У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000404

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 травня 2020 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Комсомольський Готвальдовського району Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 травня 2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що за відсутності у справі жодного допустимого доказу його винуватості.

Зазначив, що суд безпідставно критично поставився до показів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та вважав їх показання необ`єктивними, адже ці особи є сторонніми особами, які спостерігали за подією, на відміну від потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Стверджує, що показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які суд вважав достовірними та допустимими, спростовуються висновком судово-медичної експертизи №258 від 14.06.2016 р.

Крім того, апелянт вказує, обвинувачення йому пред`явлене ще й на підставі висновку додаткової судово-медичної експертизи №581 від 21.11.2017 р., проведеної тим же експертом ОСОБА_12 . Проте, висновок даної експертизи стороною обвинувачення наданий не був, в матеріалах справи відсутній, судом не досліджувався та йому не надавалося ніякої правової оцінки. В той же час, суд першої інстанції послався на висновок судово-медичного експерта ОСОБА_12 №258 від 14.06.2016 р., який, на думку апелянта, отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК України та є недопустимим доказом. Зазначив, що згідно цього висновку, виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень від падіння з положення стоячи та удару об тверду поверхню, що прямо суперечить поясненням потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Окрім того, вважає вирок у даній справі ухвалено незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_13 перебуває у дружніх відносинах з ОСОБА_10 .

Також, апелянт зазначає, що суд не з`ясував у нього, чи зрозумілі йому процесуальні права, не роз`яснив права на захист.

Посилається на те, що ним було подане клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідків, витребування і дослідження в судовому засіданні певних речей та документів, долучення і дослідження доказів (т.1 а.с. 125-128). Дане клопотання було задоволено частково, а саме ухвалено: викликати в судове засідання свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; витребувати матеріали кримінального провадження №0000403 від 28.05.2016 р. за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, що знаходилися у Южноукраїнському відділі Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області. В той же час, суд першої інстанції не допитав ОСОБА_16 та не витребував жодного документу з матеріалів кримінального провадження №0000403.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

27 травня 2016 року близько 22.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік будинку по АДРЕСА_2 , та будучи власником собаки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли через собак, як бігали одна за другою, затіяв сварку з ОСОБА_7 , власником іншої собаки, в ході якої у нього виник умисел направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, наніс ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а саме удар в праву нижню щелепу, від чого ОСОБА_7 , не втримавшись на ногах впав на бетонне покриття та отримав ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин на межі потиличної та тім`яної ділянки з ліва.

Також в результаті подальшої сутички ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці передньої поверхні шиї в проекції щитовидного хряща в підщелепній ділянці зліва, крововиливи в надключичній та підключичній ділянці зліва, на передній поверхні грудної клітки, та садна в ділянці козелка на лівій вушній раковині.

Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним в умисному легкому тілесному ушкодженні.

Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілого ОСОБА_7 та думку прокурора, які вважали вирок законним та обгрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину спростовуються наступними доказами, які суд першої інстанції поклав в основу вироку.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_5 не визнав вини у вчиненні злочину. Пояснив, що прямував додому зі своєю собакою по вул. Володимирській в м. Южноукраїнську, та з-за рогу вискочила маленька собака, яка почала гавкати на його собаку. За собакою вийшов ОСОБА_7 , який дістав пістолет та почав стріляти в бік його собаки, здійснивши два чи три постріли. Він підійшов до ОСОБА_7 та в момент, коли той направив пістолет для здійснення пострілу в бік тварини, він відібрав пістолет та поклав до своєї кишені. Потім до них підбіг ОСОБА_10 та наніс йому удар в область виска та брови. Він втратив свідомість та впав на землю, а ОСОБА_7 та ОСОБА_10 наносили йому удари руками і ногами по різним частинам тіла. Підвівшись, він відбіг від них у бік, а ОСОБА_7 знову намагався наносити йому удари, однак він старався їх блокувати та відходив. Стверджував, що він ударів ОСОБА_7 не наносив, а лише відштовхував його та блокував руками його удари.

Але, ці твердження ОСОБА_5 , як і його аналогічні твердження, наведені в апеляційній скарзі, спростовані, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_11 .

