Справа № 742/1587/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/621/20
Категорія - ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17 травня 2020 року за № 0000579, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 липня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, громадянина України, фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 28.10.2008 Шосткинським районним судом за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст.69, ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 289, ст.69, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 р. 2 міс. позбавлення волі;

2) 08.08.2012 Шосткинським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 р. 6 міс. позбавлення волі;

3) 23.02.2016 Шосткинським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, 69 КК України до 2 років 6 міс. позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 липня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 17.05. 2020 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання час його тримання під вартою в період з 17 травня 2020 року по 09 липня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1 643 гривень 40 копійок судових витрат, понесених на залучення експерта.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Прилуцького мськрайонного суду від 19 травня 2020 року на телефон марки «Philips Xenium», який належить ОСОБА_8 - скасовано.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 17 травня 2020 року, близько 13 години, ОСОБА_8 , повторно, знаходячись неподалік магазину № 5, що по вул. Київській в м. Прилуки, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою використати транспортний засіб у своїх цілях, а саме, подальшої його реалізації, шляхом обману під приводом купівлі мопеду Yamaha Jog, вартістю, згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи 11855 грн., який належить ОСОБА_9 , запустив його двигун та, в подальшому, рухаючись на ньому, зник з місця скоєння злочину, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить пом`якшити йому міру покарання та застосувати до нього ст. 69 КК України, адже він щиро розкаявся, не чинив опору та сприяв з`ясуванню всіх обставин. Зауважує та просить врахувати те, що він має вагітну наречену, з якою має намір створити сім`ю, являється інвалідом 3 групи, проте, судом безпідставно не було враховано такі обставини, що пом`якшують покарання.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор Прилуцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 просить вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 липня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги та наполягав на законності і обґрунтованості вироку суду, позицію обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст.ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті.

Дії ОСОБА_8 , які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш м`якого покарання, як це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, особу винуватого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності і має не зняті та непогашені судимості, характеристику з місця проживання, відповідно до якої характеризується як звичайний громадянин, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не знаходиться, офіційно не працевлаштований, являється інвалідом 3 групи, врахував позицію потерпілого, який погодився з мірою покарання обвинуваченому у виді з позбавленням волі, яку запропонував прокурор, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченому, і обгрунтовано прийшов до висновку, що йому має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів в умовах ізоляції від суспільства, в межах санкції інкримінованої йому статті Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі, без конфіскації майна.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченої, є необхідним і достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально-караних діянь.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування кримінального закону, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, рішення суду про встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати зазначені в обвинувальному акті обставини такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011 р., остання редакція набула чинності 25.01.2015 р. з набранням чинності Закону № 1698-VII від 14.10.2014 р.) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З огляду на ці положення закону суд при призначенні покарання повинен враховувати не тільки санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, підстави та умови звільнення від покарання, в тому числі й тих положень, що передбачені ст. 69 КК України.

Тобто суд, при встановленні і визнанні декількох пом`якшуючих особі покарання обставин, повинен співставити їх кількісну та якісну характеристики, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з індивідуальних особливостей конкретного провадження, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність переходу до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тому колегія суддів приймає до уваги вказані норми закону і приходить до висновку, що в даному кримінальному провадженні відсутні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вищезазначених вимог.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд неправомірно не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме, його щире каяття, сприяння з`ясуванню всіх обставин по справі, його інвалідність, та те, що він має вагітну наречену, з якою має намір створити сім`ю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 заперечив корисливий мотив вчинення даного правопорушення, вказавши, що наміру на незаконне заволодіння транспортним засобом у нього не було, однак, така позиція обвинуваченого не узгоджується не тільки з показаннями потерпілого та свідка, але й з іншими матеріалами провадження і зокрема, показаннями самого обвинуваченого в апеляційному суді, який пояснив, що мав намір продати транспортний засіб, яким незаконно заволодів. А тому, як обставина, що пом`якшує покарання, зокрема, щире каяття, була виключена прокурором при виступі в судових дебатах, та судом в повній мірі обґрунтоване виключення даної обставини при ухваленні судового рішення.

При прийнятті рішення судом було враховано довідку про групу інвалідності у обвинуваченого ОСОБА_8 , характеристику не лише за місцем проживання, а і за місцем останньої його реєстрації. А посилання обвинуваченого на наявність вагітності його нареченої не підтверджується жодним доказом, та будь-які довідки щодо цього під час судового розгляду не приєднувалися.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про призначення несправедливого покарання через суворість, адже вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 умисно вчинив кримінальне правопорушення, усвідомлював вчинення своїх протиправних дій, має не зняті та непогашені судимості, а також враховуючи особу обвинуваченого, а тому такі вказані обставини не можуть слугувати достатньою підставою для пом`якшення обґрунтованого та справедливого покарання, призначеного судом першої інстанції.

Враховуючи вище перелічені обставини, з урахуванням принципів призначення покарання, а саме обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в даному випадку покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а доводи в апеляційній скарзі про суворість покарання колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів не знаходить порушення місцевим судом вимог ст. 65 КК України, ст. 370 КПК України і вважає вирок законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Підстав для зміни вироку та призначення більш м`якого покарання, про що просить обвинувачений в скарзі, не встановлено.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування або зміну судового рішення у кримінальному провадженні, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4