Справа № 163/1654/19 Провадження №11-кп/802/699/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 389 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000267, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 24 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Борове, Любомльського району, Волинської області с. Борове, Любомльського району, Волинської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з неповною загальною середньою освітою, неодружений, не працює, раніше судимий:
- вироком Любомльського районного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2018 року звільнений від подальшого відбуття основного покарання умовно-достроково. Невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 19 днів.
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до основного покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину основного покарання у виді обмеження волі на строк 5 місяців та невідбуту частину додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 3 місяці 10 днів за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року, і остаточно визначено ОСОБА_9 до відбуття основне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 3 місяці 10 днів.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речового доказу.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи засудженим вироком Любомльського районного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та звільненим умовно-достроково ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 26 вересня 2018 року, невідбута частина основного покарання становить 1 рік 3 місяці 19 днів, достовірно знаючи про наявність вказаного вироку суду та будучи 12 листопада 2018 року ознайомленим з порядком відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та незважаючи на попередження про наслідки порушення умов відбування цього виду покарання, з метою невиконання вказаного вироку суду, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, 14 липня 2019 року близько 22 год. 00 хв. керував мопедом марки "ALPHA ZS 50F" без державної реєстрації по вул. Центральна в с. Рівне, Любомльського району, Волинської області та був зупинений працівниками Любомльського ВП ГУНП у Волинській області за порушення Правил дорожнього руху і притягнутий до адміністративної відповідальності, згідно з постановами у справах про адміністративні правопорушення від 14 липня 2019 року: серії ДПО18 №325122 за ч. 5 ст. 121 КУпАП, серії ДПО18 №325123 за ч. 6 ст. 121 КУпАП, серії ДПО18 №325124 за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Таким чином, ОСОБА_7 ухилився від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, а саме, позбавлення права керувати транспортними засобами.
В поданих на вирок апеляційних скаргах:

- прокурор, з урахуванням поданих змін, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Так, призначене ОСОБА_7 покарання, наближене до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 389 КК України, не можна вважати достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, внаслідок м`якості. Судом не враховано, що обвинувачений свою винуватість у вчиненому не визнає, будучи ознайомленим із порядком відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та попередженим про наслідки порушення умов відбування цього покарання, керував мопедом, перебуваючи, при цьому, в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку із цим, просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України до основного покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину основного покарання у виді обмеження волі на строк 6 місяців та приєднати невідбуту частину додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 3 місяці 10 днів за вироком Любомльського районного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року та остаточно визначити до відбуття ОСОБА_7 основне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 3 місяці 10 днів. Також просить у резолютивній частині вироку правильно вказати початок строку відбуття основного покарання у виді обмеження волі, який слід обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі;
- обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації його ж дій, оскаржує вирок через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Вказує, що при призначенні покарання судом не враховано особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність суспільно-небезпечних наслідків діяння та наявність на його утриманні матері пенсійного віку. Тому, вважає необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, вирок суду змінити та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, яка подану апеляційну скаргу із змінами підтримала, просила задовольнити, відносно задоволення апеляції обвинуваченого заперечила, обвинуваченого, який подану апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, апеляцію прокурора заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про правильність кваліфікації дій та доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України є правильним та ніким із учасників кримінального провадження не оспорюється, а тому, у відповідності до ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду в зазначеній частині на предмет його законності та обґрунтованості не перевіряється.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Як убачається із мотивувальної частини вироку суду, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання, передбаченого відповідною санкцією частини статті, за якою його засуджено та остаточного із застосуванням ст. 71 КК України, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про його особу.

Так, судом з достатньою повнотою враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (кримінального проступку), який у відповідності до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, який є особою молодого віку, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, неодружений, суспільно-корисною працею не займається.

Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено, до обставин, які обтяжують покарання суд відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і з такими його висновками погоджується апеляційний суд.

Врахувавши усі обставини кримінального провадження, у тому числі й ті, на які посилаються у поданих апеляційних скаргах обвинувачений та прокурор, суд призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції частини статті, за якою його засуджено та визначив остаточне до відбуття покарання на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини основного та додаткового покарання за попереднім вироком, яке слід відбувати реально, навівши у вироку переконливі мотиви такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Таке рішення суду належним чином умотивоване, є справедливим, а призначений вид та розмір покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, і не є надто суворим чи м`яким.

Враховуючи конкретні обставини справи, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК України, у зв`язку із чим, доводи обвинуваченого не заслуговують на увагу та не дають підстав для задоволення поданої ним апеляційної скарги, як і доводи прокурора про зміну вироку суду у частині зазначення початку строку відбуття покарання, з огляду на тотожність понять «приведення вироку до виконання» та «день прибуття та постановки засудженого на облік у виправному центрі».

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шацького районного суду Волинської області від 24 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: