Номер провадження 1-кп/243/870/2020
Номер справи 243/7961/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» жовтня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- потерпілої ОСОБА_4 ,

- представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

- обвинуваченої ОСОБА_6 ,

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0000815 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23 квітня 2020 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області 14 вересня 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Райгородок Слов`янського району Донецької області, українки, громадянки України, з повною середньою освітою, пенсіонерки, заміжньої, не має на утриманні неповнолітніх дітей, інвалідом не являється, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 22 квітня 2020 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебували в садовому товаристві «Геолог», яке розташовано в м. Миколаївка Донецької області, де на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків та ревнощів у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Реалізовуючи свій протиправний умисел, 22 квітня 2020 року приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , тримаючи в лівій руці дерев`яну палку, довжиною 90 см та шириною 5 см, перебуваючи в садовому товаристві «Геолог», яке розташовано в м. Миколаївка Донецької області, діючи умисно, протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , розташовуючись обличчям до обличчя ОСОБА_4 , схопивши останню правою рукою за волосся на голові та тримаючи вищезазначену палку, нанесла один удар в область лівої гомілки, через що ОСОБА_4 впала на спину, після чого, ОСОБА_6 , нахилившись над лежачою ОСОБА_4 , кистю лівої руки, а саме нігтями, подряпала праву щоку останньої.

В результаті умисних противоправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_4 спричинено садна правої половини обличчя, синець та садно лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_6 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 частково визнала свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, та суду пояснила, що вона та ОСОБА_4 22 квітня 2020 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебували в садовому товаристві «Геолог», яке розташовано в м. Миколаївка Донецької області. Вона прийшла на ділянку ОСОБА_4 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків ОСОБА_4 штовхнула її, від чого вона впала. ОСОБА_4 сіла на неї зверху і вона, намагаючись звільнитися від ОСОБА_4

кистю лівої руки, а саме нігтями, подряпала праву щоку ОСОБА_4 . Палки у неї з собою не було і ніяких ударів палкою вона потерпілій не наносила.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченою у скоєнні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, про винуватість останньої у скоєнні даного кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона та ОСОБА_6 , 22 квітня 2020 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебували в садовому товаристві «Геолог», яке розташовано в м. Миколаївка Донецької області, де на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків та ревнощів у ОСОБА_6 , виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння їй тілесних ушкоджень. 22 квітня 2020 року приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , тримаючи в лівій руці дерев`яну палку, довжиною 90 см та шириною 5 см, перебуваючи в садовому товаристві «Геолог», яке розташовано в м. Миколаївка Донецької області, з метою спричинення їй тілесних ушкоджень, розташовуючись обличчям до її обличчя, схопивши її правою рукою за волосся на голові та тримаючи вищезазначену палку, ОСОБА_6 нанесла один удар в область лівої гомілки, через що вона впала на спину, після чого, ОСОБА_6 , нахилившись над нею лежачою, кистю лівої руки, а саме нігтями, подряпала праву її щоку. В результаті умисних противоправних дій ОСОБА_6 їй спричинено садна правої половини обличчя, синець та садно лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Претензій матеріального та морального характеру не має, просить суд призначити покарання на розсуд суду.

Аналізуючи пояснення потерпілої ОСОБА_4 у сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення потерпілої, такими, що відповідають об`єктивній дійсності, оскільки вони цілком підтверджуються зібраними по справі доказами процесуальними документами, є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджені об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Крім того, як пояснила потерпіла ніяких відносин, в тому числі неприязних, між нею та обвинуваченою не було і тому суд вважає, що у потерпілої немає причин для оговорення обвинуваченої. Сама обвинувачена в судовому засіданні не вказує на можливу наявність неприязних відносин між нею та потерпілою, також не вказує причин з яких потерпіла могла б її оговорити, взагалі про наявність таких причин суду не повідомляє.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що знайома з обвинуваченою та потерпілою, відносини між нею та вказаними особами нормальні. Очевидцем вчиненого кримінального правопорушення 22 квітня 2020 року вона не була. Того дня вона о 09 годині знаходилася на своїй ділянці в садовому товаристві «Геолог» у місті Миколаївка і бачила, як на свою ділянку пройшла спочатку ОСОБА_4 , а потім через деякий час ОСОБА_6 . У ОСОБА_4 вона ніяких тілесних ушкоджень не помітила. В руках у ОСОБА_6 була сумка, не пам`ятає чи була у неї палка. Чи був того дня конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вона не знає. Через деякий час вона почула крик ОСОБА_4 про допомогу і пішла на ділянку ОСОБА_4 . Хвіртка на ділянку була закрита і вона обійшла, потрапила на ділянку ОСОБА_4 . Побачила, що на доріжці, обличчям у землю лежить ОСОБА_6 , руки витягнуті уперед, а ОСОБА_4 сидіть зверху на ній і утримує руки, а ноги придавила тулубом. Вона підійшла до них, ОСОБА_4 підняла голову і вона побачила у неї подряпини на щоці та кров. Як було спричинено тілесне ушкодження, вона не бачила. Між ними все відбувалося мовчки. Вона попросила ОСОБА_4 піднятися, відпустити руки ОСОБА_6 і відійти. Потім запропонувала ОСОБА_6 піднятися. У ОСОБА_6 ніяких тілесних ушкоджень вона не бачила. ОСОБА_4 відчинила хвіртку і вона проводила ОСОБА_6 до її ділянки, а ОСОБА_4 порадила йти додому. ОСОБА_6 їй нічого не розповідала, а ОСОБА_4 повідомила, що ОСОБА_6 прийшла до неї на ділянку і почалася сварка між ними. Їй відомо, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 також раніше були сварки. На тому місці, де вона рознімала обвинувачену та потерпілу, вона бачила палку.

