Справа № 636/3693/20
Провадження № 1-кп/636/848/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченої ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0000371 від 18.03.2020 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Білозерське, Донецької області, українки, громадянки України, з повною середньою освітою, раніше не судимої, військовослужбовця військової служби за контрактом, кухара господарчого відділення взводу матеріального забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», учасника бойових дій, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно з вимогами ст. ст. 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_3 30.11.2018 року в добровільному порядку призвана на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_1 строком на 3 роки на посаду осіб рядового складу, за яким вона була зобов`язана проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк, знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України (п.1 означеного контракту).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06 березня 2019 року за №71 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кухара господарського відділення взводу матеріального забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , а відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», остання вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом в особливий період.
17 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинна свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.
Відповідно до ст. ст. 200, 363 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 , встановлено розпорядок дня військової частини, в якому визначено, що о 08 год. 00 хв. у рядового і сержантського складу контрактної служби починається ранковий огляд та о 17 год. 00. хв. завершується робочий день.
Однак, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби в Збройних Силах України 13 січня 2020 року вирішила стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд. Так, реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_3 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 13 січня 2020 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки в умовах особливого періоду, крім воєнного стану до військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 .
Доводячи свій злочинний умисел до кінця солдат ОСОБА_3 в період з 13 січня 2020 року по 02 жовтня 2020 року, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, незаконно постійно перебувала поза межами території військової частини НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_3 та проводила час за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.
За час відсутності на території військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 обов`язки з військової служби за посадою не виконувала, перебуваючи поза межами території військової частини НОМЕР_1 в медичні установи не зверталась, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене нею ухилення від військової служби та про його причини не повідомляла, вільний час проводила на власний розсуд до 02 жовтня 2020 року - до дня самостійного прибуття і з`явлення із зізнанням до військової прокуратури Харківського гарнізону, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , тим самим припинивши вчиняти триваюче кримінальне правопорушення.
Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, визнала повністю, щиро розкаялась, підтвердила обставини вчинення нею кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб його вчинення. Зокрема, пояснила, що дійсно, будучи військовослужбовцем за контрактом, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 13.01.2020 року не з`явилась з відпустки та проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебувала поза її межами до 02.10.2020 року.
Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченої, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують її особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Отже, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, приходить до висновку, що вина обвинуваченої, яка виразилась у самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), доведена. Дії обвинуваченої підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст. 65 та ст. 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона має постійне місце проживання та реєстрації, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, за місцем служби та місцем фактичного мешкання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, учасник бойових дій, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у межах санкції цієї статті.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченій потрібно призначити у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть її виправленню, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом пробації за місцем проживання, роботи, або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.
Цивільний позов не заявлено, речові докази, витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні відсутні. Запобіжні заходи відносно обвинуваченого не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на неї обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини за місцем проходження військової служби, а в разі звільнення з військової служби - до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти командира військової частини за місцем проходження військової служби, а в разі звільнення з військової служби - уповноважений орган з питань пробації, про зміну місця проживання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуюча: