ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/121/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" грудня 2020 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000259 від 02.03.2016 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Поляницьке, Савранського району, Одеської області, громадянки України, з вищою освітою, працюючої на посаді докторанта УДФС , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 01 березня 2016 року, о 22 годині 19 хвилин, вона, керуючи технічно справним автомобілем «PEUGEOT 3008», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась у крайній правій смузі по проїзній частині Бориспільського шосе зі сторони Харківської площі в напрямку вул. Бориспільська в м. Києві.
В салоні автомобіля «PEUGEOT 3008», д.н.з. НОМЕР_1 в дитячому кріслі на задньому сидінні з лівої сторони знаходився малолітній пасажир ОСОБА_8 .
Позаду автомобіля «PEUGEOT 3008», д.н.з. НОМЕР_1 у другій смузі руху в попутному напрямку з більшою швидкістю рухався вантажний автомобіль «DAIMLER BENZ 954.04», д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом «KOEGEL SN24», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 .
Під час руху ОСОБА_7 допустила порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт б, 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України:
- 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний :
- підпункт б: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі;
- п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 10.3: у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку, по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились в тому, що вона, керуючи технічно справним автомобілем «PEUGEOT 3008», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася в крайній правій смузі руху по проїзній частині Бориспільського шосе, зі сторони Харківської площі в напрямку вул. Бориспільська в м. Києві, під час руху проявила неуважність до дорожньої обстановки та не переконавшись, що цей маневр буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не впевнилася у відсутності транспорту у другій смузі руху, почала виконувати маневр перестроювання в другу смугу руху, по якій в цей час позаду неї з більшою швидкістю рухався вантажний автомобіль «DAIMLER BENZ 954.04», д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом «KOEGEL SN24», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 . В результаті чого у другій смузі руху біля електроопори № 25 на проїзній частині Бориспільського шосе в м. Києві відбулось зіткнення вказаного автомобіля «PEUGEOT 3008», д.н.з. НОМЕР_1 з автомобілем «DAIMLER BENZ 954.04», д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом «KOEGEL SN24», д.н.з. НОМЕР_3 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди малолітній пасажир автомобіля «PEUGEOT 3008», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження.
Згідно судово-медичного дослідження ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ у правій лобній частці, пневмоцефалії, косого перелому лобної кістки справа з заходженням уламків, переломів обох стінок лобної пазухи справа, латеральної стінки правої орбіти з переходом лінії перелому через клиновидну кістку на піраміду лівої скроневої кістки, виличної дуги справа, медіальної стінки правої орбіти, крововиливів в клітинах решітчастого лабіринту, клиновидної пазухи, забійної рани правої скроневої ділянки, параорбітальної гематоми справа, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.
Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що своїми діями вона порушила правила дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Обвинувачена ОСОБА_7 винною себе у скоєнні інкримінованого злочину за ч.2 ст. 286 КК України не визнала та суду пояснила, що 01.03.2016 р. приблизно о 22-00 год. вона рухалась на автомобілі «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_4 в бік аеропорту «Бориспіль», де на неї очікував її чоловік ОСОБА_5 . Рухалась вона в крайній правій (першій) смузі руху. Швидкість керованого нею автомобіля складала приблизно 30 км/год. Будь-яких транспортних засобів у всіх смугах біля неї та попереду не було. Чи були транспортні засоби позаду вона не звертала уваги. В салоні автомобіля також перебував її малолітній син - ОСОБА_8 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні позаду місця водія в дитячому кріслі. В цей час подзвонив її чоловік і вона передала слухавку своєму синові та відразу відчула потужний удар в задню частину її автомобіля, спричинений вантажним автомобілем «Daimler» д.н.з. НОМЕР_2 . Від цього удару її автомобіль розвернуло вправо. Внаслідок ДТП її син отримав тяжкі тілесні ушкодження, перелік яких зазначений в обвинувальному акті. Одразу після ДТП вона вибігла з автомобіля та намагалась відчинити задні пасажирські двері, де знаходилась її дитина. Їй на допомогу вийшов водій з вантажного автомобіля, який стверджував, що не бачив її автомобіля та просив пробачення. Також на місці ДТП перебувала компанія людей в кількості чотирьох чоловік, які допомогли витягнути з салону автомобіля дитину. Серед цих осіб була свідок ОСОБА_10 . Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 стверджувала, що під час ДТП вона рухалась в крайній правій смузі руху, та не змінювала напрямку руху як зазначено в обвинувальному акті. Обвинувачена також зазначила, що після ДТП на проїзній частині вона побачила два сліди юзу від переднього та заднього лівого коліс її автомобіля «Peugeot», які були розтащовані у першій смузі руху проїзної частини. Зазначені сліди юзу були зафіксовані у схемі місця ДТП від 01.03.16 р. Вважала себе невинною у дорожньо-транспортній пригоді.

