Дата документу 13.08.2020 Справа № 331/2167/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/349/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/2167/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.15, ч.2 ст.185,
ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 , на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 жовтня 2019 року,яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянки України, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимуостаннього разу 12.02.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі; на підставі п.2 ч.1 ст.536 КПК України відстрочено виконання вироку до досягнення дитиною трьох років, який ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12.11.2019 змінено, виключено з вироку вказівку про застосування ч.4 ст.70 КК України та ст.536 КПК України, призначено покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України та застосовано до ОСОБА_7 положення ст.79, 76 КК України,

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України і призначено їй покарання:
- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі;
- за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на 2 роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2019 року і призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на 2 роки 2 місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту її фактичного затримання.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, ОСОБА_7 , будучи особою раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не стала та знову вчинила корисливі злочини за наступних обставин.
03 квітня 2019 року, приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в якості покупця в приміщенні супермаркету «Сільпо», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 147, переконавшись в тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала майно, що належить ТОВ «Сільпо-Фуд», поклавши його у свою сумку, а саме: вісім яєць шоколадних Кіндер Джой з сюрпризом для дівчат, вартістю 32 гривні 78 копійок без урахування ПДВ за одну одиницю товару, а всього майна на загальну суму 262 гривні 24 копійки без урахування ПДВ.
Після чого, ОСОБА_7 , не розрахувавшись за вищевказаний товар, зникла з місця вчинення злочину разом з викраденим майном, тим самим спричинила матеріальна шкоду ТОВ «Сільпо-Фуд» на вказану суму.
Не зупиняючись на досягнутому, 29 квітня 2019 року, приблизно о 12 годині 05 хвилин, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у торговому залі магазину «Watsons 444», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 83/85, переконавшись в тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з торгових полиць зазначеного магазину, намагалась таємно викрасти майно, що належить ТОВ «ДЦ Україна», поклавши його у свою сумку, а саме: труси жіночі (ш/к455) в кількості однієї одиниці товару, вартістю 30 гривень 00 копійок без урахування ПДВ; труси жіночі (ш/к016) в кількості семи одиниць товару, вартістю 26 гривень 32 копійки за одну одиницю товару, на загальну суму 184 гривні 24 копійки без урахування ПДВ; труси жіночі (ш/к613) в кількості дев`яти одиниць товару, вартістю 26 гривень 32 копійки за одну одиницю товару, на загальну суму 236 гривень 88 копійок без урахування ПДВ; труси жіночі (ш/к099) в кількості чотирьох одиниць товару, вартістю 27 гривень 92 копійки за одну одиницю товару, на загальну суму 111 гривень 68 копійок без урахування ПДВ; труси жіночі (ш/к739) у кількості п`яти одиниць товару, вартістю 31 гривна 96 копійок за одну одиницю товару, на загальну суму 159 гривень 80 копійок без урахування ПДВ.
Таким чином, ОСОБА_7 намагалась спричинити ТОВ «ДЦ Україна»» матеріальну шкоду на загальну суму 722 гривні 60 копійок без урахування ПДВ, але не довела злочин до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки була зупинена працівником магазину, після проходження касової зони, не оплативши за вищевказаний товар та, в подальшому передана працівникам поліції..

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильність кваліфікації її дій, просить вирок суду змінити і з урахуванням наявності у неї малолітніх дітей а також обставин, застосувати щодо неї положення ст.79 КК України або відстрочити виконання вироку до досягнення дитини трьох річного віку (ст.536 КПК України).

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав вирок законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_7 були дотримані.

Розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотні значення для правильного вирішення справи.

Постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були дослідженні в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_7 під час судового розгляду у суді першої інстанції свою вину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях повністю визнала, у вчиненому розкаялась.
Таким чином, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України за вказані злочини, засновані на доказах, дослідженних у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками кримінального провадження не оспорюються.
За кожне кримінальне правопорушення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєні нею злочини.

