Номер провадження: 11-кп/813/962/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 року у кримінальних провадженнях № 0006502 від 19.09.2018 року та № 0003971 від 29.07.2019 року якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, українки, з середньо-спеціальною освітою, незаміжньої, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та тимчасово мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,-

обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, -

встановив:
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та 3 ст. 307 КК України на строк 60 днів, тобто до 23.02.2021 року з визначеним розміром застави у сумі 576 300 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що з огляду на висунуте ОСОБА_8 обвинувачення, тяжкість вчинених злочинів, стадію даного судового провадження, в межах якого на даний час судом не допитані свідки, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та не відпали. Судом також враховано дані про особу обвинуваченої, а саме вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків та відсутність судимостей.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якої вказує, що обставини, викладені в клопотанні прокурора не відповідають дійсності та ґрунтуються на припущеннях, а ризики, передбачені ст. 177 КПК не доведені.

Водночас звертає увагу, що судом першої інстанції не доведено факт неможливості застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, а розмір застави є завідомо непомірним та таким, що не відповідає майновому стану обвинуваченої. При цьому, посилаючись на практику ЄСПЛ, вказує, що тяжкість злочину не може бути підставою для тримання від вартою.

Також зазначає, що до арешту мала постійну роботу, місце реєстрації та проживання, позитивну характеристику і наявні міцні соціальні зв`язки, а від явки у судові засідання та слідчих дій не ухилялась та не переховувалась.

Просить замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити розмір застави в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 153 680 гривень.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у скоєні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, а саме в тому, що 18.09.2018 року, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не надалося можливим, ОСОБА_8 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , розповсюджувала психотропні речовини та наркотичні засоби, де 18.09.2018 року під час санкціонованого обшуку за місцем тимчасово мешкання виявлено та вилучено: психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, в кількості 52,1313 г., що є особливо великим розміром та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, в загальній кількості 56,37 г.,

Крім того, у вересня 2018 року більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_8 перебуваючи на території міста Одеси, більш точного місця не встановлено, незаконно придбала у невстановленої органом досудового розслідування особи наркотичні засоби та психотропні речовини, які незаконно зберігала за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_4 , з метою подальшого незаконного збуту, де 01.07.2019 року в ході санкціонованого судом обшуку за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_8 виявлено та вилучено речовину рослинного походження, загальною масою 8,71 г., що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, порошкоподібну речовину, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 2 С-В загальною масою 1,159 г., порошкоподібну речовину, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено 4-ММС, загальною масою 6,606 г., пігулку, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено МДМА, загальною масою 0,025 г., кристалічну речовину, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено МДМА, загальною масою 0,130 г., які остання зберігала з метою подальшого збуту.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченої та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З наданого апеляційному суду обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_8 є громадянкою України, офіційно не працевлаштована, не має на утриманні неповнолітніх дітей, проживає в м. Одесі, обвинувачується у вчинені тяжкого та особливо тяжкого злочинів за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачена не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнана про ступінь тяжкості інкримінованих їй злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання її винуватою, може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані їй тяжкий та особливо тяжкий злочини.
При цьому апеляційний суд вважає безпідставним доводи обвинуваченої щодо міцності її соціальних зв`язків, а саме позитивної характеристики, постійного місця роботи, місця реєстрації та проживання, оскільки будь яких підтверджуючих зазначені обставини матеріали апеляційному суду стороною захисту надано не було.
Разом з тим, як вбачається з висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, остання вчинила злочини у різні проміжки часу, що свідчить про схильність даної особи до вчинення злочинів, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про існування ризику можливого вчинення обвинуваченою нових злочинів.

Апеляційний суд погоджується з тим, що викладені у сукупності дані свідчать про застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою та обмеження її прав, не суперечать ст.5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої про непомірність визначеного їй розміру застави та можливість застосування відносно неї більш м`якого запобіжного заходу, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на тривалість обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу, суд визначив заставу як альтернативу запобіжного заходу, яка у разі її внесення може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Так відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 185 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, передбачено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
На підставі положень ч. 5 ст. 185 КПК України, з урахуванням тривалості перебування обвинуваченої під вартою, суд вірно прийшов до висновку про можливість визначення обвинуваченій застави у сумі 576300 гривень, яка є альтернативним та більш м`яким запобіжним заходом ніж тримання під вартою.

На думку апеляційного суду, визначений судом розмір застави є належним для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, в тому числі з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, майнового і сімейного стану обвинуваченої та даних про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а більш менший розмір застави з урахуванням наявності ряду реальних ризиків можливого перешкоджання кримінальному провадженню не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання останньою визначених законом обов`язків.

За наведений вище обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів обвинуваченої у цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченої, якій інкримінується вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.

На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 пояснень сторони захисту та прокурора, які вказали на тривалість розгляду справи, яка в тому числі розглядається колегіально та пов`язана з епідеміологічною ситуацію в України, а саме COVID-19, апеляційний суд вважає, що обставини утримання обвинуваченої під вартою на протязі тривалого часу, можуть свідчити про недотримання розумних строків розгляду провадження в районному суді.
При цьому, апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2020 року у кримінальних провадженнях об`єднане в одне № 0006502, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України,- залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3