Справа № 524/6287/20
Провадження № 1-кс/524/303/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю володільця майна ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання представника власника адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002820 від 05.10.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.12.2020 року.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що слідчими СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, за процесуального керівництва Кременчуцької місцевої прокуратури здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № №0002820 від 05.10.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194 КК України.
11.12.2020 року ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука задоволено клопотання заступника начальника СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на автомобіль марки Honda Accord, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який на праві власності належить АТ КБ «Приватбанк», фактичним володільцем є ОСОБА_3 , ніж чорного кольору в чохлі Colundia з написом MF021Z, балончик TEREN 4M, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 07.02.2018 року, з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку з метою збереження речових доказів.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.01.2021 року скасовано попередню ухвалу, та поставлено нову, якою накладено арешт на автомобіль марки Honda Accord, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який на праві власності належить АТ КБ «Приватбанк», фактичним володільцем є ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 07.02.2018 року шляхом заборони відчуження, розпорядження, та на ніж чорного кольору в чохлі Colundia з написом MF021Z, балончик TEREN 4M та залишено їх на зберігання в кімнаті збереження речових доказів Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області за адресою: м. Кременчук, вул. 29 вересня, 6.

На думку адвоката ОСОБА_4 арешт на вказане майно накладений необґрунтовано, оскільки ОСОБА_3 не є ні стороною, ні учасником кримінального провадження, а також немає ніякого відношення до даного кримінального провадження, будь-яких слідчих дій за участю ОСОБА_3 не проведено, не допитано останнього в якості свідка щодо даного кримінального правопорушення за фактом підпалу автомобіля ОСОБА_6 .
Заступник начальника СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в полтавській області ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду клопотання. Відповідно до вимог ст. 174 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд за відсутності представника Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області.
Вислухавши думку володільця майна та його представника адвоката ОСОБА_4 , які просять задовольнити дане клопотання, з підстав, викладених у тексті клопотання, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В ході судового розгляду клопотання встановлено, що слідчими СВ Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, за процесуального керівництва Кременчуцької місцевої прокуратури, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002820 від 05.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України..
11.12.2020 року ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука задоволено клопотання заступника начальника СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на автомобіль марки Honda Accord, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який на праві власності належить АТ КБ «Приватбанк», фактичним володільцем є ОСОБА_3 , ніж чорного кольору в чохлі Colundia з написом MF021Z, балончик TEREN 4M, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 07.02.2018 року, з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких дій до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку з метою збереження речових доказів.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.01.2021 року скасовано попередню ухвалу, та поставлено нову, якою накладено арешт на автомобіль марки Honda Accord, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який на праві власності належить АТ КБ «Приватбанк», фактичним володільцем є ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 07.02.2018 року шляхом заборони відчуження, розпорядження, та на ніж чорного кольору в чохлі Colundia з написом MF021Z, балончик TEREN 4M та залишено їх на зберігання в кімнаті збереження речових доказів Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області за адресою: м. Кременчук, вул. 29 вересня, 6.

Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно прийшов до висновку, що на даний час існують достатні підстави вважати, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, може призвести до втрати, перетворення або іншої передачі майна.
Тому, слідчий суддя вважав, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та може бути використане як доказ в кримінальному провадження, тому вбачає наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна ОСОБА_3 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи вказані обставини та проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане вище майно накладений обґрунтовано та в жодному разі не призвів до надмірного обмеження прав власника, а також в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.
Крім того, досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває, а відтак, потреба застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на даний час не відпала.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах володільця майна ОСОБА_3 , не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника власника адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002820 від 05.10.202 року, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.12.2020 року, - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1