Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/129/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001568 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2020 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не працює, не одружений, співмешкає, утриманців не має, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України такий, що не має судимості,
засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.
Цим же ви роком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.
03.06.2017 року близько 06.00 год. ОСОБА_8 знаходився за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , де проживав разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 .
В цей час між ОСОБА_8 та його знайомим ОСОБА_11 на ґрунті ревнощів до ОСОБА_10 під час спільного розпиття алкогольних напоїв виник конфлікт.
В ході якого ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх подальших дій наніс ОСОБА_11 не менше 16 цілеспрямованих ударів кулаками рук та ніг по тулубу, обличчю та кінцівкам рук та ніг, з яких п`ять-шість цілеспрямованих ударів кулаками рук в область лівої частини тулубу та один цілеспрямований удар в обличчя.
Внаслідок комплексу отриманих тілесних ушкоджень потерпілий втратив рівновагу та впав на землю, а ОСОБА_8 пішов до будинку.
В результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_8 ОСОБА_11 були спричинені згідно з висновками експертів №186 від 05.07.2017 року та 186/2 від 30.08.2017 року тілесні ушкодження у вигляді: саден лівої ноги, обличчя, правої кисті, лівого стегна, лівого ліктя; синців лівого коліна, лівої руки, грудної клітини зліва, обличчя, правого плечового суглобу, правого зап`ястку, лівого кульшового суглобу та переломи 5-12 ребер зліва по лопаточній лінії.
Дані тілесні ушкодження в сукупності та в комплексі з ознаками шоку, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що викликали небезпечний для життя стан та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Після спричинення зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у реанімаційному відділенні ОЦМЛ №1 від травматичного шоку, що розвинувся внаслідок вищезазначених ушкоджень.

