233 № 233/3124/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 12 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дружківка, Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, із професійною технічною освітою, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
09 липня 2020 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 12 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

В обвинувальному акті зазначено, що статтею 14 Конституції України зазначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується, набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно частини 1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до вимог статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 60 Земельного кодексу України визначено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Статтею 61 Земельного кодексу України визначено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: в) влаштування літніх таборів для худоби.

Статтею 112 Земельного кодексу України визначено, що охоронні зони створюються: а) навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів; б) уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. 2. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Згідно вимог статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охоронною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

В серпні 2016 року, точний час та дата не встановлені, ОСОБА_5 , усвідомлюючи відсутність у нього будь-яких законних підстав - рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що підтверджує державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, з наміром влаштування літнього табору для випасу худоби та птиці, умисно, самовільно зайняв земельну ділянку сільськогосподарського призначення, пасовища, комунальної форми власності площею 0,0464 га, яка розташована поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :44:000:0023 з одного боку та водним об`єктом з іншого боку, та належить до прибережної захисної смуги, тобто охоронної зони природного об`єкта, що розташована за межами населених пунктів на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, на якій розташував літній табір для випасу худоби та птиці, а саме огородив земельну ділянку парканом, на ділянці розташував загони для утримання худоби та птиці. Ширина прибережної захисної смуги уздовж урізу води водного об`єкта до огорожі табору становить 23,80 м. та 26,10 м. відповідно. Кут крутизни схилу становить 25 град. 05 30. В період з серпня 2016 року, точний час, дата не встановлені, по 23 червня 2020 року включно, використовував її для утримання худоби та птиці, що є порушенням вимог статей 112, 116, 125 Земельного кодексу України.
В результаті вчиненого ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення Миколайпільській сільській раді Костянтинівського району Донецької області завдано майнову шкоду на суму 74 грн. 15 коп.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразились у самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі статті 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 350 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 197-1 КК України, не заперечував проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності йому роз`яснені та зрозумілі.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти клопотання і просив звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.
Представник потерпілого ОСОБА_4 не заперечував проти клопотання обвинуваченого.
Заслухавши обвинувачуваного, прокурора, представника потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, оскільки існують всі підстави, передбачені ст. 49 КК України, для звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк від двох до чотирьох років або позбавлення волі на строк до двох років.

За змістом положень ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Частиною 3 статті 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , згідно санкції статті, карається обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років або позбавлення волі на строк до двох років та відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів. Так ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 197-1 КК України в 2016 році, тобто більше ніж 3 роки тому.
Приймаючи до уваги вищевикладене, обговоривши з учасниками судового провадження клопотання обвинувачуваного ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності, суд пересвідчившись в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 , якому на виконання вимог ч. 3 ст. 285 КПК України роз`яснено суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, не заперечував проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, суд прийшов до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню, як таке, що ґрунтується на законі, обвинуваченого необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України з підстав, передбачених ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього необхідно закрити.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження не обирався.
На підставі ст.ст. 44, 49 КК України, керуючись ст.ст. 284 288, 314 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 12 травня 2020 року та звільнення особи від кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК України на підставі ст. 49 КК України.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 12 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України - закрити.
Речові докази надані 26 травня 2020 року за вих. № 1/86 Костянтинівським ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» документи: схема вимірювання кута крутизни схилу, на 1 арк., план-схема земельної ділянки, на 2 арк., викопіювання з планово-картографічного матеріалу Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, на 1 арк.; надані 25 червня 2020 року за вих. № 0-5-0.191-669/113-20 Міськрайонним управлінням у Костянтинівському районі та в м. Торецьку контролю ГУ Держгеокадастру в Донецькій області документи: викопіювання з планово-картографічних матеріалів (схема земельних лотів КСП «Дружківський») Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, на 1 арк., копія Державного акту на право колективної власності на землю, ІІ-ДН № 000128, з додатком 1 - копія списку громадян - членів колективно сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, на 16 арк.; надані 26 червня 2020 року за вих. № 10-5-047-303/90-20 Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, копії матеріалів перевірки: акт обстеження земельної ділянки № 233-ДК/112/АО/10/01/-20 від 23 червня 2020 року на 3 арк., акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельна ділянка № 233-ДК/145/АП/09/01/-20 від 23 червня 2020 року на 2 арк., припис № 233-ДК/0088Пр/03/01/-20 від 23 червня 2020 року на 2 арк., повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу № 233-ДК/0051ШК/11/01/-20 від 24 червня 2020 року на 2 арк., Протокол про адміністративне правопорушення № 233-ДК/0076П/07/01/-20 від 24 червня 2020 року на 2 арк., постанова про закриття справи № 233-ДК/0076По/08/01/-20 від 24 червня 2020 року на 3 арк., розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови)) № 233- ДК/0051ШК/11/01/-20 від 24 червня 2020 року на 1 арк.; надану 30 червня 2020 року ОСОБА_5 квитанцію № 027699 від 30 червня 2020 року ро сплату ним шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, на 1 арк. - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1