Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/802/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді- ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000498 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишневе, Софіївського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 23.01.2020 року Цюрупинським районним судом Херсонської області, за ч. 4 ст. 407 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання строком на 1 рік
визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч. 3. ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць; за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1(один) місяць.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 23.01.2020 року призначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.
Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 11 вересня 2020 року по день набрання вироком законної з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України,
ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло та закінчений замах направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло за наступних обставин.

27 березня 2020 року, у денний час, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , з метою незаконного збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, прибув до будинку по АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, бажаючи настання суспільних небезпечних наслідків, переконавшись у відсутності власників домоволодіння та інших сторонніх осіб, розуміючи, що його злочинні дії нікому не помітні, через вікно, у якому відсутнє скло, незаконно проник до будинку по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрав: чавунну плиту до пічного опалення, розміром 510 мм х 910 мм - вартістю 450 гривень; двоконфорочну чавунну плиту, розміром 400 мм х 700 мм, - вартістю 500 гривень; емальовані каструлі, об`ємом 3 літри, у кількості 3 штуки, вартістю однієї 80 гривень, загальною вартістю 240 гривень.
В подальшому ОСОБА_7 , утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на свій власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1190 гривень.
Крім цього, 28 березня 2020 року, в денний час, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, прибув до будинку по АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, бажаючи настання суспільних небезпечних наслідків, переконавшись у відсутності власників домоволодіння та інших сторонніх осіб, розуміючи, що його злочинні дії нікому не помітні, за допомогою металевої арматури, яку знайшов на території домоволодіння, зірвав навісний замок та незаконно проник до приміщення будинку по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , звідки таємно повторно викрав: чавунну плиту до пічного опалення, розміром 510 мм х 910 мм, - вартістю 450 гривень; чавунні дверцята до печі твердого опалення, розміром 25см х 28 см, вартістю 160 гривень.
У подальшому ОСОБА_7 , утримуючи викрадене при собі, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на свій власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 610 гривень.
Крім цього, 29 березня 2020 року, в денний час, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що його злочині дії нікому не помітні, через паркан незаконно проник на територію зазначеного домоволодіння, після чого за допомогою металевої арматури, яку знайшов на території домоволодіння зірвав навісний замок та проник до будинку АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_11 .
Перебуваючи у вказаному будинку, ОСОБА_7 , підшукав та виніс за межі території домоволодіння таке майно: чавунні дверцята до печі твердого опалення, розміром 25х28 см, вартістю 160 гривень; драбину, виготовлену з металевої арматури, висотою 260 см, шириною 49 см, діаметром металевої арматури 20 мм, вартістю 336 гривень 67 копійок; металеву кришку, розміром 75х75см, товщиною металу 3 мм, вартістю 513 гривень 83 копійки; металевий кутник, довжиною 140 см, кут 30х30 мм, товщиною металу 3 мм, вартістю 24 гривень 75 копійок; вішалку для одягу напільну, висотою 175 см, вартістю 200 гривень, проте злочинні дії ОСОБА_7 були виявлені громадянином ОСОБА_12 , тим самим не з власної ініціативи, а з причин, які не залежали від його волі, ОСОБА_7 не довів свій злочин до кінця.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікацію дій ОСОБА_7 , які суд визнав доведеними, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості.

Просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 роки 2 місяців позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання 3 років 2 місяці позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України шляхом часткового складання вироків остаточно призначити покарання 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог, прокурор зазначає, що ОСОБА_7 скоїв злочини, які відноситься до категорії тяжких. Під час судового розгляду кримінального провадження вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнавав повністю, розкаявся заподіяні збитки не відшкодував.

Однак, обвинувачений раніше скоював кримінальне правопорушення та 23.01.2020 Цюрупинським районним судом Херсонської області був засуджений за ч. 4 ст. 407 КК України, до покарання у вигляді до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений судом від відбування покарання строком на 1 рік, перебуваючи на іспитовому строці, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисні корисливі злочини проти власності.

Виходячи з наведеного, прокурор вважає, що суд призначив покарання ОСОБА_7 , яке є надто м`яким та недостатнім для його виправлення та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, шляхом положеннь статей 69, 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що він вину у скоєному визнав повністю, є учасником бойових дій, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, на думку обвинуваченого, суд першої інстанції призначив занадто суворе покаранння.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_13 , водночас також заперечувала проти та заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, ОСОБА_7 , який просив пом`якшити призначене покарання та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, вони задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушеннь, за які його засуджено, за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю зібраних органами досудового розслідування доказами, які судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальних правопорушеннь та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому колегією суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядаються.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушеннь та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло та за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують.

Так, суд першої інстанції обираючи вид і міру покарання, хоча і не зазначив у вироку, проте, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на шлях виправлення не став та вчинив злочин проти власності під час іспитового строку, офіційно не працює, за місцем проживання скарг на його поведінку від сусідів не надходило, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Проходив військову службу за контрактом, в серпні 2019 року звільнився, на облік військовозобов`язаних Світловодського ОМВК не став.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Також, при призначенні покарання врахована досудова доповідь, з якої убачається, що ОСОБА_7 має середній рівень ризику небезпеки для суспільства, та середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення, а тому його виправлення можливо досягти без ізоляції від суспільства.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_7 , який раніше судимий, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив умисний корисливий злочин в період іспитового строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченого лише за умови його ізоляції від суспільства, призначивши йому фактично мінімальне покарання у межах санкції інкримінованих статтей.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до роз`яснень п.10 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 року №7, ч. 2 ст. 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з вказаних вимог закону, а також зі змісту частини 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це, як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином, є правильним рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточно призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяця, тобто фактично до покарання за новим вироком суд першої інстанції приєднав 1 місяць.

Таким чином, апеляційні доводи обвинуваченого про можливість призначення йому більш м`якого покарання, в тому числі і звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком не ґрунтуються на вимогах закону.

За встановлених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення і апеляційної скарги прокурора, так як до того ж вважає, що запропоноване прокурором нове покарання, яке на один місяць більше ніж призначив суд першої інстанції, не може бути підставою для твердження, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, явно несправедливе через м`якість.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Підстав вважати покарання призначене ОСОБА_7 несправедливим внаслідок суворості або м`якості, як про те зазначено в апеляційних скаргах, колегія суддів з урахуванням доводів, наведених в апеляційних скаргах не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4