В апеляційній скарзі та в доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_8 скасувати вирок районного суду та постановити нову ухвалу, якою матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанцій порушено його право на захист, який виразився в тому, що під час підготовчого судового засідання суд та прокурор використовуючи службове положення здійснювали на нього вплив з метою надання пояснень, що є порушенням ст. 18 КПК України та ст. 63 Конституції України.
Також, судом першої інстанції проігноровано його клопотання щодо надання йому часу для підготовки до судових дебатів, тим самим позбавили його права на судові дебати. При цьому інші учасники були заздалегідь підготовлені до судових дебатів.
Крім того, суд першої інстанції був проголошений вирок, який був завчасно складений, оскільки на думку апелянта виготовити вирок за 30-40 хвилин не є можливим.
Разом з тим обвинувачений ОСОБА_8 зазначає про сумнівні докази, якими встановлено його вину у суді першої інстанції.
В той же час вказує про відсутність у нього умислу на вчиненні злочину, а саме в нанесенні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень що потягли смерть. Зазначає, що ОСОБА_11 напав першим. Він не наносив 16 ударів ОСОБА_11 , той міг отримати численні тілесні ушкодження від свого брата або ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок районного суду та перекваліфікувати дії його підзахисного на ст. 124 КК України.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що його підзахисний оборонявся від нападу ОСОБА_11 , який напав першим.
ОСОБА_8 на час подій 03.06.2017 року проживав разом з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .
02.06.2017 року приблизно о 17 год. 00 хв. він пішов до сусідки ОСОБА_12 допомагати по домогосподарству, повернувся тільки 03.06.2017 року приблизно о 06.00 год. ранку. Зайшов до будинку, побачив, що ОСОБА_10 лежить на дивані під ковдрою, а ОСОБА_11 поруч зі спущеними штанами та подумав, що в них були інтимні стосунки.
Він розбудив ОСОБА_11 , вони вийшли на подвір`я, в обвинуваченого була пляшка самогону, вони сіли за стіл та почали випивати, випили приблизно 250 грамів самогону, сиділи один навпроти іншого, під час вживання алкоголю між ними виникла сварка через те, що ОСОБА_11 повідомив, що він має намір проживати разом з ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 повинен піти, на що обвинувачений відмовився.
Під час сварки ОСОБА_11 першим вдарив обвинуваченого правою рукою кулаком в груди, а він у відповідь встав, схопив потерпілого двома руками за одяг, підняв його і так вони направилися до виходу, після чого ОСОБА_11 розвернувся і почав його душити двома руками. Під час цього, обвинувачений не міг дихати, вдарив потерпілого кулаком в обличчя, потім в грудну клітину, бив по рукам, щоб потерпілий відпустив його, після чого ОСОБА_11 впав на бетонну площадку, почав щось нерозбірливо говорити та різко замовк.
Після цих подій обвинувачений пішов з подвір`я копати метал, ОСОБА_13 лежав на землі, не піднімався. Близько 16.00 год. обвинувачений повернувся, ОСОБА_11 лежав в тому ж положенні, він підійшов до нього, взяв за плечі, ОСОБА_11 щось бурмотів, він пішов до сусіда, щоб останній викликав швидку допомогу. Разом з сусідом ОСОБА_14 вони повернулися на подвір`я та чекали на швидку допомогу.
Його підзахисний не мав умислу наносити потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, це була самооборона.
Крім того, сторона захисту вважає, що в момент вчинення злочину знаходився в стані необхідно оборони, мав достатні підстави вважати загрозу життю та здоров`ю, як реальну.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 які просили направити справи на новий розгляд, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину, визнав факт бійки з ОСОБА_11 , зазначив, що він оборонявся від нападу ОСОБА_11 , який напав першим.
На час подій 03.06.2017 року проживав разом з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 . 02.06.2017 року приблизно о 17.00 год.. він пішов до сусідки ОСОБА_12 допомагати по домогосподарству, повернувся тільки 03.06.2017 року приблизно о 06.00 год. ранку. Зайшов до будинку, побачив, що ОСОБА_10 лежить на дивані під ковдрою, а ОСОБА_11 поруч зі спущеними штанами та подумав, що в них були інтимні стосунки.
Він розбудив ОСОБА_11 , вони вийшли на подвір`я, в обвинуваченого була пляшка самогону, вони сіли за стіл та почали випивати, випили приблизно 250 грамів самогону, сиділи один навпроти іншого, під час вживання алкоголю між ними виникла сварка через те, що ОСОБА_11 повідомив, що він має намір проживати разом з ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 повинен піти, на що обвинувачений відмовився.
Під час сварки ОСОБА_11 першим вдарив обвинуваченого правою рукою кулаком в груди, а він у відповідь встав, схопив потерпілого двома руками за одяг, підняв його і так вони направилися до виходу, після чого ОСОБА_11 розвернувся і почав його душити двома руками.
Під час цього, обвинувачений не міг дихати, вдарив потерпілого кулаком в обличчя, потім в грудну клітину, бив по рукам, щоб потерпілий відпустив його, після чого ОСОБА_11 впав на бетонну площадку, почав щось нерозбірливо говорити та різко замовк.
Після цих подій, обвинувачений пішов з подвір`я копати метал, ОСОБА_11 лежав на землі, не піднімався.
Близько 16.00 год. обвинувачений повернувся, ОСОБА_11 лежав в тому ж положенні, він підійшов до нього, взяв за плечі, ОСОБА_11 щось бурмотів, він пішов до сусіда, щоб останній викликав швидку допомогу. Разом з сусідом ОСОБА_14 вони повернулися на подвір`я та чекали на швидку допомогу.
Пояснив, що він не наносив потерпілому шістнадцять цілеспрямованих ударів по тулубу та обличчю, як зазначено у висновку експерта, в нього не було умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, це була самооборона, він бив ОСОБА_11 , щоб припинити протиправні дії останнього, оскільки сприймав дії потерпілого як небезпеку для свого життя.
На його думку, потерпілий міг отримати тілесні ушкодження раніше від хворого брата потерпілої чи ОСОБА_10 та не помічати погіршення самопочуття, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_15 , пояснила, що вона була дружиною покійного, останній раз бачила його напередодні смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 в день його народження. Вони проживали окремо, покійний проживав сам за адресою: АДРЕСА_2 , зловживав спиртними напоями, не працював, був військовим пенсіонером.
Вона отримувала за нього його пенсію, кожного дня він приходив до її матері за адресою: АДРЕСА_3 , де він їв, мився, отримував продукти, гроші та сигарети.
02.06.2017 року покійний прийшов до її матері, там була вона, її мати, брат потерпілої та покійний ОСОБА_11 , вони пообідали, вона дала його 40 гривень, подарунок, він був тверезий, алкогольних напоїв не вживав, слідів тілесних ушкоджень, синців, подряпин у нього не було, на самопочуття не скаржився, був одягнутий у кросівки, темно-сині спортивні штани та футболку, він перебував у її матері приблизно з 12.00 год. до 14 год., потім пішов до себе на АДРЕСА_2 .
Він приходив до її матері кожного дня, але наступного дня 03.06.2017 року мати їй повідомила, що він не приходив, а 04.06.2017 року зранку їй зателефонувала мати та повідомила, що ОСОБА_11 без свідомості забрали у лікарню, вона поїхала до нього додому, але його вже забрали в лікарню.
В покійного іноді були приступи, які розпочиналися з конвульсій та, зі слів, її матері, закінчувалися втратою свідомості, але в її присутності втрати свідомості не було, діагноз «епілепсія» йому не встановлювався, ці приступи почалися після отримання черепно-мозкової травми за 2-3 роки до смерті, агресії підчас приступів у покійного ніколи не було.
Потерпілій відомо, що ОСОБА_11 спілкувався зі своєю сусідкою на ім`я ОСОБА_16 , яка зловживала спиртними напоями, з якою вони спілкувалися, разом випивали.
Після смерті обвинувачений жодного разу не спілкувався з потерпілою, не вибачався, шкоду не відшкодовував, вважала за доцільне призначити сувору міру покарання.

