У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року,
за участі особи, яка подала скаргу, ОСОБА_5 ,
слідчого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що винесена слідчим постанова від 25 травня 2020 року про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, а наведене в ній мотивування є достатнім і релевантним прийнятому рішенню, оскільки в постанові про закриття кримінального провадження від 25 травня 2020 року описані слідчі та процесуальні дії, які були здійснені слідчим під час досудового розслідування цього кримінального провадження, в якій зазначається, крім іншого, про допит потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , досліджені письмові докази, зокрема: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 квітня 2018 року, схема та фототаблиці до нього; протокол проведення слідчого експерименту від 22 травня 2018 року; протокол проведення слідчого експерименту від 04 березня 2020 року; висновок судово-медичної експертизи №63/1409 від 16 травня 2018 року; висновок комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи №131-2018/о-12/1/1771 від 21 лютого 2019 року; висновок судово-медичної експертизи 141-2018/о від 18 лютого 2019 року; висновок автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу №12-1/878 від 21 травня 2018 року; висновок автотехнічної експертизи №12-2/540 від 28 березня 2019 року; висновок судової автотехнічної експертизи №12/1-1089 від 13 травня 2020 року, інші докази, на підставі яких слідчий дійшов зазначених вище висновків, яким в оскаржуваній постанові надано належну правову оцінку, як окремо, так і в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
ОСОБА_5 стверджує, що висновки, викладені як в постанові слідчого, так і в ухвалі слідчого судді про те, що зібрані в ході досудового розслідування докази свідчать, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 24 квітня 2018 року приблизно о 22 годині 30 хвилин на 4-му кілометрі автодороги «Київ-Ірпінь», виникла внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_10 вимог пунктів 1.5, 4.1, 4.3 та 4.4 Правил дорожнього руху, а в діях водія автомобіля «Nissan-Almera», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 відсутні порушення вимог Правил дорожнього руху, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, у зв`язку з чим в його діях відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - є хибними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, як і в частині того, що ОСОБА_11 , побачивши небезпеку (перешкоду) для руху, якою в даному випадку був пішохід ОСОБА_10 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на нього.
Так, потерпілий ОСОБА_5 вважає, що саме в діях водія ОСОБА_11 наявна вина у виді злочинної недбалості, оскільки водій не передбачав, але міг і повинен був передбачити факт знаходження на дорозі малопомітних перешкод для руху, і тому, відповідно до вимог п. 12.2 Правил дорожнього руху, зобов`язаний був рухатися зі швидкістю, відповідною видимості дороги і якості свого зору. В даному випадку при проведені слідчого експерименту 04 березня 2020 року було встановлено, що при відповідному освітленні, водій міг побачити людину на дорозі на відcтані близько 30 метрів, а елементи ніг людини обутих в кросівки, що підпадають під трактування терміну «перешкода на дорозі» за 60 метрів, разом з тим гальмівного шляху на дорозі не було, лише відстань від місця наїзду на людину до місця зупинки транспортного засобу, яка склала 31 метр, що знайшло своє підтвердження поясненнями свідка ОСОБА_7 , відповідно до яких водій почав гальмувати вже після зіткнення з людиною, що, в свою чергу, свідчить про те, що водій взагалі не бачив пішохода, аж до моменту наїзду на нього. Крім того, вважає висновок автотехнічної експертизи № 12/1-1089 від 13 травня 2020 року не об`єктивним, оскільки зазначена відстань в 60 метрів, за якої відкривається видимість на елементи ніг людини в кросівках, при проведені дослідження до уваги не приймалась. За наведеного, переконаний, що саме водієм ОСОБА_11 були порушені п.п. 2.3 (б), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинув його син- ОСОБА_10 .
Також зазначає, що у висновку експерта йдеться про неможливість уникнення наїзду на пішохода шляхом гальмування, але не проведено дослідження про можливість уникнення наїзду на пішохода шляхом об`їзду перешкоди, про що йдеться в п. 12.3 Правил дорожнього руху. Оскільки можливість уникнення наїзду шляхом маневрування експертом не досліджувалася, то експерт відповідно не мав підстав для висновку про те, що дії водія відповідають вимогам п. 12.3 цих Правил, що свідчить про незаконність закриття кримінального провадження.
Одночасно, ОСОБА_5 вважає, що строк подачі апеляційної скарги ним пропущений з поважних причин, оскільки копію оскаржуваного рішення від 18 серпня 2020 року він отримав лише 25 серпня 2020 року і вже 28 серпня 2020 року поштовим відправленням направив апеляційну скаргу.
