Справа № 158/2087/20
Провадження № 1-кс/0158/607/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

володільця майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ківерцівського районного суду Волинської області клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , погодженого із прокурором у кримінальному провадженні - начальником Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000574 від 21.08.2020 року, -

В С Т А Н О В И В

25 серпня 2020 року до Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , погодженого із прокурором у кримінальному провадженні - начальником Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, а саме: сідлового тягача марки «Renault Magnum», державний номерний знак НОМЕР_1 із причепом марки «SCHMITZ», державний номерний знак НОМЕР_2 та наявні у даному причепі 73 колоди дерева породи «дуб», діаметром в тоншому кінці від 3,0х30см. до 3,0х51 см., які було вилучено працівниками поліції в ході проведення огляду місця поліції від 21.08.2020 року в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000574 від 21.08.2020 року.

Клопотання мотивовано тим, що 21.08.2020 року на автомобільній дорозі Р-14 неподалік м. Ківерець Волинської області на узбіччі було виявлено сідловий тягач марки «Renault Magnum», державний номерний знак НОМЕР_1 із причепом марки «SCHMITZ», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 . При проведенні огляду вказаного транспортного засобу було виявлено 73 колоди дерева породи «дуб», діаметром в тоншому кінці від 3,0х30см. до 3,0х51 см. без відповідних документів походження даної деревини, що підпадає під ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України. Просить задовольнити подане клопотання з підстав об`єктивного з`ясування дійсних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлення причетних осіб до його вчинення .

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований.

Слідчий до суду на вказану дату та час - 28.08.2020 року 13 год. 20 хв. не з`явився. Під час розгляду вказаного клопотання, безпосередньо через канцелярію суду о 14 год. 02 хв. подав заяву про розгляд вказаного клопотання за його відсутності у зв`язку із службовою зайнятістю; клопотання підтримав та просив задовольнити.

Оскільки як прокурор так і слідчий були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду поданого ними клопотання, однак до суду не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути подане клопотання за їх відсутності.

В судовому засіданні володілець вилученої деревини та транспортного засобу клопотання про арешт майна заперечив. Суду вказав, що є законним володільцем колод дерева породи «дуб», що стверджується відповідними документами на її придбання.

Відсутність вказаних документів у водія при перевезенні деревини, пояснив людським фактором, а саме неуважністю, оскільки помилково не надав їх водієві при транспортуванні.

Заслухавши володільця майна ОСОБА_3 , який клопотання слідчого заперечив, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Стаття 2 КПК України регламентує, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, та застосування належної правової процедури.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частина 1 статті 173 КПК України вказує, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Ні слідчий, ні прокурор, будучи належним чином повідомлені про розгляд клопотання про арешт майна, яке подане за їхніми підписами, в судове засідання не з`явились та не довели належним чином необхідність такого арешту та підстав, які можуть свідчити про те, що вилучене майно може містити на собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, що дає слідчому судді підстави відмовити у задоволенні такого клопотання.

Окрім того, у судовому засіданні володілець майна подав слідчому судді документи, а саме: копії накладної №19/08/20, договору купівлі продажу №19/08/2020, з яких вбачається, що ФОП ОСОБА_3 придбав у ФОП ОСОБА_7 вказані колоди дерева породи «дуб» , які попередньо ФОП ОСОБА_7 було відвантажено із Державного підприємства «Гутянське лісове господарство» з локацією у Харківській області, що стверджується товарно-транспортною накладною серії ХРБ №171950 від 13.07.2020 року.

Подані документи свідчать про правомірне набуття ОСОБА_3 права власності на вилучену деревину в ході проведення огляду місця події від 21.08.2020 року.

Слідчий суддя зазначає, що подане слідчим клопотання не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою збереження речових доказів, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , погодженого із прокурором у кримінальному провадженні - начальником Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000574 від 21.08.2020 року - відмовити.

Вилучену згідно протоколу огляду місця події від 21.08.2020 року деревину, а саме: 73 колоди дерева породи «дуб» - негайно повернути законному володільцю - ФОП ОСОБА_3 .

Вилучений згідно протоколу огляду місця події від 21.08.2020 року сідловий тягач марки «Renault Magnum», держаний номерний знак НОМЕР_1 із причепом марки «SCHMITZ», держаний номерний знак НОМЕР_2 - негайно повернути законному власнику - ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1