Свідок ОСОБА_14 , в суді першої інстанції пояснив, що він є сусідом ОСОБА_8 , який на протязі приблизно півроку до подій 03.06.2017 року проживав з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_11 також був його сусідом. 03.06.2017 року в денний час до нього прийшов ОСОБА_8 , який був в стані алкогольного сп`яніння, попросив викликати швидку, повідомив, що ОСОБА_11 погано, він дав йому телефон, ОСОБА_8 викликав швидку.
Коли приїхала швидка, свідок прийшов на подвір`я ОСОБА_10 , там були ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , яка була в стані алкогольного сп`яніння, сусідка ОСОБА_17 та бригада швидкої допомоги.
ОСОБА_11 лежав на подвір`ї в кущах, на спині, був у свідомості, але розмовляти не міг, свідок подумав, що він п`яний та в нього знову приступ, потім він, лікар та медсестра поклали ОСОБА_11 в машину швидкої допомоги.
ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про події нічого не повідомляли, потім від дружини він дізнався, що ОСОБА_11 помер в лікарні.
ОСОБА_11 та ОСОБА_10 часто спілкувалися, ходили один до одного в гості, разом зловживали спиртними напоями.

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_8 є її співмешканцем. 02.06.2017 року вони святкували день народження ОСОБА_11 в нього вдома, де вживали спиртні напої.
Близько 17.00 год. вона повернулася до себе додому, а згодом до неї прийшов ОСОБА_11 та вони продовжили вживати алкогольні напої. ОСОБА_8 в цей час був у сусідки ОСОБА_18 , допомагав їй по господарству.
О котрій годині ОСОБА_8 повернувся, вона не пам`ятає, оскільки була в стані алкогольного сп`яніння. Проте, коли він повернувся, ОСОБА_11 сидів поряд з нею, ОСОБА_8 побачивши це, мовчки вийшов з будинку.
Згодом повернувся та вимагав від ОСОБА_11 , щоб той пішов до себе додому, на що ОСОБА_11 не погоджувався, але потім вони разом вийшли з будинку.
Вона заснула і що відбувалось далі їй не відомо.
Прокинувшись вранці 03.06.2017 року близько 08.00 год., вона чула як на подвір`ї ОСОБА_11 та ОСОБА_8 вживали спиртні напої та сварилися. Вона на подвір`я не виходила, знову заснула.
Прокинувшись ввечері ОСОБА_8 в будинку не було, потім до будинку зайшов ОСОБА_8 і повідомив, що ОСОБА_19 себе погано почуває, на що вона відповіла, що треба викликати швидку допомогу, після цього ОСОБА_8 пішов до сусідів. Більш детально події вона вже не пам`ятає;

Судовий експерт ОСОБА_20 суді першої інстанції пояснив, що ступінь тяжкості тілесних ушкоджень визначається відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року за ознаками небезпечності для життя виявлених ушкоджень в момент заподіяння, віднесення тілесних ушкоджень до ступеня тяжкості здійснюється у комплексі, давність тілесних ушкоджень визначалася з урахуванням висновку гістологічної експертизи, тілесні ушкодження потерпілого не можна відокремлювати, вони були оцінені у сукупності, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, переломи ребер мають ознаки повторного травмування, тому й було встановлено, що було нанесено не менше 5-6 переломів ребер, в сукупності всіх тілесних ушкоджень було нанесено не менше 16-ти, рука чи долонь зігнута в кулак в даному випадку є тупим твердим предметом, яким нанесені тілесні ушкодження, причина смерті потерпілого - комбінований шок: травматичний та больовий, показання обвинуваченого під час слідчого експерименту не суперечать механізму утворення тілесних ушкоджень, відсутність в крові потерпілого етилового спирту пояснюється тим, що потерпілий спочатку був доставлений до лікарні, де йому була проведена інфузійна терапія.

Крім даних показань свідків та потерпілих, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 04.06.2017 року із фототаблицями, відповідно до якого огляд проводився на ділянці місцевості по АДРЕСА_1 та на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де біля входу та понад будинком розташована невелика ділянка з бетонним покриттям, в 1,5 м від входу знаходиться слід бурого кольору, під час огляду встановлено обстановку в будинку та на території, під час огляду місця події нічого не вилучалось;
- довідкою лікаря-анестезіолога Олександрійської МЛ №1, відповідно до якої ОСОБА_11 , проживаючий по АДРЕСА_2 , знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії Олександрійської МЛ №1 з 03.06.2017 року. При надходженні загальний стан тяжкий, без свідомості, кома I, активних рухів не має. На обличчі, біля очей синці,діагноз: ЧМТ. Забій мозку тяжкого ступеню. Субарахноідальний крововилив. Перелом кісток черепа. Отруєння невідомою речовиною;
- протоколом огляду трупу від 05.06.2017 року з фототаблицями, в ході якого були виявлені та вилучені: зразок рідкої крові, який поміщено у скляний флакон, зрізи нігтів кистей, зрізи волосся голови з 6 ділянок, мазок з вусття уретри на марлі, мазок відбиток з голівки члена на склі та марлі, які разом з контролем марлі поміщені у паперові конверти, футболка чоловіча в смужку та чоловічі штани, жилетка сірого кольору, труси чоловічі темного кольору, носки чорного кольору, кросівки світлого кольору, які упаковано до картонної коробки;
- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 від 05.06.2017 року №1686/186 та довідці про причини смерті від 05.06.2017 року № НОМЕР_1 , відповідно до якої причиною смерті ОСОБА_11 є ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.06.2017 року з відеозаписом, проведеного з участю свідка ОСОБА_21 , у присутності понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , під час якого ОСОБА_21 показала, що ОСОБА_8 прийшов до неї 02.06.2017 року та допомагаючи по господарству розповідав про свою співмешканку ОСОБА_16 .
Розповів про те, що напередодні побачив як вона з іншим чоловіком вступила в інтимні стосунки і попросив у неї телефон, щоб викликати швидку допомогу. Оскільки у неї телефон не працював, вона запропонувала піти до ОСОБА_24 , що вони і зробили.
Коли вони прийшли до ОСОБА_25 , останній дав ОСОБА_8 телефон і той викликав швидку допомогу.
Коли вони прийшли до того місця, де перебував невідомий їй чоловік, то побачили, що він лежить зі спущеними штанами та нижньою білизною, в руках була земля, обличчя чоловіка вона не бачила.
Потім приїхала швидка і водій швидкої, ОСОБА_26 та ОСОБА_8 погрузили невідомого чоловіка до карети швидкої допомоги;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.06.2017 року, з відеозаписом, проведеного з участю свідка ОСОБА_10 , у присутності понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , під час якого ОСОБА_10 розповіла та показала на місці, що 02.06.2017 року ОСОБА_8 о 08.00 год. пішов на роботу та повернувся о 17.00 год, після чого пішов до сусідки ОСОБА_27 допомогати по господарству.
Вона пішла до ОСОБА_28 святкувати його день народження. Спочатку вони пили горілку на вулиці, потім у ОСОБА_19 вдома. Потім прийшли два чоловіки та розмовляли з ОСОБА_19 про гроші і вони почали їм грубити, тоді чоловіки вдарили ОСОБА_19 та її декілька разі, після чого пішли.
Вони з ОСОБА_19 пішли до неї додому і там продовжили вживати горілку, після чого впали на диван. Через деякий час прийшов ОСОБА_29 і побачивши її з ОСОБА_19 на дивані мовчки розвернувся і вийшов з будинку.
Коли ОСОБА_30 зайшов до будинку другий раз, то вони так і лежали на дивані з ОСОБА_19 . Він позвав ОСОБА_19 на двір і вони вийшли, а вона залишилась лежати на дивані, оскільки була в стані сильного алкогольного сп`яніння.
Вони напевно спочатку пили горілку ,а потім ОСОБА_19 почав лізти до ОСОБА_31 , вона чула як ОСОБА_32 почав казати щоб ОСОБА_19 заспокоївся та йшов додому.
ОСОБА_32 через деякий час повернувся до будинку і на її запитання де ОСОБА_19 , повідомив, що останній лежить на вулиці.
Стаценко ще виходив на подвір`я і розмовляв з ОСОБА_19 , намагався його підняти, потім викликав швидку медичну допомогу;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.06.2017 року з відеозаписом, проведеного з участю підозрюваного ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_33 , судово-медичного експерта ОСОБА_20 , статиста ОСОБА_34 , у присутності понятих ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , під час якого ОСОБА_8 показав на місці про обставини вчинення злочину.
Розповів, що 03.06.2017 року він прийшов додому за адресою АДРЕСА_1 , де він проживає разом з співмешканкою ОСОБА_37 та побачив, як ОСОБА_38 та його сусід ОСОБА_39 , який проживає по АДРЕСА_2 , спали вдвох на дивані.
Він розбудив ОСОБА_28 і вони вийшли на подвір`я, сіли за стіл один навпроти іншого, та почали випивати. ОСОБА_11 почав казати, що хоче жити разом з ОСОБА_10 , погрожував йому, проявляв агресію, потім почав хапати його. Він вдарив ОСОБА_40 правою рукою два рази по лівій руці та один раз в груди, бо останній душив його за шию.
Після цього вони ще випили і він сказав, щоб ОСОБА_11 йшов додому.
Вони пішли до виходу з двору, потерпілий знову почав його хапати за горло та душити, обвинувачений почав задихатися, він вдарив два рази потерпілого по руці та в груди, щоб він його відпустив, потім ударив потерпілого по обличчю, від якого потерпілий впав на правий бік.
Після цього він (обвинувачений) облив потерпілого водою, просив його встати, той щось бурмотів, не вставав. На двір вийшла ОСОБА_10 , сказала потерпілому, щоб той пішов, випила горілки та пішла далі спати.
Біля 18.00 год. обвинувачений вийшов на двір, потерпілий лежав, він (обвинувачений) облив його водою, просив його встати, потерпілий щось бурмотів, не вставав. Він (обвинувачений) пішов до сусіда викликати швидку, приїхала швидка та забрала ОСОБА_11 до лікарні.
- висновком експерта №406 від 14.06.2017 року з таблицею, відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи Ав за ізосерологічною системою АВ0;
- висновком експерта №407 від 27.06.2017 року з додатками, відповідно до якого при визначенні групової належності за ізосерологічною системою АВ0 в зразку крові на марлі трупа ОСОБА_11 виявлено антиген А, що передбачає належність його крові до групи Ав. Кров підозрюваного ОСОБА_8 належить до групи Ав за ізосерологічною системою АВ0. На футболці поло потерпілого ОСОБА_11 (об`єкт 1) знайдено сліди крові людини. При визначені групової належності в об`єкті 1 виявлено антиген А.
Таким чином, кров в даному об`єкті може походити від особи (осіб) групи Ав і може належати потерпілому ОСОБА_11 або (і) підозрюваному ОСОБА_8 ;
- висновком експерта № 186 від 05.07.2017 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупу ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у виді: а) саден лівої ноги, обличчя, правої кисті, лівого стегна, лівого ліктя; синців лівого коліна, лівої руки, грудної клітини зліва, обличчя, правого плечового суглобу, правого зап`ястку, лівого кульшового суглобу, б) переломів ребер зліва. Вказані ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів (предмету), якими могли виступати і кулаки рук, взуті ноги, тощо, в своїй сукупності та в комплексі з ознаками шоку несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.
Давність утворення саден може складати близько 1-ї доби до моменту смерті, давність утворення синців може складати близько 1-3 діб до моменту смерті, давність утворення переломів ребер може складати близько 6-годин до моменту смерті.
Виявлені ушкодження могли утворитися в результаті не менш ніж 16 травматичних впливів.
Взаєморозташування потерпілого та нападника чи травмуючого предмету могли бути різноманітним, яке б дозволяло утворення ушкоджень виявленої локалізації.
Враховуючи локалізацію виявлених ушкоджень можна казати про те, що вони в своїй сукупності не притаманні для утворення при падінні на площині з положення стоячи.
Виявлені ушкодження могло утворитись одномоментно, або на протязі нетривалого проміжку часу одне від одного.
Відповідно до даних медичної документації смерть ОСОБА_11 констатована 04.06.2017 року о 04:00. Не можна виключати, що після отримання виявлених ушкоджень потерпілий міг певний час здійснювати активні дії, в тому числі, і рухатись, ходити, однак з наростанням явищ шоку дана можливість поступово втрачалась.
Об`єктивних даних, які б могли вказувати на тривалість такого проміжку часу не мається.
При судово-медичній експертизі трупу виявлені морфологічні ознаки атеросклеротичного коронаросклерозу, однак враховуючи характер смерті та особливості захворювання можна казати, що воно не знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю.
При судово-медичній токсикологічній експертизі крові етиловий спирт не виявлений.
Смерть ОСОБА_11 , 1951 р.н. настала внаслідок шоку, який розвинувся в результаті комплексу виявлених ушкоджень, на що вказують результати судово-медичної експертизи (шокові ознаки в легенях, нирках, наднирниках, ознаки швидкої смерті, дані судово-медичної гістологічної експертизи) викладені вище;
- висновком експерта №137 від 17.07.2017 року з додатками, відповідно до якого пошкодження дев`ятого лівого ребра трупа ОСОБА_11 являють собою дві ділянки ушкоджень - на рівні передньої пахвової лінії та на рівні задньої пахвової лінії, що виникли від деформації згіну внаслідок травмуючи впливів.
Пошкодження ребра по передній пахвовій лінії є подвійним переломом. Передній перелом є повним, косопоперечним, згинального характеру.
Задній перелом є неповним, атиповим, має ознаки перелому розгинального характеру.
Вказані переломи ребра за механізмом утворення, ймовірно, є непрямими. Повний косопоперечний перелом по задній пахвовій лінії за механізмом утворення, ймовірно, є розгинальним з ознаками повторної травми від згинання;
- висновком експерта №186/1 від 27.07.2017 року , відповідно до якого виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли виникнути за різних обставин, в тому числі деякі з них могли утвориться і за тих обставин, на які вказує ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту за його участю, а саме: тілесні ушкодження в області грудної клітки потерпілого зліва, в тому числі і переломи ребер зліва, тілесні ушкодження в області лівої руки, тілесні ушкодження в області обличчя в суміжній із щокою ділянці, відповідно до даних слідчого експерименту могли утворитися і від ударно травматичних впливів кулаком ОСОБА_8 ;
тілесні ушкодження по правому боку тіла потерпілого могли утворитися і в результаті падіння на правий бік, як вказує ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.08.2017 року з відеозаписом, проведеного з участю свідка ОСОБА_10 , у присутності понятих ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , під час якого ОСОБА_10 показала, що 02.06.2017 року у ОСОБА_28 був день народження і вони почали вживати алкогольні напої після 15.00 год. до пізнього вечора, до втрати свідомості.
Вона нічого не пам`ятає, єдине що пам`ятає, це те, що сказала, щоб ОСОБА_43 йшов додому і випивши 100 гр. пішла спати, а він залишився лежати на дивані. Коли вона прокинулась в ранці, вона нічого не пам`ятала;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 01.08.2017 року з відеозаписом, проведеного за участю свідка ОСОБА_14 , у присутності понятих ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , під час якого ОСОБА_14 показав, що 03.06.2017 року до нього прийшов ОСОБА_29 та попросив викликати швидку допомогу, бо ОСОБА_44 погано.
Він не знав як викликати швидку, але до них підійшла сусідка ОСОБА_45 і сказала телефонувати на «03». Викликавши швидку та дочекавшись її, вони підійшли до того місця, де лежав ОСОБА_43 .
Він був одягнений і начебто руки були сині, інших ушкоджень він не бачив. Коли до ОСОБА_46 підійшла лікар, то вона сказала, щоб ОСОБА_46 швидко поклали до автомобіля, бо він весь синій. Коли він, лікар та водій швидкої вантажили ОСОБА_46 до швидкої, то останній не приходив до тями, лише стогнав та під сорочкою були видно синці на тілі.
Від ОСОБА_19 , зі слів лікаря швидкої, було чутно запах алкоголю, ОСОБА_47 на його запитання про події повідомив, що вони випивали та ОСОБА_19 хтось побив;
- висновком експерта №186/2 від 30.08.2017 року, відповідно до якого з урахуванням індивідуальних особливостей організму, а також зважаючи на індивідуальні особливості перебігу тілесних ушкоджень, можна припускати, що давність виявлених на трупі тілесних ушкоджень може не суперечити даті, зазначеній в постанові.
При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 були виявлені переломи ребер зліва, що мали наступну локалізацію: перелом 5-12 ребер по лопаточній лінії, краї даних переломів по зовнішніх поверхнях нерівні, зазубрені, по внутрішніх відносно рівні, співставимі; переломи 6,10 ребер по передньопахвинній лінії, краї даних переломів по зовнішніх поверхнях відносно рівні, співставимі, по внутрішніх - - нерівні, зазубрені.
Виявлені переломи могли утворитися в результаті не менше ніж 5-6 травматичних впливів.
- висновком судово-психіатричної експертизи №338 від 21.07.2017 року ОСОБА_8 момент скоєння правопорушення психічними захворюваннями не страждав, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_8 слід вважати осудним. В даний час ОСОБА_8 психічним захворюванням не страждає.