Так, в суді потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 27.05.2016 року близько 22 год., виник конфлікт з ОСОБА_5 через собак. Він зі своєю маленькою собачкою перебував поблизу свого будинку. В цей час до них наблизився ОСОБА_5 зі своєю собакою бельгійською вівчаркою, який кинувся доганяти його собаку. Він намагався відігнати вівчарку. Коли ж йому це не вдалось, він з шумового стартового пістолету вистрілив, щоб налякати собак.
В цей час до нього підбіг ОСОБА_5 та не очікувано з правого боку наніс йому удар в область нижньої щелепи, від чого він впав на землю, вдарившись головою об бетон, а ОСОБА_5 , одразу ж притиснув його до землі, ставши коліном на грудну клітину та почав правою рукою душити за горло, а лівою намагався відібрати пістолет. Коли ж йому все таки вдалося вирватись та підвестись, ОСОБА_5 вихопив у нього пістолет, яким наніс йому удар в область вуха та виска. Коли ж він почав непритомніти, з правої сторони вибіг його тесть ОСОБА_10 , вихопив у ОСОБА_5 пістолет, і зробив 1-2 постріли в бік собаки обвинуваченого, яка весь час стрибала на нього та намагалася вкусити. Після цього всі пішли по домівках.

Ці показання потерпілого підтвердили в суді свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , які пояснили, що почули шум, крики та постріли, та у вікно побачили, що ОСОБА_7 лежав на землі, а ОСОБА_5 наносив йому удари.

Окрім того, свідок ОСОБА_10 пояснив, що коли добіг до чоловіків, то собака ОСОБА_5 стрибала на ОСОБА_7 ззаду, а ОСОБА_5 тримав потерпілого за горло. При цьому, ОСОБА_5 у правій руці він тримав пістолет та приставляв його до голови ОСОБА_7 , у якого з вуха текла кров. Він вихопив у ОСОБА_5 пістолет, зробив два постріли у бік собаки. Потім він став між ними та вмовляв заспокоїтись. В подальшому, усі пішли додому. Вдома бачив у ОСОБА_7 тілесні ушкодження на шиї, та на грудях, з вуха текла кров.

Про наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень також пояснила в суді свідок ОСОБА_11 .

Зазначені показання потерпілий та свідки підтвердили під час проведення слідчих експериментів, що підтверджено відповідними протоколами та фототаблицями до них (т.2, а.с. 72-77, 80-84, 87-90).

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , суд враховує, що їх показання узгоджуються між собою, а також з показаннями потерпілого ОСОБА_7 .

Підстави вважати показання зазначених свідків неправдивими, відсутні, оскільки їх показання про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, щодо характеру цих ушкоджень та механізму заподіяння, об`єктивно підтверджені висновком судово-медичної експертизи № 258 від 14.06.2016 р., на яку суд першої інстанції послався в обгрунтування вироку.

Зокрема, за висновком зазначеної експертизи, у потерпілого ОСОБА_7 виявлено на передній поверхні шиї в проекції щитовидного хряща та в підщелепній ділянці зліва 4 садна, на лівій вушній раковині в ділянці козелка 2 садна, в надключичній та підключичній ділянці зліва набряк м`яких тканин з садном, в виличній ділянці зліва набряк м`яких тканин з садном, набряк м`яких тканин на межі потиличної та тім`яної ділянки зліва. Тілесні ушкодження виникли від дії твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 68-70 т.2).

Ці висновки повністю підтверджують показання потерпілого щодо механізму спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 за обставин, про які повідомив потерпілий в суді.

Зазначені тілесні ушкодження виникли від злочинних дій ОСОБА_5 , на що прямо вказують свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і також зазначає потерпілий ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції також надана належна оцінка показанням свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Зокрема, зазначені свідки в суді пояснили, що 28.05.2016 р. вони були присутніми на шкільному випускному вечері, ведучим на якому був ОСОБА_18 . На їх погляд, у ОСОБА_7 не було жодних тілесних ушкоджень на обличчі.

В свою чергу, як потерпілий, так і свідок ОСОБА_11 , пояснили, що перед випускним вечором ОСОБА_7 наносився грим, щоб замаскувати тілесні ушкодження.

Оцінивши показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з іншими доказами в їх сукупності, суд першої інстанції вірно не прийняв їх до уваги, тому що ці показання є суб`єктивними. Разом з тим, наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, які заподіяні при обставинах, встановлених судом, підтверджується об`єктивними даними, а саме, висновком судово-медичної експертизи № 258 від 14.06.2016 р., під час якої потерпілий був оглянутий судово-медичним експертом і у нього були встановлені тілесні ушкодження.

Доводи апелянта про те, що вказаний висновок судово-медичної експертизи є недопустимим доказом, не є слушними, з огляду на наступне.

Так, постановою слідчого від 30.05.2016 р. призначено судово-медичну експертизу ОСОБА_7 , для проведення якої залучено експерта міжрайонного Вознесенського відділення бюро судово-медичних експертиз ОСОБА_12 (т.2 а.п.67). При цьому, як слідує з висновку, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку експерта та за дачу свідомо неправдивого висновку.