Разом з тим, обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду змінити і з урахуванням наявності у неї малолітніх дітей застосувати щодо неї положення ст.79 КК України або відстрочити виконання вироку до досягнення дитини трьох річного віку.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для ї виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципами справедливості, співмірності та надцивілізації. У кожному конкретному випадку суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, його наслідки, данні про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Досліджуючи данні про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_7 за вчинені злочини, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь її суспільної небезпеки, дані про особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винної. Так, ОСОБА_7 неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення, вчинила злочини середньої тяжкості в період невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2019 року, заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей: 2013 року народження та 2019 року народження, має постійне місце проживання, не працевлаштована, не має стабільного джерела доходу, перебуває на диспансерному обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер», на диспансерному обліку в інших спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.
В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій суд визнав те, що вона вину інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях визнала повністю, розкаялась у вчиненому, своїми правдивими показами активно сприяла розкриттю злочину.
На думку суду апеляційної інстанції обрана міра покарання, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи та особі обвинуваченої.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженнями обвинуваченої ОСОБА_7 про застосування щодо неї положень ст.79 КК України або ст.536 КПК України.
Відповідно до приписів ст.536 КПК України відстрочка виконання вироку відносися до іншої стадії кримінального процесу, а тому суд позбавлений права вирішувати питання про відстрочення виконання вироку відносно ОСОБА_7 . Вирішення питання про відстрочку виконання вироку передбачено Розділом VII КПК України.

Колегія суддів вважає, що щире каяття обвинуваченої ОСОБА_7 носить лише формальний характер. Неодноразово обвинувачена ОСОБА_7 вчиняла корисливі злочини, перебуває на диспансерному обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер», не працевлаштована. Щодо наявності на утриманні обвинуваченої двох малолітніх дітей, її прагнення працевлаштуватися, визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, на які посилається апелянт у своїй скарзі, колегія суддів встановила, що вказані обставини враховані судом першої інстанції під час постановлення вироку.

Таким чином, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції в достатній мірі врахував та належним чином оцінив всі обставини на які посилається обвинувачена у своїй апеляційній скарзі.

За матеріалами кримінального провадження у обвинуваченої ОСОБА_7 є малолітні діти: ОСОБА_9 , 2013 року народження та ОСОБА_10 , 2019 року народження.

Враховуючи, що малолітні діти обвинуваченої ОСОБА_7 можуть залишитися без нагляду є потреба порушити питання про влаштування малолітніх або встановлення над ними опіки.
Під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, охорона прав і свобод кожної особи (ст.11 КПК України). Забезпечення поваги до людської гідності, охорони особистих і майнових прав обвинуваченого полягає в обов`язку суду вжити заходів піклування про неповнолітніх дітей обвинуваченого, які залишилися без нагляду, непрацездатних батьків, баби, діда, прабаби, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і залишилися без нагляду і утримання.

Відповідно до ч.1 ст.378 КПК України за наявності в обвинуваченого неповнолітніх дітей, які залишилися без нагляду, непрацездатних батьків, баби, діда, прабаби, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і залишилися без нагляду, суд зобов`язаний одночасно з ухваленням вироку порушити окремою ухвалою питання перед службою в справах дітей або відповідним органом опіки та піклування, органом соціального захисту населення про необхідність влаштування цих неповнолітніх, непрацездатних або встановлення над ними опіки чи піклування.
Таким чином, колегія суддів дійшла переконання, що доцільно застосувати положення ч.1 ст.378 КПК України, порушивши питання перед службою в справах дітей необхідність влаштування малолітніх дітей обвинуваченої ОСОБА_7 або встановлення опіки.

Отже, встановлені судом першої інстанції відомості про обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, на думку колегії суддів, з урахуванням доводів наведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для застосування положень ст.79 КК України або ст.536 КПК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 ,залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 жовтня 2019 року,стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Порушити перед Дніпровською районною службою (управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради питання про вирішення подальшої долі малолітніх дітей обвинуваченої ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4