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочинів, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Що стосується доводів обвинуваченого та захисника про спричинення ОСОБА_11 іншими особами тісних ушкоджень, які перебувають у причинному зв`язку із його смертю посилаючись на протокол проведення слідчого експерименту від 05.06.2017 року, проведеного з участю свідка ОСОБА_10 , необхідно зазначити наступне.
Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 05.06.2017 року з участю свідка ОСОБА_10 , остання у присутності понятих повідомила, що 02.06.2017 до неї та ОСОБА_11 підійшли два чоловіки та розмовляли з ОСОБА_19 про гроші і вони почали їм грубити, тоді чоловіки вдарили ОСОБА_19 та її декілька разі, після чого пішли.
Відповідно до висновку експерта № 186 від 05.07.2017 року, експертом безпосередньо зазначено про те, що після отримання потерпілим тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, потерпілий міг певний час здійснювати активні дії, в тому числі, і рухатись, ходити, однак з наростанням явищ шоку дана можливість поступово втрачалась.
Отже у разі нанесення потерпілому ОСОБА_11 іншими сторонніми особами 02.06.2017 тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, враховуючи висновок експерта № 186 від 05.07.2017, а також час між нанесеними йому тілесних ушкоджень сторонніми особами минула приблизно 12 годин, колегія суддів вважає, що у такому випадку у ОСОБА_11 вранці 03.06.2017, з наростанням явищ шоку, не мав можливість здійснювати активні дії, в тому числі, і рухатись, ходити.
В той же час необхідно зазнати про те, що як слідує з пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 після нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень потерпілий впав та перебував у такому положенні до вечора.
При цьому умислу ОСОБА_10 в нанесенні ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не під час апеляційного розгляду не встановлено, оскільки останні перебували в дружних відносинах та разом святкували день народження.
Враховуючи наведене колегія суддів залишає без задоволення доводів обвинуваченого та захисника про спричинення ОСОБА_11 іншими особами тісних ушкоджень, які перебувають у причинному зв`язку із його смертю посилаючись на протокол проведення слідчого експерименту від 05.06.2017 року, проведеного з участю свідка ОСОБА_10 .

