Номер провадження: 11-кп/813/1979/20
Номер справи місцевого суду: 522/3266/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2020 року у кримінальному провадженні №0006898, внесеному до ЄРДР 31.12.2019 року, відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

установив
Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2020 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.10.2020 року.
Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, в кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, чинити тиск на свідків та потерпілого, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та сховати, спотворити речі або документи, які мають істотне значення для з`ясування обставин кримінального правопорушення. Крім того, суд першої інстанції вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченим ОСОБА_6 .
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з ухвалою районного суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що прокурор звернувся із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 06 серпня 2020 року тобто із порушенням приписів КПК України. Також звертає увагу на невідповідність вимогам КПК клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки вказуючи на наявність ризиків, не зазначив якими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження.
Крім того, під час розгляду клопотання прокурора сторона захисту надала докази ненадання обвинуваченому ОСОБА_6 медичної допомоги у ДУ «Одеський слідчий ізолятор», що свідчить про неможливість його перебування у слідчому ізоляторі, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до апеляційного суду не з`явився, до початку судового розгляду подав до суду клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги адвоката.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги адвоката провести за даної явки.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви апеляційного суду.
Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 року положення ч.2 ст.392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2020 року підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0006898, внесеному до ЄРДР 31.12.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Посилаючись на вказані обставини, судом першої інстанції було поставлено питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 ..

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому(-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що досліджуються судом під час розгляду обвинувального акту та на підставі яких ухвалюється судове рішення по суті.
Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, його характеру та тяжкості, а саме вчинення особливо тяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, а також можливої міри покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винним (позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна), усвідомлюючи тяжкість покарання, може переховуватись від суду, тому запобігти ризикам, шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, неможливо, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не прийнято, існує ризик того, що останній може незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Судом першої інстанції в повній мірі проаналізовані всі доводи як зі сторони захисту, так і зі сторони обвинувачення, практика ЄСПЛ, в тому числі про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на що, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на даний час не можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти і до теперішнього часу наявним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на вищевикладене.
Колегія судді вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про неможливість перебування обвинуваченого у слідчому ізоляторі, оскільки надані стороною захисту документи лише підтверджують наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 певних захворювань. При цьому, адвокатом будь-яких документів щодо неможливості лікування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятору, суду не надано.
Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо порушення прокурором строків на звернення з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, з огляду на наступне.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання, судом першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України було поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою (а.с.19-24).

Тобто, відповідно до вимог вищенаведеної норми Закону, суд з власної ініціативи порушив питання щодо продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого, незалежно від наявності клопотання прокурора.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питаннящодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2020 року у кримінальному провадженні №0006898, внесеному до ЄРДР 31.12.2019 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 діб, тобто до 05.10.2020 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4