Захисник ОСОБА_6 просив виправдати ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого злочину у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченою інкримінованого злочину.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що 01.03.2016 р. у вечірній час його дружина ОСОБА_7 рухалась на автомобілі «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_4 до аеропорту «Бориспіль», де він очікував на неї. В салоні автомобіля також перебувала їх спільна дитина ОСОБА_8 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні за водієм в дитячому кріслі. Автомобіль «Peugeot» під керуванням її дружини потрапив в ДТП, яка відбулась в крайній правій смузі Бориспільського шосе. В момент ДТП він розмовляв по мобільному телефону з дитиною, яка знаходилась в автомобілі. Після ДТП він прибув на ділянку траси, де відбулась ДТП, та спілкувався з водієм автомобіля, з яким відбулась ДТП, який повідомив, що перед ДТП він мав намір перестроїтись в крайню праву смугу руху Бориспільського шосе та не бачив автомобілів, які рухались попереду, дивлячись переважно в праве бокове дзеркало заднього огляду. Коли побачив попереду автомобіль «Peugeot», він не встиг загальмувати. Перелік та характер отриманих його сином тілесних ушкоджень представник потерпілого не оспорював. Не вважав винною у ДТП свою дружину ОСОБА_7 та просив її виправдати.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 01.03.2016 р. приблизно о 22-00 год. він рухався на вантажному автомобілі «Daimler» д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом по Бориспільському шосе зі сторони м. Києва в напрямку м. Борисполя в другій смузі руху з приблизною швидкістю руху 60-70 км/год., не змінюючи при цьому його напрямку, з увімкненим ближнім світлом. Під час руху на смугу, по якій він рухався, не впевнившись у безпеці, з увімкненим покажчиком лівого повороту виїхав автомобіль «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_4 , здійснюючи маневр перестроювання, та який спричинив зіткнення з передньою правою частиною автомобіля «Daimler» під його керуванням. Виявивши автомобіль «Peugeot» він застосував екстрене гальмування, однак не уник зіткнення у зв`язку із технічною неможливістю запобігти цьому зіткненню. Таким чином, свідок ОСОБА_9 заперечував, що безпосередньо перед зіткненням він виконував будь-який маневр, у тому числі перестроювання. Свідок ОСОБА_9 стверджував також, що безпосередньо перед зіткненням він не бачив автомобіль «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_4 , а виявив його лише після того як цей автомобіль опинився на смузі його руху, після чого одразу ж загальмував. Свідок також зазначив, що ділянка дороги, де сталась ДТП, була добре освітлена.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що 01.03.2016 р. приблизно о 22-00 год. вона перебувала в якості пасажира в автобусі, який рухався зі сторони м. Борисполя в бік м. Києва, та знаходилась поряд з місцем водія. На під`їзді до м. Києва вона стала свідком ДТП, яка відбулась в протилежному напрямку за участю вантажного автомобіля та легкового автомобіля «Peugeot». При цьому вантажний автомобіль скоїв наїзд на автомобіль «Peugeot». Свідок стверджувала, що вантажний автомобіль рухався в другій смузі руху, де саме і відбулась ДТП, та не змінював напрямку руху, а легковий автомобіль «Peugeot» виїхав на другу смугу руху з першої. Швидкість вантажного автомобіля, на думку свідка, складала приблизно 60-70 км/год. Після того, як вона побачила ДТП, вона вийшла на найближчий зупинці, після чого стала повертатись на місце ДТП. Оскільки відстань до місця ДТП була доволі значною, їй знадобилось приблизно 20 хвилин, щоб дійти. Коли вона прийшла на місце ДТП, там були працівники поліції, бригада швидкої медичної допомоги, яка забирала дитину з понівеченого автомобіля.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що 01.03.2016 р. після 22-00 год. йому подзвонила його дівчина ОСОБА_10 , яка повідомила йому, що стала свідком ДТП, яка відбулась на Бориспільському шосе на під`їзді до м. Києва, куди він через деякий час також прибув. На місці ДТП він побачив вантажний автомобіль, який зіткнувся з легковим автомобілем «Peugeot». Згодом на місце ДТП також приїхав чоловік обвинуваченої.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 01.03.2016 р. під час патрулювання в складі екіпажу патрульної поліції на Бориспільському шосе побачив наслідки ДТП між вантажним автомобілем та легковим автомобілем «Peugeot», в якій постраждала дитина. Він разом із напарницею підбігли до легкового автомобіля та почали діставати дитину, яка була затиснута в салоні автомобіля. Одночасно він викликав швидку медичну допомогу. Вантажний автомобіль знаходився в другій смузі руху, а легковий поперек першої смуги. У вантажного автомобіля були наявні механічні пошкодження на передній правій частині, а у легковика була повністю пошкоджена задня частина автомобіля. Також коли він прибув на місце ДТП, там знаходилось двоє жінок, серед яких була ОСОБА_10 , а також двоє чоловіків. Жінки були на місці ДТП з самого початку коли він прибув, а двоє чоловіків можливо спочатку, а можливо прибули трохи пізніше. Свідок ОСОБА_10 допомагала йому діставати дитину з потрощеного легкового автомобіля. На проїзній частині він побачив два сліди юзу від переднього та заднього лівих коліс автомобіля «Peugeot», які обидва розміщувалися у першій смузі руху.

