 КК України є правопорушенням з матеріальним складом: для встановлення об`єктивної сторони слід встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди. Шкода визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 197-1 КК України, визнається закінченим з моменту самовільного зайняття ділянки і настання вказаних суспільно небезпечних наслідків.
Розмір можливої шкоди щодо можливого неправомірного використання або самовільного захоплення земельної ділянки площею 30,7254 га, кадастровий номер :02:002:0017, яка належить Святовасилівській сільській раді, , стороною обвинувачення не доведено.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків.
Згідно з чинним законодавством розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель та її територіальними органами за спеціальною формулою.
Проте, заявником не надано суду інформації щодо розміру значної заподіяної шкоди.
Відтак слідчий суддя, вивчивши клопотання про арешт майна і додані до нього документи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у засіданні під час розгляду клопотання начальника сектору дізнання, оцінивши кожен наданий слідчому судді доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку , робить висновок, що:
- клопотання начальника сектору дізнання і додані до нього документи, начальник сектору дізнання не довів що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197 -1 КК України, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
- клопотання начальника сектору дізнання і додані до нього документи не містить жодного доказу на підтвердження існування об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення (щонайменше розміру шкоди та причинного зв`язку), тому наразі не існує обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення (яке можливо вчинене будь-ким) за ч. 1 ст. 1971 КК України,
а, відтак, слідчий суддя відмовляє повністю у застосуванні ініційованого слідчим заходу забезпечення кримінального провадження арешті майна як такого, що є недоведеним та без доведення відповідних ризиків і підстав для застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 84, 91-93, 94, 101, 131, 132, 170-173, 223, 242, 309, 310, 395 КПК України слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання начальника сектору дізнання Солонянського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 04.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України про арешт майна, земельної ділянки площею 30,7254 га, кадастровий номер :02:002:0017 - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1