На досудовому слідстві з нею проводили слідчий експеримент і вона все вірно розповіла і показала.

Аналізуючи пояснення свідка у сукупності з іншими, добутими по справі доказами, суд вважає ці пояснення свідка, такими, що відповідають об`єктивній дійсності, оскільки вони цілком підтверджуються зібраними по справі доказами процесуальними документами, є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджені об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Крім того, як пояснила свідок ОСОБА_9 та не заперечувала сама обвинувачена, вона з цим свідком раніше була знайома, але ніяких відносин між ними не було і тому суд вважає, що у вказаного свідка немає причин для оговорення обвинуваченої. Сама обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні не вказує на наявність будь - яких, в тому числі і неприязних відносин між нею та вказаним свідком, не вказує причин з яких ОСОБА_9 могла б її оговорити, взагалі про наявність таких причин суду не повідомляє.

За клопотанням сторони обвинувачення на підтвердження наявності в діях ОСОБА_6 ознак вищевказаного кримінального правопорушення досліджені у судовому засіданні наступні письмові докази:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000815 було зареєстровано 23 квітня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Довідки Комунального лікувально-профілактичного закладу «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» № 152 від 22 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потрапила в лікарню з діагнозом: синець та садно лівої гомілки, садна правої половини обличчя. (а.п.56).

Із Висновку судово - медичної експертизи № 159 від 24 квітня 2020 року, вбачається, що виявлені у ОСОБА_4 при судово-медичній експертизі садна правої половини обличчя утворились від дії тупо-загострених предметів, синець та садно лівої гомілки утворились від дії тупих предметів, можливо в зазначений термін і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п.58).

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 03 вересня 2020 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії потерпіла ОСОБА_4 докладно розповіла та показала обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: потерпіла ОСОБА_4 вказала на статисті, як саме ОСОБА_6 хапала її за волосся та нанесла один удар палкою у верхню третину голені. Потерпіла ОСОБА_4 вказала на статисті, як саме ОСОБА_6 тримала її за волосся та нанесла один удар палкою в бік між ребрами та тазом. Потерпіла ОСОБА_4 вказала на статисті, як саме ОСОБА_6 знаходилась зверху неї та долоню лівої руки, а саме нігтями подряпала їй праву щоку. (а.п.67-69).

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 03 вересня 2020 року з участю потерпілої ОСОБА_4 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих, статиста та представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 03 вересня 2020 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 03 вересня 2020 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_9 докладно розповіла та показала обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: свідок ОСОБА_9 вказала на статисті, як саме ОСОБА_4 тримала ОСОБА_6 , щоб остання не спричинила їй більше тілесних ушкоджень (а.с.72-75). Аналогічні показання свідок дала і в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 03 вересня 2020 року з участю свідка ОСОБА_9 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих, статиста.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 03 вересня 2020 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Із Висновку судово - медичної експертизи № 295 від 07 вересня 2020 року, вбачається, що можливо виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_4 при обставинах на які вона вказує на допиті під час проведення слідчого експерименту (а.п.76-77), що повністю спростовує пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 в тій частині, що вона не наносила удару палкою потерпілій по нозі та не причиняла їй тілесне ушкодження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_6 , обвинувачення за ст. 125 ч. 1 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченої повністю доведено, а вчинене обвинуваченою ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ст. 125 ч. 1 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

При визначенні міри покарання обвинуваченій у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченою, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до кримінальних проступків, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_6 є осудною, вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, посередньо характеризується за місцем мешкання, особу винної, яка є людиною похилого віку та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, в межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України «Громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби».

Відповідно до ч. 2 ст. 57 КК України «Виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування».

Також суд зазначає, що ОСОБА_6 є пенсіонеркою, офіційно не працевлаштованою та відповідно до частини 3 ст. 56 КК України та частини 2 ст. 57 КК України до неї не може бути застосовано покарання у виді громадських або виправних робіт, оскільки вона є особою, що досягла пенсійного віку.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України до обвинуваченої, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді штрафу є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_10 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України і призначити їй покарання за цією статтею кримінального закону у виді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн (шістсот вісімдесят гривен) на користь держави.

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .