Номер провадження: 11-сс/813/227/21
Номер справи місцевого суду: 496/2281/20 1-кс/496/68/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 16.01.2021 року у кримінальному провадженні № 0000371, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владивосток, Приморського краю, Російської Федерації, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, -

встановив:

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 16.01.2021 року задоволено клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15.03.2021 року з визначеним розміром застави у сумі 113 500 гривень.
Рішення слідчого судді мотивоване тим, що з огляду на обґрунтованість підозри, тяжкості скоєного злочину, характеризуючих даних про особу підозрюваного, наявні ризики передбачені п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК.

На думку слідчого судді більш м`який запобіжний захід зможе запобігти доведеним під час розгляду ризикам, оскільки підозрюваний вже вдавався до спроб переховування, що підтверджується постановою про оголошення його у розшук та рішеннями слідчого судді, якою встановлений факт такого переховування.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисники підозрюваного ОСОБА_7 адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги, оскільки вважають ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

В обґрунтування своїх доводів вказують, що до підозрюваного цілком можливо застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання, оскільки жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України не доведений. На думку захисників, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, розкаявся у скоєному, намагався відшкодувати матеріальну шкоду, раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце роботи та проживання, на утриманні перебувають малолітня донька та хворий дід. Зазначають, що свідок ОСОБА_11 вже допитаний органами досудового розслідування, а тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не існує. Крім того вважають, що визначена застава у розмірі 113 500 гривень є непомірно великою сумою для ОСОБА_7 .

Просять ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту, або застави у значно меншому розмірі.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а саме в тому, що він 10.06.2020 року, приблизно о 02:00 годині, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел, направлений на пошкодження шляхом підпалу автомобілю марки «Nissan Primera P10», н.з. НОМЕР_1 , що знаходився у користуванні ОСОБА_12 та який був припаркований біля вказаного будинку, підійшов до зазначеного автомобілю, де заздалегідь приготовленою паливно - мастильною сумішшю бензину облив автомобіль та після чого за допомогою запальнички «Cricket», підпалив його.

Після чого, зрозумівши, що вказаний автомобіль не загорівся, ОСОБА_7 знову підійшов до вказаного автомобілю, де вдруге підпалив його та залишив місце події, чим спричинив пошкодження моторного відсіку та переднього правого скла площею 2 м. кв. автомобіля марки «Nissan Primera P10», н.з. НОМЕР_1 . 10.12.2020 року, що знаходився у користуванні ОСОБА_12 .

Учасники процесу були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

До початку судового розгляду від захисника ОСОБА_8 , надійшла заява про розгляд справи без участі підозрюваного ОСОБА_7 та без його участі.

Приймаючи до уваги, що учасники процесу були належним чином повідомленні про дату розгляду апеляційної скарги, а в судове засідання з`явився лише прокурор ОСОБА_6 , який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності захисників та підозрюваного, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, якими передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату час і місце апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності сторони захисту.

Заслухавши: суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що ніким не оскаржується, а тому не перевіряється апеляційним судом.

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 , на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчинені тяжкого злочину за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, тому будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик того, що останній може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

Існування зазначеного ризику також підтверджується поведінкою підозрюваного, який безпосередньо після вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, зник з місця вчинення правопорушення для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та в подальшому не з`являвся до органу досудового розслідування в наслідок чого був оголошений у розшук.

Апеляційний суд погоджується з тим, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_7 , матиме змогу незаконно впливати на свідка ОСОБА_11 , оскільки як вбачається з протоколу допиту останньої, підозрюваний неодноразово погрожував їй фізичною розправою та може здійснити вплив на неї для надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас апеляційний суд вважає, що існування ступеню зазначеного ризику є незначним, в тому числі з урахуванням відношення сторони захисту до скоєного правопорушення.

Разом з тим надані апеляційному суду характеризуючі матеріали, а саме що підозрюваний ОСОБА_7 є громадянином України, характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину та хворого діда, свідчать про наявність у нього стійких соціальних зв`язків.

Проте обставини та характер вчиненого підозрюваним інкримінованого йому злочину не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про те, що на даній стадії досудового розслідування, обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою як про те просять захисники є неможливим.

При цьому апеляційний суд не може прийняти як належні доводи захисника щодо можливості застосування домашнього арешту, оскільки будь яких доказів про наявність постійного місця мешкання в Одеській області матеріали провадження не містять, а надана довідка-характеристика свідчить лише про реєстрацію підозрюваного в іншій області держави.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами клопотання та даними про особу підозрюваного.

Щодо доводів апеляційної скарги підозрюваного про непомірність визначеного йому розміру застави, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, ОСОБА_7 , визначено заставу у розмірі, передбаченому межами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 113500 гривень, з урахуванням тяжкості інкримінованих злочинів, обставин кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного, матеріального та сімейного стану підозрюваного, наявності на даній стадії обґрунтованої підозри та доведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що саме такий розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є достатнім та таким, що здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Розмір застави визначений з урахуванням обставин злочину, у скоєні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкості цього злочину та в межах ч.5 ст.182 КПК України.

Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 16.01.2021 року у кримінальному провадженні № 0000371, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4