ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/10/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №646/1115/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.03.2018 року у відношенні ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, з повною середньою освітою, розлучений, маючий неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючий, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною з статті 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього в силу статті 76 КК України обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд відмовив.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Вироком встановлено, що 11 січня 2018 року, приблизно о 20 годині 47 хвилин, більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 маючи спільний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом підбору комбінації цифр, розміщених на металевих кнопках замку, що розташований у воротах прибудинкової території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , проник у огороджене забором подвір`я (сховище), яке являє собою сховище господарського та іншого майна власників вищевказаного домоволодіння, на якому розташовані інші приміщення та з метою незаконного збагачення, діючи з корисливих мотивів, скоротившись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, викрали металевий каркас столу вагою 48 кг, що належав потерпілому ОСОБА_7 (який проживає за вказаною адресою та зберігає власне господарське майно у зазначеному сховищі) завдавши потерпілому матеріальну шкоду, розміру якої згідно висновку судово- тсварознавчої експертизи № 405 від 31.01.2018 є 240 гривень оо коп. після чого ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_11 покинули місце вчинення злочину, взернувши викрадене майно у свою власність та розпорядившись ним на власний розсуд.

В апеляційній скарзі потерпілий просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без застосування положень ст. 75 КК України.
Задовольнити цивільний позов потерпілого щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3200 гривень та моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.
В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий зазначає, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, вчинив злочин у групі з іншою особою, завдав збитки, перебував у стані алкогольного сп`яніння, що чомусь не встановив суд. Жодних намірів відшкодувати завдану шкоду обвинувачений не здійснив.
Крім того у обвинуваченого є заборгованість по сплаті аліментів.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що застосування до обвинуваченого ст. 75 є необгрунтованим.
Також наголошує, що не погоджується з висновками судово товарознавчної експертизи № 405 від 31.01.2018 року, згідно якої ринкова вартість вкраденого столу встановлена за ціною металобрухту та становить 240 гривень.
Не погоджується апелянт і з рішенням суду в частині відмови у задоволенні цивільного позову.
Вказує, що надав всі належні та допустимі докази звернення до лікаря у зв`язку з погіршенням стану здоров`я

Прокурор від своєї апеляційної скарги відмовився в порядку ст. 403 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку потерпілого, який, який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги потерпілого та просили залишити оскаржуваний вирок без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів потерпілого, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів не погоджується з ними, внаслідок їх необгрунтованості.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Колегія суддів не може погодитись зі слушністю апеляційних доводів потерпілого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ст. 75 КК України, внаслідок звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням .
Зокрема, потерпілий в своїх апеляційних доводах не вказує на порушення умов та підстав звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, які передбачені диспозицією ст. 75 КК України, оскільки в частині першій цієї статті законодавцем передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав, наявність яких обумовлює можливість застосування судом зазначеного кримінального закону.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а зазначений злочин не є корупційним.
При цьому належить врахувати, що норми ст. 75 КК України не містять обмежень щодо її застосування, з урахуванням тяжкості злочину, на що безпідставно посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі.
Разом з цим, законодавець вказує у ч.1 ст. 75 КК України на необхідність врахування при призначенні покарання обставин справи, згідно яких ОСОБА_8 має повну середню освіту, розлучений, має доньку ОСОБА_10 , офіційно не працює, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений повідомив про те, що він зробив належні висновки для себе, щодо неприпустимості будь яких злочинних дій в майбутньому, та про його бажання виправитись, попросив у потерпілого вибачення.
За час, що минув з моменту вчинення злочину обвинувачений не притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності, що додатково свідчить про щирість його каяття та наміру виправитися.
За таких обставин, висновок суду, що зазначений ним у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є слушним, оскільки об`єктивно встановлені обставини, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання.
В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду потерпілим не надано будь яких відомостей, які б спростовували вищезазначені об`єктивні дані, що стали підставою для застосування норм ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 .
При цьому майно було поврнуто потерпілому.
Отже, на думку колегії суддів, вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є вмотивованим та обґрунтованим, оскільки у суду першої інстанції, з урахуванням даних про щире каяття обвинуваченого, визнання вини, бажання виправитися та усвідомлення ним невідворотності покарання у випадку вчинення нового злочину не було об`єктивних підстав призначати покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.
Такий вид і міра покарання, з подальшим звільненням обвинуваченого від відбування покарання з покладенням на обвинуваченого обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, на думку колегії суддів, будуть достатніми для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
При цьому належить врахувати те, що при апеляційному перегляді кримінального провадження потерпілий не оспорював, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному злочині та визнав свою вину, що фактично підтверджується сукупністю висновків суду наведених у вироку щодо доцільності звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі норм ст. 75 КК України.
Крім того, колегія суддів, зазначає, що внаслідок значного часу який минув з моменту вчинення обвинуваченим злочину, понад 2 роки, ступінь суспільної небезпеки від вчинених кримінальних правопорушень в значній мірі зменшилася.
Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_7 щодо не встановлення судом першої інстанції тієї обставини, що начеб то обвинувачений під час вчинення злочину знаходився у стані алкогольного сп`яніння колегія суддів зазначає наступне.
Згідно пред`явленого обвинувачення така обставина встановлена не була, а отже суд першої інстанції позбавлений можливості вийти за межі обвинувачення, а тому такі доводи відкидаються колегією суддів.
Незгода потерпілого з тим, що у обвинувальному акті вказано, що викрадений був не стіл, а каркас столу відкидаються колегією суддів з тих же підстав.
Потерпілий не був позбавлений можливості заявляти слідчому про свою незгоду з його діями та процесуальною позицією.
Окрім іншого, потерпілий ОСОБА_12 вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні цивільного позову.
Як вбачається з вироку та матеріалів кримінального провадження, жодних доказів які б підтверджували наявність причинно наслідкового зв`язку між злочином та погіршенням стану здоров`я обвинуваченого потерпілим не надано.
Звернення до лікаря через місяць після події злочину не може беззаперечно свідчити про те, що стан здоров`я погіршився саме через незаконні дії ОСОБА_8 .
Завдання моральної шкоди також не доведено потерпілим, оскільки його майно, каркас столу, було йому повернуто.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови потерпілому у задоволенні його цивільного позову у зв`язку з недоведеністю.
Крім того, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.03.2018 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий
Судді