Ухвала
іменем України

3 серпня 2020року
м. Київ
справа № 264/4863/18
провадження № 51 3498 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь

у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001006,
встановив:
За вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 27 грудня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Маріуполі Донецької області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі

на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 310 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він навесні

2018 року знаходячись за місцем свого проживання на території домоволодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1 , діючи умисно, незаконно вирощував 137 рослин «конопель» для подальшого вживання без мети збуту, які були виявлені та вилучені працівниками поліції

в період часу з 19 до 20 години 20 хвилин 23 липня 2018 року в ході обшуку вказаного домоволодіння.
Крім того, 23 липня 2018 року, ОСОБА_5 перебуваючи за місцем свого проживання на території домоволодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1 , діючи умисно, будучи особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 310 КК, зберігав за місцем свого проживання

для особистого вживання без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить

18,22 г., та інший наркотичний засіб екстракт каннабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,455 г.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 травня 2020 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що положення ст. 75 КК до ОСОБА_5 застосовано неправильно, що в свою чергу призвело до м`якості призначеного йому покарання. В порушення вимог ст. 419 КПК, залишивши вирок місцевого суду без зміни, апеляційний суд доводів прокурора належним чином

не перевірив, ґрунтовних відповідей на них не дав, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Перевіривши наведені у касаційній сказі доводи та дослідивши оскаржувані судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення касаційної скарги прокурора.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення

і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.
Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою

є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,

що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Обираючи ОСОБА_5 покарання, суд належним чином врахував тяжкість вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 ККє злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, дані про особу винного, який за місцем роботи характеризується позитивно, а за місцем свого проживання задовільно, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому правильно призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки та ч. 2 ст. 310 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, і на підставі ч. 1

ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

При цьому вид та розмір призначеного засудженому покарання за ч. 2 ст. 309 КК

та ч. 2 ст. 310 КК у касаційній скарзі прокурором не оспорюється.
Разом з цим, врахувавши, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та взявши до уваги обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК звільнив від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

що є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Підстав вважати, що застосування положень ст. 75 КК до засудженого

є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів не вбачає, як і не вважає таке покарання явно несправедливим через м`якість. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного засудженому покарання, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення правильно залишив вирок без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки місцевого й апеляційного судів в частині призначення покарання, а також свідчили б про можливість виправлення засудженого лише в умовах ізоляції від суспільства, прокурор

у касаційній скарзі не навів.
Оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 18 травня

2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3