В обґрунтування доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 прокурором було надано наступні докази.

-протокол огляду місця події від 01.03.2016 р., яким було зафіксовано ділянку місцевості на трасі Київ-Бориспіль (2 км. в напрямку Борисполя), де сталась ДТП та де були розташовані транспортні засоби з наступними пошкодженнями: на транспортному засобі Пежо д.н.з. НОМЕР_4 були наявні механічні пошкодження задньої частини - задній бампер, задня панель, кришка багажнику, днище, криші, двох задніх крил, два задні блоки фар, скло задніх дверей, заднє ліве колесо - диск та шина, задня ходова частина. На транспортному засобі Мерседес Бенц д.н.з. НОМЕР_2 були наявні наступні пошкодження: передній бампер, передня панель, переднє праве крило, передня права блок фара та показник повороту, передня панель, декоративна решітка. Також в протоколі зафіксовано та відображено на схемі ДТП сліди юза автомобіля Пежо. На схемі ДТП зафіксовано розташування обох транспортних засобів на проїзній частині, зафіксовані розділові смуги, які відокремлюють смуги руху, а також зафіксовані уламки скла та пластмаси. /т.2 а.с. 11-18/.

-висновок експертного дослідження № 602/Е від 20.04.2016 р., яким встановлено, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ у правій лобній частці, пневмоцефалії, косого перелому лобної кістки справа з заходженням уламків, переломів обох стінок лобної пазухи справа, латеральної стінки правої орбіти з переходом лінії перелому через клиновидну кістку на піраміду лівої скроневої кістки, виличної дуги справа, медіальної стінки правої орбіти, крововиливів в клітинах решітчастого лабіринту, клиновидної пазухи, забійної рани правої скроневої ділянки, параорбітальної гематоми справа, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень /т.2 а.с. 25-29/.
-протокол проведення слідчого експерименту від 19.03.2016 р. за участю свідка ОСОБА_10 , в ході якого остання на місця підтвердила механізм виникнення ДТП за участю транспортних засобів «PEUGEOT 3008» та «DAIMLER BENZ» /т.2 а.с. 30-36/.
-протоколи додаткових оглядів транспортних засобів «DAIMLER BENZ» та «PEUGEOT 3008» від 03.03.2016 р. та 01.04.2016 р. /т.2 а.с. 37-41; а.с. 42- 45/.
-висновок експертного дослідження № 188ат від 03.06.2016 р., яким встановлено, що на момент огляду автомобіля «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_4 несправностей гальмівної системи та рульового керування не виявлено, а виявлено несправності технічного стану ходової частини, які виникли в процесі ДТП /т.2 а.с. 47-58/.

-висновок судового транспортно-трасологічного експертного дослідження № 189ат від 03.06.2016 р., яким встановлено, що в момент первинного контакту поздовжні вісі автомобілів «DAIMLER BENZ» та «PEUGEOT 3008» розташовувались приблизно паралельно. По механізму зіткнення автомобілів «DAIMLER BENZ» та «PEUGEOT 3008» було поздовжнє, попутне, пряме, блокуюче. Місце зіткнення вказаних автомобілів в поперечному напрямку знаходяться в межах другої смуги, а в поздовжньому напрямку знаходиться на відстані приблизно (0,46....5,45) м. від е/о № 25 по напрямку руху вказаних транспортних засобів. /т.2 а.с. 60-72/.