В обгрунтування своїх висновків експерт послався як на пояснення потерпілого, так і на об`єктивні дані при судово-медичному огляді ОСОБА_7 щодо характеру тілесних ушкоджень, які були виявлені у потерпілого як на момент огляду, так і на момент його звернення 29.05.2016 р. до лікарні, а також на дані амбулаторної карти, в якій зафіксовано характер та кількість тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 (т. 2 а.п. 68-70).

За такого, суд вважає, що зазначений висновок експерта № 258 від 14.06.2016 р. є належним та допустимим доказом, порядок отримання якого, як і його зміст, відповідають положенням статей 101, 102 КПК України.

Твердження обвинуваченого щодо невідповідності цього доказу вимогам КПК України, не відповідають дійсності, оскільки висновок зроблено судово-медичним експертом, на підставі медичної карти ОСОБА_7 , а також з урахуванням медичного огляду потерпілого. За наведених підстав, вважати ці висновки експерта недопустимим доказом, у суду немає.

Твердження апелянта, що експертиза призначена експертові, прізвище якого у постанові слідчого зазначено як «Теплицький», а експертиза проведена експертом ОСОБА_12 , який нібито не є експертом, є голослівними, оскільки очевидно, що у постанові слідчого допущена помилка в написанні прізвища експерта, що ніяким чином не спростовує ту обставину, що експертиза проведена уповноваженою особою.

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах кримінального провадження висновку експерта №581 від 21.11.2017 р., який зазначений в обвинувальному акті, не відповідає дійсності, оскільки такий висновок є в матеріалах кримінального провадження (т. 2 а.с. 104-108). Однак, суд першої інстанції на зазначений висновок не послався, хоча дослідив його під час судового розгляду, і зазначений висновок не спростовує висновків судово-медичної експертизи № 258 від 14.06.2016 р. Окрім того, апелянт не ставив питання про повторне дослідження обставин кримінального провадження, зокрема, про дослідження зазначеного висновку судово-медичної експертизи. Тому ці висновки апеляційним судом не обговорюються.

Що стосується показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , то з наведених у вироку показань зазначених свідків слідує, що вони зі сторони бачили сварку між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , однак останні знаходилися на великій відстані, а тому свідки не змогли пояснити, хто конкретно та кому спричиняв тілесні ушкодження. Разом з тим, стверджували, що обвинувачений не наносив потерпілому ніяких ударів.

Тому суд першої інстанції критично оцінив показання цих свідків, на які посилається апелянт, та вірно зазначив, що ці показання спростовуються зібраними та дослідженими в суді доказами.
Апелянт посилається на те, що суд безпідставно не допитав в якості свідка ОСОБА_16 , який є ветеринаром та проводив оперативне лікування його собаки. Що стосується свідка ОСОБА_16 , то він за клопотанням обвинуваченого викликався до суду, але не з`явся. Однак, як слідує з пояснень обвинуваченого та потерпілого, факт пострілу свідком ОСОБА_10 в бік собаки не заперечував ані потерпілий, ані свідок ОСОБА_10 . Ця обставина ніяким чином не спростовує висунуте ОСОБА_5 обвинувачення, яке визнано судом доведеним, про спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Що стосується матеріалів кримінального провадження №0000403, то як слідує з доданих до апеляційної скарги даних, це кримінальне провадження розслідувалося у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_10 за фактом заподіяння ними легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Проте, матеріали вказаного кримінального провадження ніяким чином не спростовують вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, встановлених у кримінальному провадженні № 0000404.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про недоведеність його вини у вчинені злочину, не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду, а його вина у вчиненні злочину доведена. Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Твердження апелянта щодо порушення судом вимог ст. 345 КПК України також не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Як слідує зі звукозапису судового засідання від 13.11.2018 р. (т. 1 а.с. 185-186), обвинуваченому була вручена пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки, суддя з`ясував у обвинуваченого, чи зрозумілі права. Окрім того, посилання апелянта про порушення його права на захист теж є голослівним, оскільки судовий розгляд тривав майже три роки, право на захист було роз`яснено, заяви про надання адвоката обвинувачений не подавав, а тому посилання апелянта в цій частині також не є слушними.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта щодо упередженості судді ОСОБА_13 , який ухвалив вирок, через те, що суддя перебуває у дружніх відносинах з ОСОБА_10 . З цього приводу, обвинувачений заявляв відвід судді, який визнано безпідставним, про що зазначено в ухвалі Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 29.05.2018 р.

Отже, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив докази, надав їм належну оцінку.

Суд вважає, що вирок є законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для його скасування, про що просить апелянт. Тому, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3