Вислухавши пояснення ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, міркування слідчого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали закритого кримінального провадження та матеріали провадження за скаргою ОСОБА_5 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, а також проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Як указують приписи п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення, на чому наголошується в ч. 3 ст. 395 КПК України.
З матеріалів провадження за скаргою вбачається, що оспорювана ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва постановлена 18 серпня 2020 року, за участі ОСОБА_5 .
Проте матеріали справи не містять супровідний лист про направлення останньому копії оскаржуваного рішення, як і відсутній реєстр на відправку такої кореспонденції.
Разом з тим, виходячи з того, що оскаржувана ухвала була отримана ОСОБА_5 25 серпня 2020 року, а апеляційна скарга подана 28 серпня 2020 року, тобто з незначним пропуском, то колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_5 підлягає до задоволення.
За результатами розгляду скарги на рішення слідчого про закриття кримінального провадження, слідчий суддя місцевого суду, керуючись вимогами ст. 307 КПК України, постановив ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, яка за своїм змістом відповідає вимогам закону та не суперечить обставинам, які були встановлені під час розгляду скарги.
Всупереч доводам апеляційної скарги, по суті прийнятого рішення, зазначена ухвала також є законною, обґрунтованою та вмотивованою, оскільки висновки слідчого судді про відсутність підстав для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження ґрунтуються, як на доказах, які містяться в матеріалах закритого кримінального провадження, так і на нормах матеріального та процесуального права, якими повинен керуватись слідчий суддя.
Зокрема, вивчивши матеріали закритого кримінального провадження та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування докази, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, слідчий суддя дійшов вмотивованих висновків про відсутність будь-яких даних, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_11 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також про те, що доводи скаржника в частині неповноти постанови про закриття кримінального провадження є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.
Колегія суддів не знаходить підстав для того, щоб не погодитися з висновками слідчого судді, які наведені в ухвалі від 18 серпня 2020 року, оскільки ці висновки повністю відповідають тим обставинам, які були встановлені під час проведення досудового розслідування.
При цьому, вихідними даними для проведення автотехнічної експертизи № 12/1-1089 від 13 травня 2020 року, стали, зокрема, і результати отримані в ході проведення слідчого експерименту 04 березня 2020 року за участі як потерпілого ОСОБА_5 , так і свідка ОСОБА_7 (т. 3 а. с. 4-9).
На противагу доводам апеляційної скарги, були предметом перевірки автотехнічної експертизи і питання, щодо наявності чи відсутності у водія ОСОБА_11 технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, що рухався в попутному напрямку із автомобілем «Nissan-Almera», д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, проте не вирішувалися, оскільки згідно вихідних даних та матеріалів кримінального провадження не відоме розташування транспортного засобу та пішохода один відносно одного та відносно елементів проїзної частини в поперечному напрямку (не відомо, чи пішохід рухався ближче до правого краю, центру чи ближче до лівого краю), а тому невідома відстань, на яку повинен був зміститися автомобіль в поперечному напрямку, щоб виконати маневр безпечного об`їзду пішохода.
Згідно висновку автотехнічної експертизи №12/1-1089 від 13 травня 2020 року, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Nissan-Almera», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 невідповідностей вимогам пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається.

Саме на підставі вищезазначеного, слідчий дійшов висновків, яким в оскаржуваній постанові надано належну правову оцінку, як окремо, так і в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Що стосується посилань апелянта на не з`ясування органом досудового розслідування, шляхом проведення слідчого експерименту, можливості об`їзду водієм ОСОБА_11 пішохода ОСОБА_10 , а звідси уникнути наїзду на потерпілого, з огляду на показання єдиного свідка дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 , висновку судово-автотехнічної експертизи № 12-2/540 від 28 березня 2019 року, згідно якого більш точно встановити місце наїзду на пішохода відносно елементів проїзної частини не представляється можливим за відсутності комплексу слідової інформації, зафіксованої на схемі ДТП, то, на думку колегії суддів, вони є непереконливими.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про необґрунтованість висновків слідчого судді та поверховий і необ`єктивний розгляд скарги не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставою для скасування як ухвали слідчого судді, так і постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
Крім того, як обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді, постанова слідчого про закриття кримінального провадження, за своїм змістом, відповідає вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі щодо мотивів прийняття відповідної постанови, її обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, зокрема щодо підстав для закриття кримінального провадження, які передбачені ч. 1 ст. 284 КПК України.
На підставі наведеного, враховуючи те, що при розгляді скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, слідчим суддею були в повному обсязі дотримані правила судового розгляду зазначеної скарги, а за результатами її розгляду прийняте законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, колегія суддів вважає, ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_5 без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання ОСОБА_5 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 серпня 2020 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3