-висновок судового автотехнічного експертного дослідження № 469ат від 12.07.2016 р., яким встановлено, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «DAIMLER BENZ» д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_9 з моменту виникнення небезпеки для його руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «PEUGEOT 3008» д.н.з. НОМЕР_4 шляхом екстреного гальмування, а водій автомобіля «PEUGEOT 3008» мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «DAIMLER BENZ» шляхом виконання вимог п.п. 10.1; 10.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «DAIMLER BENZ» ОСОБА_9 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам п.п. 12.2, 12.3 ПДР України не вбачається, а в діях водія автомобіля «PEUGEOT 3008» ОСОБА_7 з технічної точки зору, експертом вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1; 10.3 ПДР України. Причиною виникнення даної ДТП, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «PEUGEOT 3008» ОСОБА_7 вимогам п.п. 10.1; 10.3 ПДР України. /т.2 а.с. 74-76/. В судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_13 підтвердила в повному обсязі складені нею висновки № 189 ат від 03.06.16 та № 469ат від 12.07.2016 р.

Стороною захисту в обґрунтування позиції що до відсутності вини обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні ДТП було надано висновок експерта № 144 від 29.11.2016 р. З висновків вказаного експертного дослідження вбачається, що в заданій дорожньо-транспортній ситуації при виконанні вимог п. 13.1 ПДР України водієм автомобіля «DAIMLER BENZ» ОСОБА_9 він мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «PEUGEOT 3008», на що у нього не було перешкод технічного характеру, а водій автомобіля «PEUGEOT 3008» ОСОБА_7 своїми односторонніми діями не могла попередити зіткнення з автомобілем «DAIMLER BENZ», так як не могла вплинути на дорожню ситуацію, що виникла. В даному експертному дослідженні констатовано, що з технічної точки зору невідповідності дій водія автомобіля «DAIMLER BENZ» ОСОБА_9 , вимогам п. 13.1 ПДР України перебували в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП /т.2 а.с. 102-108/.
У зв`язку із наявністю суперечностей у висновках експертиз, проведених під час досудового розслідування та у висновку експертизи, проведеної в ході судового провадження судом було призначено повторну комплексну судово-траспортно-трасолгічну та автотехнічну експертизу, за наслідками проведення якої експертами було складено висновок № 33691/19-52/14257/20-52 від 29.05.2020 р., яким було встановлено, що при варіанті розвитку події, що передувала ДТП за показаннями водія вантажного автомобіля ОСОБА_9 , так і при варіанті за показаннями водія ОСОБА_7 в діях водія ОСОБА_9 наявні невідповідності ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку із виникненням ДТП, а в діях водія ОСОБА_7 невідповідностей ПДР України не встановлено. Так, аналізуючі пояснення водія ОСОБА_9 , експерти прийшли до висновку, що дії водія автомобіля «DAIMLER» ОСОБА_9 з технічної точки зору, не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України та вказана невідповідність знаходиться в причинному зв`язку із виникненням даної пригоди. Аналізуючи показання водія ОСОБА_7 , експерти прийшли до висновку, що дії водія автомобіля «DAIMLER» ОСОБА_9 , з технічної точки зору, не відповідали вимогам п. 13.1 ПДР України та дана невідповідність знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Оцінюючі досліджені судом докази на предмет їх належності, суд керується наступними вимогами закону.
Відповідно до ст. 85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Перш за все, суд вважає за необхідне надати оцінку показанням свідка ОСОБА_10 на предмет їх належності, оскільки покази цього свідка покладені в основу судової автотехнічної експертизи, проведеної під час досудового розслідування, та оцінювались під час експертного дослідження експертом, який враховував ці покази, надані свідком під час досудового розслідування як в ході її допиту, так і під час проведення слідчого експерименту за її участю. Безпосереднім дослідженням показань свідка ОСОБА_10 , які вона надала в ході судового розгляду, встановлено, що відомості, які повідомила свідок ОСОБА_10 в суді суттєво суперечать іншим доказам, дослідженим у даному кримінальному провадженні. Так, покази свідка ОСОБА_10 в тій частині, що вона прибула на місце ДТП через 20 хвилин не узгоджуються із показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 , яка стверджувала, що свідок ОСОБА_10 одразу після ДТП була на місці пригоди. Те саме