Також доводи захисника та обвинуваченого про те, що ОСОБА_8 не міг нанести ОСОБА_11 не менше 16 цілеспрямованих ударів кулаками рук та ніг, колегією суддів не може бути враховано з наступних підстав.
Як вбачається з висновку експерта № 186 від 05.07.2017 року виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження в своїй сукупності та в комплексі з ознаками шоку несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю могли утворитися в результаті не менш ніж 16 травматичних впливів. Вони в своїй сукупності не притаманні для утворення при падінні на площині з положення стоячи. Виявлені ушкодження могло утворитись одномоментно, або на протязі нетривалого проміжку часу одне від одного.
Після нанесення ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 потерпілого почали виникати наростаючи явища шоку, які в першу чергу вливали можливість здійснювати активні дії, в тому числі, і рухатись, ходити.
З пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що в результаті конфлікту після нанесення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень потерпілий впав та перебував у такому положенні до вечора.
Таким чином враховуючи те, що дії ОСОБА_8 , які ставляться йому провину логічно узгоджується з висновком експерта № 186 від 05.07.2017 року, у колегіє суддів не виникає сумнівів стосовно того, що ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 не менше 16 цілеспрямованих ударів, які знаходяться в причинному зв`язку із смертю, а тому підстав задоволення вказаних доводів у колегіє суддів не має.
Відсутність тілесних ушкоджень на тілі обвинуваченого, характерних для бійки чи самооборони, - може бути обумовлено тим, що потерпілий не представляв реальної загрози для життя, оскільки перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння ,а тому в зв`язку слабким фізичним станом та неналежним станом здоров`я не мав сил навіть оборонятися.
Посилання обвинуваченого про те, що смерть потерпілої могла настати в результаті можливого нанесення ударів іншими особами колегія суддів не враховує, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи смерть потерпілого настала внаслідок закритої тупої травми з багаточисленними переломами ребер, що потягло травматичний шок. Тілесні ушкодження були нанесені одномоментно та настали саме в часовий період саме коли потерпілий конфліктував з обвинуваченим ОСОБА_8 . А отже, між діями обвинуваченого ОСОБА_8 та смертю потерпілого є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Взагалі, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , які надані в ході судового розгляду в суді першої інстанції, про те, що він взагалі лише захищався, - є нелогічними і непослідовними та спростовуються, як показаннями свідків, висновками судово-медичних експертиз, так і сукупністю інших доказів, які надані стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні, тому колегія суддів розцінює їх як спосіб захисту.

