Справа № 465/2086/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/988/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м.Львова від 07 серпня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Іващуки Радивилівського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання з судовими витратами, речовими доказами та накладеним арештом на майном.
Згідно з вироком, 17 січня 2020 року, о 09 год. 10 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у крайній лівій смузі руху вулиці Городоцької у місті Львові та наближаючись ним до нерегульованого пішохідного переходу, що на вулиці Городоцькій, навпроти будинку № 162, порушив вимоги чинних розділів ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: п. п. 1.5; 1.10 ( в частині значень термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід»); 2.3 (підпункту «д»); 12.3 та 18.4, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу перед яким у сусідній правій смузі руху зупинився транспортний засіб, своєчасно не зменшив швидкість з подальшою зупинкою до меж нерегульованого пішохідного переходу, щоби переконатися, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена небезпека, натомість продовжував рух, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди наїзду керованим ним автомобілем на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , який в цей час перетинав дорогу-вулицю Городоцьку у м.Львові, справа на ліво, відносно напрямку руху автомобіля, в межах нерегульованого пішохідного переходу.
У результаті порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, потерпілий ОСОБА_11 згідно з висновком експерта № 24 судово-медичної експертизи від 07 лютого 2020 року, отримав відкритий перелом обох кісток лівої гомілки в середній третині із зміщенням, який відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , просить вирок Франківського районного суду м.Львова від 07 серпня 2020 року скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього судом обов`язки. Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що обвинувачений, керуючи автомобілем, порушив вимоги Правил дорожнього руху, які він, як особа, що наділена правом керувати транспортним засобом, зобов`язаний знати та безумовно дотримуватися, та маючи можливість своєчасно виявити пішохода у випадку дотримання Правил дорожнього руху, здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , який переходив проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу, що призвело до спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, а саме перелому обох кісток гомілки із зміщенням. З огляду на це, на переконання апелянта, у даній ситуації не враховано особу потерпілого, який є малолітнім, місце наїзду - нерегульований пішохідний перехід та характер тілесних ушкоджень, що були спричинені потерпілому внаслідок наїзду автомобіля.
Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, його захисника та законного представника потерпілого, які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація діянь є правильними, ґрунтуються на сукупності зібраних та перевірених судом доказів, що ніким не оспорюється.
Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, з необережною формою вини, дані про особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліках в психоневрологічному та в наркологічному диспансерах не перебуває та здійснював відшкодування завданого матеріального збитку у добровільному порядку; під час досудового та судового слідства активно сприяв розкриттю злочину. Суд визнав повне визнання провини і щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті злочину та встановлення істини по справі обставинами, які пом`якшують покарання, та взяв до уваги відсутність обставин, що його обтяжують.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті, за якою його засуджено, прийшов переконання про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства і звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на підставі статей 75, 76 КК України, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Щодо аргументів заступника прокурора, викладених в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то вони не заслуговують на увагу.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків.

Ураховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 здійснив наїзд на малолітнього ОСОБА_11 , який раптово вибіг в зоні нерегульованого пішохідного переходу, думку законного представника потерпілого його матері, яка просить не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, адже дорожньо-транспортна пригода відбулася частково з її вини, оскільки малолітній ОСОБА_11 вибіг на дорогу, коли вона займалася молодшою дитиною, в той час, коли обвинувачений рухався повільно, однак не встиг відреагувати, про що вона та обвинувачений вказали у судовому засіданні апеляційного суду, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме такий залишився на місці ДТП, викликав поліцію, відвідував потерпілого у лікарні та оплатив лікування, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, що свідчить про засудження ним самим вчиненого протиправного діяння та бажання виправити наслідки скоєного, а також позитивні характеризуючі дані особи обвинуваченого, у тому числі те, що такий не має жодного штрафу у зв`язку із порушенням Правил дорожнього руху, відтак колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість непризначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Що стосується посилань апелянта на тяжкість, ступінь суспільної небезпеки злочину та його наслідки, то врахування як підстави для посилення кримінальної відповідальності лише тих загальних обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у ході апеляційного розгляду не було встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог заступника прокурора немає.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Франківського районного суду м.Львова від 07 серпня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4