підтвердив і свідок ОСОБА_12 , інспектор патрульної поліції, який підтвердив, що на місце ДТП він прибув у складі екіпажу патрульної поліції через 2-3 хвилини після ДТП, оскільки екіпаж перебував неподалік. По прибуттю на місце ДТП свідок ОСОБА_10 вже була на місці ДТП та допомагала йому витягати дитину з понівеченого легкового автомобіля. Свідок ОСОБА_9 також підтвердив, що після ДТП працівники поліції прибули на місце дуже швидко. Крім того, дослідженням карти виїзду швидкої медичної допомоги встановлено, що бригада швидкої медичної допомоги прибула на місце ДТП через 10 хвилин та через 10 хвилин вже поїхала, проте в своїх показах свідок ОСОБА_10 стверджувала, що коли вона повернулась на місце ДТП після спливу більш ніж 20 хвилин, бригада швидкої медичної допомоги ще була на місці пригоди та надавала допомогу дитині та мамі. Отже покази свідка ОСОБА_10 , які суттєво відрізняються від показань обвинуваченої та свідка ОСОБА_12 , суд визнає сумнівними в тій частині, що вона рухалась в автобусі та бачила механізм ДТП з салону автобуса, після чого без будь якої особистої мотивації вийшла на зупинці транспорту в районі Харківської площі та впродовж 20 хвилин поверталась на місце ДТП, оскільки ці показання спростовуються особами, які перебували безпосередньо на місці ДТП та одразу після її виникнення спостерігали свідка ОСОБА_10 разом із своїми знайомими на місці ДТП. Крім того, інспектор поліції ОСОБА_12 стверджував, що свідок ОСОБА_10 з товаришами перебували на місці ДТП з ознаками алкогольного сп`яніння, та усіляко заважали йому опитувати водія ОСОБА_9 , а також заважали фіксувати ДТП. Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердила, що у зв`язку із недосвідченістю працівників поліції, вона намагалась скерувати дії поліцейських, які на її думку неналежним чином виконували свої професійні обов`язки. Також вона не заперечувала, що її друзі перебували в стані сп`яніння, що також підтверджує показання свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_10 та її компанія перебували на місці ДТП з ознаками алкогольного сп`яніння. Отже, та обставина, що свідок ОСОБА_10 перебувала на місці ДТП з ознаками алкогольного сп`яніння, також викликає обґрунтований сумнів в достовірності її показів в тій частині, що вона бачила механізм ДТП та могла об`єктивно сприймати дорожню обстановку. Крім того, сумнів в достовірності показів свідка ОСОБА_10 викликає та обставина, що хоча з її слів вона взагалі не бачила легковий автомобіль «Пежо», та лише припускала, що цей автомобіль міг виїхати спереду вантажного автомобіля, вона в категоричній формі стверджувала, що автомобіль «Пежо» перестроївся з першої смуги руху на смугу руху вантажного автомобіля. Сумнів в показаннях ОСОБА_10 також викликає, що хоча вона не пам`ятала, чи вмикав водій вантажного автомобіля показник повороту, чи мав намір він перестроїтись чи ні, проте вона категорично стверджувала, що водій вантажного автомобіля рухався в другій смузі без зміни напрямку руху. В цілому покази свідка ОСОБА_10 є по суті її припущенями, оскільки вона в суді підтвердила, що ДТП відбулась миттєво в лічені секунди та ще під час швидкого руху маршрутного автобусу, а тому не могла в деталях описати механізм виникнення ДТП. Отже, не є зрозумілим яким саме чином свідок зробила висновок, що ДТП відбулась на другій смузі руху, та яким чином вона прийшла до висновку, що ДТП сталась внаслідок перестроювання легкового автомобіля «Пежо» на смугу руху вантажного автомобіля, та яким саме чином свідок вирахувала швидкість вантажного автомобіля. Таким чином, ураховуючи, що свідок ОСОБА_10 швидко рухалась, знаходячись у салоні автобусу в другій смузі в протилежному напрямку, на значній відстані від місця ДТП, при цьому маючи ознаки сп`яніння, при відсутності вуличного освіщення саме на ділянці, де сталась ДТП, суд визнає надані нею покази щодо механізму ДТП, швидкості вантажного автомобіля, розташування транспортних засобів на проїзній частині неналежними. Крім того, висновком останнього експертного дослідження № 33691/19-52/14257/20-52 від 29.05.2020 р. (п.9-11) експертами встановлено, що пояснення свідка ОСОБА_10 в частині вказаних нею параметрів розташування транспортних засобів (автомобілів Daimler та Pegueot) як відносно один одного так і відносно елементів проїзної частини, або швидкісних характеристик руху даних транспортних засобів перед пригодою, з технічної точки зору, є неспроможними. З урахуванням викладених обставин та висновків, суд вважає за необхідне визнати показання свідка ОСОБА_10 неналежним доказом.
Оцінюючи показання водія вантажного автомобіля ОСОБА_9 на предмет їх належності, суд також приходить до висновку, що ці покази не узгоджуються із іншими доказами по справі. Так, вони не узгоджуються із показаннями ОСОБА_7 , яка стверджувала, що рухалась в крайній правій смузі руху та не виконувала жодних маневрів та під час руху відчула потужний удар в праву частину свого автомобіля, спричинений автомобілем «DAIMLER», від якого її автомобіль розвернуло вправо. Покази ОСОБА_7 в цій частині цілком узгоджуються з первинною схемою місця ДТП /т.а.с.16/, де зафіксовано що на крайній правій смузі руху (по якій рухався автомобіль PEUGEOT під керуванням ОСОБА_7 ) наявний слід юзу від колеса автомобіля PEUGEOT, що підтверджує твердження ОСОБА_7 , що зіткнення відбулось саме в першій смузі руху. Свідок ОСОБА_12 , інспектор патрульної поліції, також підтвердив, що на місці ДТП він бачив слід від юзу автомобіля PEUGEOT, який був розташований в першій (крайній правій) смузі руху. Обвинувачена ОСОБА_7 також спостерігала сліди юзу від коліс її автомобіля на першій смузі руху. Крім того, це підтверджується висновком останнього експертного дослідження № 33691/19-52/14257/20-52 від 29.05.2020 р., де у п. 4 зазначено, що місце первинного контакту автомобілів PEUGEOT та DAIMLER знаходилося дещо перед розташуванням початку сліду юзу автомобіля PEUGEOT. При цьому експертами в цьому дослідженні не виключалось, що місце зіткнення даних транспортних засобів може знаходитись в правій (першій) смузі руху, за умови, що дана пригода характеризувалась попутним рухом обох транспортних засобів в межах правої смуги руху, при якому й мало місце їх контактування. При цьому в дослідницькій частині цього експертного дослідження змодельована ситуація, при якій сталась ДТП /т.3 а.с. 93/, яка відповідає показам ОСОБА_7 стосовно механізму виникнення ДТП. При моделюванні ситуації за версією водія ОСОБА_9 /т.3 а.с. 94/ експерти прийшли до висновку, що після такого механізму зіткнення розташування транспортних засобів було б іншим, ніж те, що зафіксоване на місці ДТП. А тому наведений водієм ОСОБА_9 механізм ДТП експертами не підтверджений. Тобто, експертами встановлено, що на момент зіткнення транспортних засобів PEUGEOT та DAIMLER хоча б у одного з транспортних засобів була присутня поперечна складова руху, або мав місце рух автомобіля PEUGEOT з деяким зміщенням зліва направо або автомобіля DAIMLER з напівпричепом справа наліво. Зазначений висновок спростовує покази водія ОСОБА_9 , який зазначив, що ОСОБА_7 здійснювала маневр перестроювання ліворуч на смугу його руху, оскільки під час виконання такого маневру автомобіль PEUGEOT після удару не міг зміщуватись зліва направо. На неспроможність показів водія ОСОБА_9 , на думку суду, також свідчать його пояснення в судовому засіданні в тій частині , що він не бачив автомобіль PEUGEOT, тоді не є зрозумілим як він прийшов до висновку, що автомобіль PEUGEOT здійснював перестроювання, при цьому з увімкненим показником лівого повороту. Навпаки, змодельоване експертами розташування автомобілів на проїзній частині підтверджують покази водія ОСОБА_9 , який стверджував, що мав намір перестроїтись в крайню праву смугу руху, навіть не виключав, що він увімкнув показник правого повороту, тобто намагався розпочати маневр перестроювання. Отже, з урахуванням показів ОСОБА_7 , експертного дослідження від 29.05.20, показів водія ОСОБА_9 , який пояснював, що взагалі не бачив автомобіль PEUGEOT, суд визнає сумнівними показання ОСОБА_9 в тій частині, що він рухався виключно в другій смузі руху, оскільки ОСОБА_9 намагався здійснити перестроювання, легкового автомобіля він не бачив, а тому суд приймає до уваги та бере за основу при ухваленні вироку змодельовану експертами ситуацію, при якій вантажний автомобіль DAIMLER частково виїхав на смугу руху автомобіля PEUGEOT, скоїв наїзд на цей автомобіль і внаслідок зіткнення змістився на другу смугу руху. Таким чином, покази ОСОБА_7 в частині механізму виникнення ДТП, ураховуючи зазначені обставини, суд визнає належними та такими, що узгоджуються із схемою ДТП та висновком останньої експертизи, а показання водія ОСОБА_9 суд визнає неналежним доказом з наведених вище підстав.
Показання свідка ОСОБА_11 суд також не може визнати належним доказом, оскільки зазначений свідок не був очевидцем ДТП.