Верховний Суд України в своїх рішеннях (справи № 5-10кс14, № 5-32кс14) неодноразово вказував, що вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Суд також звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замах на їх досягнення.
У справі, що розглядається сукупність всіх фактичних обставин вчиненого ним діяння переконливо свідчить про умисел обвинуваченого на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , зокрема спосіб нанесення, в тому числі потерпілому, який впаів на підлогу, характер і локалізація тілесних ушкоджень (по тулубу в місці розташування життєво важливого органів людини та по голові), з прикладанням значної фізичної сили, інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого, поведінка ОСОБА_8 , який викликав швидку допомогу через тривалий проміжок часу, після того, як покопав метал, а потерпілий продовжував лежати у тому ж місці де залишився відразу після конфлікту, яка свідчить про наявність умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень і полягає в тому, що останній, заподіявши потерпілому, 16 ударів по обличчю, тулубу та кінцівках, безумовно свідчать про умисел та спрямованість його дій саме на нанесення тяжких тілесних ушкоджень.

Так, судова колегія погоджується із встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами, з приводу того, що тілесні ушкодження від яких наступила смерть потерпілого ОСОБА_11 , спричинив саме обвинувачений ОСОБА_8 .
Сам обвинувачений не заперечує той факт, що він наносив удари потерпілому, однак вказує про відсутність умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які призведуть до смерті потерпілого.
Розмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивства через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України) здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною.
Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.
Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину - умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження у прямій, і непрямій формі. Зокрема, непрямий умисел наявний тоді, якщо винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на певні обставини, які могли б його відвернути. Також непрямий умисел має місце в тому випадку, якщо у засудженого не було чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків. Питання про умисел винного або відсутність такого умислу необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку засудженого та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Крім цього, виходячи із положень правової позиції Верховного Суду України у справі № 5-25кс15 від 28 травня 2015 року прояв ознак умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.
Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.
Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.
У випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розрахувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати, відповідно, за ст. 119 КК України.
У випадку, що розглядається, із зібраних та наведених у вироку суду першої інстанції доказів убачається, що наніс потерпілому близько 16 ударів по кінцівках, обличчю та тулубу, спричинивши переломи 5 ребер, смерть потерпілого настала внаслідок шоку, який розвинувся в результаті комплексу виявлених ушкоджень, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз.
Так, ОСОБА_8 з мотивів ревності, в ході конфлікту з потерпілим, умисно завдаючи без будь-якого попередження не менше шістнадцяти ударів голові, кінцівках та тулубу ОСОБА_11 , який цього не очікував і внаслідок стану сильного алкогольного сп`яніння не спроможний був захищатися, розумів що може бути спричинена тяжка шкода здоров`ю, і бажав, або свідомо припускав такі наслідки. При чому тяжкість цих наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто ОСОБА_48 діяв з невизначеним і непрямим умислом.
Таким чином місцевий суд констатував наявність непрямого невизначеного умислу в діях ОСОБА_8 щодо спричинення потерпілому ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень. Щодо спричинення смерті потерпілому, то в діях ОСОБА_8 має місце необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості. Тяжкі тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого і від яких настала його смерть, були спричинені безпосередніми насильницькими діями ОСОБА_8 .
З механізму нанесення тілесних ушкоджень, їх локалізації, кількості нанесених ударів убачається умисел на нанесення численних ударів невизначеної сили.
У цьому контексті необхідно виходити з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 28 травня 2015 року у справі № 5-25кс15. Зокрема, якщо, цілеспрямовано наносячи удари, особа не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча він і не бажав цього настання і навіть свідомо не допускав його, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.
Таке поєднання умислу та форми вини підтверджує правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_8 саме за ч. 2 ст. 121 КК України та відповідно за цією ж ознакою виключає кваліфікацію дій за ст. 119 КК України. За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119 КК України та доводи захисника про необхідність кваліфікації за ст. 124 КК України є необґрунтованими.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 містять усі елементи складу злочину, що йому інкримінують.
Об`єктивних даних, які б свідчили про дії ОСОБА_8 , пов`язані із захистом своїх прав та інтересів на момент скоєння злочину, матеріали кримінального провадження не містять.
А тому, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисту та обвинуваченого про відсутність умислу ОСОБА_8 на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, що спричинили смерть.

