Справа №508/1140/18
У Х В А Л А
22 вересня 2020 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи за клопотанням ОСОБА_2 про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з пом`якшенням відповідальності за кримінальне правопорушення, за вчинення якого його засуджено,

В С Т А Н О В И В:

До Ананьївського районного суду Одеської області надійшло клопотання ОСОБА_2 про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з пом`якшенням відповідальності за кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_2 засуджено.
З клопотання вбачається, що вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Із застосуванням ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року, яким його засуджено за ч.3 ст.185 КК України, та остаточне покарання ОСОБА_2 призначено у вигляді 5 (п`яти) років одного місяця позбавлення волі з утриманням у кримінально-виконавчій установі.
Як зазначено у клопотанні, у зв`язку зі змінами в законодавстві, які вступили в силу 1 липня 2020 року ч.1 ст.309 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків та з санкції зазначеної частини ст.309 КК Уключено покарання у вигляді позбавлення волі.
У зв`язку з наведеним ОСОБА_2 звернувся до суду з даним клопотанням.
При цьому, суд вивчивши клопотання та додані до нього матеріали вважає, що клопотання має бути повернено особі, яка з ним звернулася, виходячи з наступного.
Так, вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 11 квітня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Із застосуванням ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2016 року, яким його засуджено за ч.3 ст.185 КК України, та остаточне покарання ОСОБА_2 призначено у вигляді 5 (п`яти) років одного місяця позбавлення волі з утриманням у кримінально-виконавчій установі.
Відповідно до пункту 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII (далі Закон №2617-VIII) зазначений закон набрав чинність 1 липня 2020 року.
Законом №2617-VIII внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.
Так, відповідно до ч.1 ст.12 КК України (в редакції від 1 липня 2020 року) визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Частиною 2 статті 12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
При цьому, підпунктом 188 пункту 1 розділу І Закон №2617-VIII санкцію частини 1 статті 309 КК України викладено в новій редакції, зокрема виключено з переліку покарань, які можуть бути призначені за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, такий вид покарання, як позбавлення волі.
В новій редакції частини 1 статті 309 КК України передбачено застосування до винної особи покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.
Відповідно до частини 2 статті 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
При цьому, порядок вирішення питань, які вирішуються судом під час виконання вироків врегульовано ст.ст.537-539 КПК України.
Пунктом 13 частини 2 статті 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Частиною 1 статті 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Пунктом 2 частини 2 статті 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
З матеріалів кримінального провадження в рамках якого постановлено вирок суду від 11 квітня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 відбуває покарання у Вознесеньскій виправній колонії Миколаївської області (№72) Державної пенітенціарної служби України, що підтверджується повідомленням зазначеної установи за вихідним №1.5/3922/Нг, яке надійшло до суду 22 січня 2020 року.
При цьому, зі змісту розділу ІІІ Кримінально-виконавчого кодексу України вбачається, що виконання покарання у вигляді позбавлення волі полягає у перебуванні засудженого у колонії.
Зазначене відповідає положенням ч.1 ст.63 КК України, якою визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Таким чином, клопотання ОСОБА_2 , з урахуванням положень п.2 ч.2 ст.539 КПК України, має бути подане до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, тобто суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться Вознесеньска виправна колонія Миколаївської області (№72) Державної пенітенціарної служби України, яким є Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловленою «Узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків» від 01 квітня 2017 року в розділі 1 якого в якості прикладу зазначено, що: «…у судовій практиці були випадки, коли суд, встановивши, що клопотання (подання) про застосування покарання за наявності декількох вироків подано до суду з порушенням вимог п.2 ч.2 ст.539 КПК постановляв ухвалу про відмову у його розгляді. Так, ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 30 січня 2014 року відмовлено у розгляді клопотання начальника Маневицької виправної колонії УДПтС у Волинській області щодо вирішення питання про застосування покарання стосовно засудженого ОСОБА_3 , та вирішення питання про приєднання вироку Білозерського районного суду від 27 березня 2012 року…».
Вирішення питання порушеного в даному прикладі передбачено пунктом 11 частини 1 статті 537 КПК України, а саме вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, підсудність якого також визначена пунктом 2 частини 2 статті 539 КПК України.
З наведеного вбачається, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виловив позицію про те, що у випадку відбування покарання у вигляді позбавлення волі місцем виконання вироку є відповідна виправна колонія та клопотання, підсудність яких визначена п.2 ч.2 ст.539 КПК України, в разі якщо особа відбуває покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі, мають подаватись до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, тобто суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться відповідна колонія.
При цьому, в «Узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків» від 01 квітня 2017 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що: «…враховуючи, що у випадку недотримання суб`єктом звернення правил територіальної підсудності, визначеної у ст.539 КПК України, суд не здійснює розгляд по суті клопотання, вважаємо, що встановивши, що клопотання (подання) є не підсудним, суд з урахуванням положень ст.539 КПК України вправі прийняти рішення про повернення відповідного клопотання, що забезпечить право суб`єкта звернення на доступ до правосуддя до належного суду…».
Враховуючи викладене, з метою забезпечення право ОСОБА_2 на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне повернути клопотання особі, яка з ним звернулася.
Керуючись ст.74 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_2 про звільнення від призначеного покарання у зв`язку з пом`якшенням відповідальності за кримінальне правопорушення, за вчинення якого його засуджено, - повернути особі, яка з ним звернулася.
Копію ухвали направити засудженому.
Копію клопотання залишити в матеріалах справи.
Ухвала оскарженню не підлягає.
У відповідності до частини 5 статті 532 КПК України ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Суддя: ОСОБА_1