Оцінюючи в якості доказів на предмет належності проведені під час досудового розслідування висновки судової транспортно трасологічної експертизи № 189ат від 03.06.2016 р. та судової автотехнічної експертизи № 469 ат від 12.07.2016 р., суд визнає зазначені висновки неналежними доказами та при оцінці дій обох водіїв надає перевагу висновку останнього експертного дослідження № 33691/19-52/14257/20-52 від 29.05.2020 р. за результатами проведення повторної комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи з наступних причин.
Так, експертом ОСОБА_13 у висновку судової транспортно трасологічної експертизи № 189ат від 03.06.2016 р. в категоричній формі вказано про те, що зіткнення автомобілів відбулось в другій смузі руху, однак у висновку експертизи експертного дослідження № 33691/19-52/14257/20-52 від 29.05.2020 р. не був зроблений категоричний висновок про конкретне місце зіткнення через недостатність слідової інформації, що не дозволяє в повній мірі відобразити переміщення транспортних засобів (їх траєкторію) безпосередньо в процесі та після пригоди. У висновку експерта ОСОБА_13 не зазначено, чи є достатньою слідова інформація для моделювання переміщення автомобіля DAIMLER після ДТП, на підставі чого експерт ОСОБА_13 і прийшов до висновку, що зіткнення відбулось у другій смузі руху. А тому, в частині висновку про місце розташування автомобілів під час зіткнення суд керується висновком експертизи від 29.05.2020 р. Крім того, в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 підтвердила, що нею не досліджувалось питання, що автомобіль DAIMLER міг заїхати на першу смугу руху на відстань перекриття удару з автомобілем PEUGEOT, а у експертному дослідженні від 29.05.2020 р. це питання досліджувалось. Крім того, у висновку трасологічної експертизи експерта ОСОБА_13 вказано про те, що слід юзу автомобіля PEUGEOT був залишений від правих коліс, проте ні в дослідницькій частині, ні в судовому засіданні експерт не змогла пояснити, чому вона прийшла до висновку, що слід юзу був залишений саме правим колесом. Крім того, суд враховує, що в останньому експертному дослідженні експертами КНДІСЕ проведено моделювання різних положень транспортних засобів перед зіткненням, що дозволяє суду з урахуванням показів водіїв транспортних засобів визначити місце зіткнення автомобілів, тоді як в експертному дослідженні судового експерта ОСОБА_13 таке моделювання не проводилось, а місце зіткнення визначалось по формулі, яка враховує лише швидкість автомобіля DAIMLER, проте не враховує швидкість автомобіля PEUGEOT. Крім того, заслуговує на увагу позиція захисника щодо наявності сумнівів у кваліфікації експерта на здійснення транспортно-трасологічних досліджень станом на день проведення експертизи № 189ат. Так, з реєстру атестованих судових експертів дійсно вбачається, що свідоцтво на право проведення транспортно-трасологічних досліджень було видано експерту ОСОБА_13 15.04.2009 р. терміном дії до 31.12.2014 р., а продовжено лише 16.10.2019 р. Тобто станом на день проведення експертизи № 189 ат від 03.06.2016 р. закінчився термін дії відповідного свідоцтва, що також свідчить про необхідність врахування висновку комплексної комісійної автотехнінчої та транспортно-трасологічної експертизи від 29.05.2020 р.
Що стосується висновку судової автотехнічної експертизи № 469 ат від 12.07.2016 р., то в якості вихідних даних експертом ОСОБА_13 було взято до уваги покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які судом визнані неналежними, а тому при оцінці дій водіїв суд керується висновком останньої експертизи КНДІСЕ від 29.05.2020 р., де покази ОСОБА_10 взагалі не брались до уваги, та визнані технічно неспроможними та такими, що можуть призвести до заздалегідь неправдивих висновків, тоді як у експертному дослідженні експерта ОСОБА_13 навіть не вирішувалось питання щодо спроможності цих показів. Крім того, суд враховує, що в останньому експертному висновку від 29.05.2020 р. експертами були взяти до уваги покази водіїв, які були надані суду безпосередньо в ході судового розгляду, тоді як експертом ОСОБА_13 були взяти до уваги покази водіїв, дані ними лише під час досудового слідства. Крім того, суд встановив, що висновок судової автотехнічної експертизи експерта ОСОБА_13 містить суперечності. Так, на а.с. 79 т.2 у дослідницькій частині висновку № 469ат експертом ОСОБА_14 зазначено, що перевірити показання водія ОСОБА_9 в частині параметрів зближення транспортних засобів не представляється можливим у зв`язку із відсутністю даних щодо відстаней, які подолали автомобілі в різні проміжки часу, проте у своїх висновках за результатами дослідження експерт ОСОБА_13 констатує, що водій автомобіля DAIMLER не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем PEUGEOT, а водій останнього мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем DAIMLER. З дослідницької частини не вбачається, на якій підставі експертом ОСОБА_13 зроблений висновок про те, що ОСОБА_15 мала технічну можливість уникнути зіткнення, а висновок про те, що ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення був зроблений із використанням формули, в якій була зазначена відстань від автомобіля DAIMLER до місця зіткнення за версією свідка ОСОБА_10 . Проте покази останньої судом визнані неналежними, а тому при вирішенні питання щодо наявності або відсутності технічної можливості водіїв уникнути зіткнення суд також враховує останнє експертне дослідження КНДІСЕ від 29.05.2020 р. Крім того, експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначила, що під час проведення автотехнічної експертизи експертом брались до уваги висновки судової транспортно-трасологічної експертизи № 189ат, яка була виконана експертом із закінченим терміном дії свідоцтва про право на проведення таких досліджень, що також суд бере до уваги під час оцінки даного доказу на предмет його належності.

