ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/216/21 Справа № 171/2629/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 16.02.2018 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією належного йому майна;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією майна.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарання, призначеного даним вироком, з невідбутим покаранням, призначеним вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2018 року, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10 січня 2019 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.

Об 11 год. 25.10.2018 року, ОСОБА_7 перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_9 , який на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «2106», державний номер НОМЕР_1 , приїхав по справам до ОСОБА_7 .
В ході проведення спільного дозвілля, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2106», державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , який спав за столом, та із кишені куртки останнього викрав ключі та документи на вищевказаний автомобіль. Після цього ОСОБА_7 пішов до належного ОСОБА_9 автомобіля, що знаходився біля будинку за вищевказаною адресою, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу зайняв місце водія та за допомогою ключа запустив двигун автомобіля та поїхав. Таким чином ОСОБА_7 , повторно, із корисливих мотивів, незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши майнової шкоди ОСОБА_9 у розмірі 21 619 грн. 70 коп.

Крім того, о 17 год. 02.12.2018 року, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше знайомого ОСОБА_10 , який тримав в руках планшет. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , повторно із корисливих мотивів, під вигаданим приводом - для здійснення термінової банківської операції попросив ОСОБА_10 передати йому планшет марки «Huawei MediaPad T1», ввівши потерпілого в оману.

ОСОБА_10 , будучи впевненим в істинних намірах ОСОБА_7 , добровільно передав останньому вищевказаний планшет, вартістю 2 150 грн., і ОСОБА_7 з місця злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі:
- захисник обвинуваченого просить вказаний вирок скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового розслідування та під час судового розгляду в повному обсязі визнав вину за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та не визнав себе винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

На думку захисника, жоден із наданих стороною обвинувачення доказів в рахунок вини ОСОБА_7 , - не підтверджують вчинення ним протиправних та незаконних дій, які передбачені ч. 2 ст. 289 КК України, а вказаний злочин інкриміновано безпідставно.

Вважає, що жоден із допитаних в суді першої інстанції свідків по даному кримінальному провадженні однозначно та беззаперечно і в повному обсязі не надали покази суду, що саме ОСОБА_7 вчинив чи не вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України. Висновки суду вважає невірними.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій, - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Оскільки доведеність вини та правильність юридичної кваліфікації скоєного за ч. 2 ст. 190 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Що стосується осилань захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на відсутність доказів щодо вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, адже вони спростовані наступними доказами:
- показами потерпілого ОСОБА_9 про те, що він в кінці жовтня 2018 року приїхав на автомобілі ВАЗ-2106 зеленого кольору, н/з НОМЕР_2 у м. Зеленодольськ, де біля ломбарду до нього підійшов чоловік на ім`я ОСОБА_11 та повідомив, що він знає скупника ОСОБА_12 , який може придбати золотий ланцюжок. Далі вони пішли до ОСОБА_13 додому по вул. Рибалко. ОСОБА_14 оглянувши ланцюжок, залишив його у себе, та поїхавши в ломбард в м. Апостолове, вони ланцюжок не здали. На наступний день він на прохання ОСОБА_15 повіз його в м. Кривий Ріг для отримання кредиту. Отримавши кредит, ОСОБА_14 гроші за ланцюжок йому не повернув. Наступного дня вони знову зустрілися, ОСОБА_14 повів його додому до своїх батьків, де запропонував випити чаю. ОСОБА_14 приніс йому чай з дивним запахом та пояснив, що таким чином пахне мед. Він почав пити запропонований чай та побачив на дні у чашці перетерті таблетки. На його думку, це були снодійні таблетки. Далі ОСОБА_14 попросив у нього автомобіль, що б кудись поїхати, але він йому відмовив у цьому, адже ОСОБА_15 він майже не знає. Він залишився в квартирі та чекав дзвінка, що б отримати від ОСОБА_15 гроші за ланцюжок, але він заснув, а коли прокинувся, то побачив, що ключі від автомобіля та документи на автомобіль відсутні, а ОСОБА_15 не було вдома. Пізніше той приїхав на таксі та повідомив йому, що автомобіль потерпілого поламався і він здав його в ремонт. Він здогадався про неладне, почав розшукувати свій автомобіль і наступного дня з`ясував, що ОСОБА_7 за 11 000 грн. продав його автомобіль. Тоді у ОСОБА_7 він попрохав повернути кошти, але той йому не повернув. Тому він подав заяву до поліції. Також ОСОБА_9 пояснив, що грошей в борг у ОСОБА_7 він не брав, дозволу на керування та розпорядження автомобілем також не надавав, ОСОБА_14 взяв автомобіль та продав його самостійно;
- показами свідка ОСОБА_16 проте, що в жовтні 2018 року йому зателефонував ОСОБА_14 та запропонував придбати автомобіль, пояснив, що автомобіль не крадений і проблем з ним не буде. Потім йому знову зателефонував ОСОБА_14 та повідомив, що автомобіль ВАЗ заглох біля парку в м. Апостолове і потрібно автомобіль притягнути до нього додому. Він приїхав на вказане ОСОБА_17 місце, оглянув автомобіль це був автомобіль ВАЗ зеленого кольору, номерний знак та власника автомобіля не пам`ятає - та погодився його придбати. Після чого автомобіль відтягли за місцем його проживання до будинку по АДРЕСА_3 , де він оглянув технічний стан автомобіля, документи, та передав ОСОБА_18 кошти в сумі 7 тис. грн. Автомобіль у ОСОБА_15 він купив, а не взяв у заставу, тому почав ремонтувати. Через декілька днів до нього приїхало 3 особи зі знайомим ОСОБА_19 . Вказані особи пояснили, що вони є власниками автомобіля і попросили його повернути, на що він погодився за умови повернення йому коштів в сумі 7 000 грн., оскільки вказаний автомобіль він придбав за таку суму у ОСОБА_20 . Через деякий час вказані особи привезли йому гроші в сумі 7 000 грн., після чого він передав їм автомобіль з тими документами, які йому раніше надав ОСОБА_21 .

Його вину також доведено показами свідка ОСОБА_22 , яка бачила в жовтні 2018 року ОСОБА_15 , який перебував в автомобілі Жигулі зеленого кольору.

- згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.01.2019 року з усною заявою про вчинений злочин звернувся ОСОБА_9 , який просив прийняти міри до ОСОБА_13 , який 25.10.2018 року у м. Зеленодольськ Апостолівського району шляхом зловживання довірою незаконно заволодів автомобілем марки «ВАЗ 2106», д/н НОМЕР_1 , зеленого кольору. Також в протоколі вказано, що у скоєнні вказаного злочину заявник підозрює ОСОБА_13 , що мешкає в АДРЕСА_1 ;

Доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 також спростовані:

- протоколом огляду автомобіля та фототаблицями від 03.01.2019 року;

- висновком експерта від 10.01.2019 року № 1.2019 встановлено, що вартість автомобіля марки ВАЗ моделі 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент вчинення злочину становить 21 619,7 грн.

Покази потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_22 є логічними, послідовними, чіткими, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами у даному кримінальному провадженні, які суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно оцінивши зібрані докази, як конкретно, так і в сукупності, надав їм вірну оцінку з точки зору належності, допустимості та достатності та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Сумніву для правильності юридичної кваліфікації скоєного ОСОБА_7 за вказаною статтею, у колегії суддів не виникає, остільки він неправомірно, без дозволу ОСОБА_9 заволодів вказаним автомобілем, та продав його ОСОБА_16 .

Відносно доводів ОСОБА_7 та захисника, що обвинувачений не скоював вказаний злочин, то колегія суддів вважає таку позицію, як намагання останнього уникнути кримінальної відповідальності за даний тяжкий злочин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальні правопорушення, тяжкість вчинених кримінальних правопорушеннь, та дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, суспільно-корисною працею не зайнятий.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом враховано рецидив злочинів.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4