Що стосується доводів захисника про кваліфікацію дій ОСОБА_8 за
ст. 124 КК України, необхідно зазначити наступне.
Згідно з ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

При цьому згідно роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» судам слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Крім того, колегія суддів відмічає, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання.

Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.

При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо.

Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.

При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК.

Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Вирішуючи питання про зміст умислу ОСОБА_8 колегія суддів виходить з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи засоби і знаряддя останнього, причини припинення злочинних дій, стосунки потерпілого і підсудного та їх поведінку, яка передувала злочину.

Як вбачається з матеріалів справи в результаті конфлікту ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 не менше 16 цілеспрямованих ударів кулаками рук та ніг по тулубу, обличчю та кінцівкам рук та ніг.
В той же час дії потерпілого ОСОБА_11 , не несли реальної загрози ні знайомим обвинуваченого, ні самому обвинуваченому, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразилися у нанесенні численних тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого не можна розцінювати, як необхідну оборону або як її перевищення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що потерпілий в ході конфлікту зі свідком не становив для обвинуваченого будь-якої загрози і підстав для самозахисту або необхідності відвернення посягання з боку потерпілого в нього не виникало.

При цьому, характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому в, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали, тобто його умисел був спрямований на заподіяння значної шкоди здоров`ю потерпілого.

А тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 124 КК України не має.

Разом з тим необхідно зазначити про наявність умислу у ОСОБА_8 на вчинення ним кримінального правопорушення, оскільки він побачив ОСОБА_11 , який знаходився без штанів зі співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_10 .
А тому на гранті ревнощів враховуючи те, що ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння, на думку колегіє суддів обвинувачений під час конфлікту не стримував себе у силі та умисно наніс потерпілому саме такі, ушкодження які перебували у причинному зв`язку із його смертю.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи. Тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги з цього приводу є безпідставною.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Доводи апеляції обвинуваченого про порушення судом першої інстанції його права на захист не можуть бути враховано оскільки з таких підстав.

У частині другій статті 63 Конституції України задекларовано, що підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Відповідно до вимог ст. 20 КПК України забезпечення права на захист. Крім іншого у наведеній статті КПК зазначається, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції реалізовані права ОСОБА_8 на захист. оскільки він мав захисника та перекладача, мав можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.

Те що ОСОБА_8 не мав недостатньо часу для судових дебатів, як підстава для порушення права на захист не можу бути враховано, оскільки згідно журналу судового засідання графік та періодичність проведення судових засідань надали обвинуваченому можливість належно та достатньо підготуватися до судових дебатів, крім в судових дебатах в інтересах ОСОБА_8 виступав його захисник.
Також не можу бути враховано, як підстава для порушення права на захист суд першої інстанції завчасно підготував судове рішення, оскільки розгляд справи відбувався протягом значного часу суддя або його помічник мали можливість зафіксувати всі обставини, які встановлені під час судового засідання, після виходу судді до нарадчої кімнати та проголошення вироку минув значний проміжок часу.

Не можуть бути враховано доводи ОСОБА_8 про здійснення на нього впливу судом та прокурором з приводу надання пояснення, оскільки вказані обставини не підтверджені жодними доказами.

Незначний час для виготовлення вироку, про що стверджує обвинувачений в своїй апеляції - не може бути підставою для його скасування, оскільки вимогами КПК України не регламентовано чіткий час його виготовлення, а тому оцінка цього часу є лише суб`єктивною думкою апелянта.

Доводи сторони захисту про те, що докази у кримінальному провадженні судом оцінені поверхово та однобічно, а висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджують вини у інкримінованому йому злочині є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним. Вищевказані докази зібрані, досліджені та оцінені органами досудового розслідування і судом першої інстанції з дотриманням вимог, передбачених ст. 84-94 КПК України, є належними, допустимими, об`єктивними, логічними, взаємоузгодженими між собою та сумнівів щодо їх достовірності у колегії суддів не викликають.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено, а тому відсутні підстави для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України суд першої інстанції вірно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя , яким завдано смерть людини, обставини вчинення, особу обвинуваченого, який не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, в силу ст.89 КК України є таким, що не має судимості, не працює.
Враховано наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину, особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Також судом першої інстанції не зазначено, однак враховано, що ОСОБА_8 жодного разу не спілкувався з потерпілою, не вибачався, шкоду не відшкодовував.
А тому на думку апеляційного суду, районний суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі.
При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявність пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для її виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого, яку підтримав і захисник, про направлення справи на новий розгляд не можуть бути задоволені, як безпідставні. Адже, ст. 412 КПК України, визначено вичерпний перелік випадків для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, що по справі відсутнє. Оскільки підстави для перекваліфікації та нового розгляду відсутні, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційних скарг під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів.

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4