Таким чином, суд визнає єдиним належним доказом, який підтверджує відсутність в діях ОСОБА_7 невідповідностей вимогам ПДР України та спростовує висновок органу досудового розслідування про порушення ОСОБА_7 п.п. 1.5, 2.3б, 10.1, 10.3 ПДР України висновок комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 33691/19-52/14257/20-52 від 29.05.2020 р., оскільки цей висновок був зроблений на підставі оцінки всіх обставин і доказів по справі в їх сукупності з урахуванням більшого комплексу вихідних даних та із урахуванням наданого стороною захисту висновку судового експерта ОСОБА_16 № 144 від 29.11.2016 р. Останній висновок усунув суперечності, які були наявні у висновках експертів ОСОБА_13 та ОСОБА_16 .
Обговорюючи клопотання прокурора щодо проведення додаткової комплексної судової транспортно-трасологічної експертизи, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що висновок № 33691/19-52/14257/20-52 від 29.05.2020 р. є не зрозумілим або неповним. Навпаки, вказаний висновок від 29.05.2020 р. є значно об`ємним та при проведенні експертного дослідження було використано значно більше вихідних даних та експертам було поставлено більше питань з приводу механізму зіткнення та розташування транспортних засобів. При цьому, суд враховує, що комплексне судове автотехнічне та транспортно-трасологічне дослідження від 29.05.2020 р. було виконано трьома експертами, а не одним експертом, як це було виконано під час проведення досудового розслідування.
Обговорюючи позицію прокурора, яка стверджувала про різні вихідні дані, які були у розпорядженні експертів, суд враховує, що комплекс вихідних даних, які були надані в розпорядження експертів КНДІСЕ складався зокрема із показань, які були безпосередньо надані свідками в ході судового розгляду. При цьому, деякі вихідні дані вмотивовано не брались до уваги експертами КНДІСЕ, зокрема показання свідка ОСОБА_10 в силу їх неспроможності. Твердження прокурора про те, що експерти КНДІСЕ у висновку посилались на неналежно зафіксовані сліди юзу не є підтвердженими, оскільки в матеріалах справи наявна схема місця ДТП, де належним чином зафіксована ця слідова інформація.Крім того, не заслуговують уваги твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 під час руху відволіклась, або повернулась назад в салоні автомобіля, оскільки ці твердження є припущеннями, які належним чином не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами. При цьому, роблячи такий висновок, прокурор вийшла за межі обвинувачення, в якому обставини відволікання ОСОБА_7 від керування автомобілем останній взагалі не інкримінувались. Таким чином, відсутні підстави для визнання експертного дослідження від 29.05.2020 р. неналежним доказом відсутності в діях ОСОБА_7 невідповідностей вимогам ПДР України.
Внаслідок аналізу наведених обставин та сукупності доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про відсутність в діях обвинуваченої ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки експертним шляхом та внаслідок дослідження всіх доказів у справі судом не встановлено в діях ОСОБА_7 невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням ДТП, а надані прокурором докази не підтверджують наявності обставин, які викладені в обвинувальному акті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України, ст.17 КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 284 КПК України - якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої ст. 284 КПК України виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. Однією із таких обставин, яка передбачена п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України - виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Аналіз наведених обставин в сукупності доказів та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що органом досудового розслідування та прокурором у суді не доведено наявність в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність визнання невинуватою ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину з підстав відсутності в її діянні складу зазначеного кримінального правопорушення та про необхідність ухвалення виправдувального вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати її у зв`язку з відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення.

Речовий доказ автомобіль «PEUGEOT 3008», д.н.з. НОМЕР_1 повернути за належністю ОСОБА_5 ;

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 8324 грн. 28 коп. віднести за рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1