Справа № 473/2747/20
Номер провадження 1-в/473/266/2020
УХВАЛА
Іменем України

"27" серпня 2020 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська ВК №72» , яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 заяву засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Караганда Республіки Казахстан, громадянина України, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 10 жовтня 2016 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України до 03 років позбавлення волі, засудженого 22 березня 2018 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, на підставі ст.71 КК України, до 03 років 01 місяця позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу

прокурор ОСОБА_4

представник ДУ Вознесенська ВК-72 - ОСОБА_5

засуджений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2018 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України та йому було призначено основне покарання відповідно до ч.1 ст.70 КК України, на підставі ст.71 КК України, в виді 03 років 01 місяця років позбавлення волі /справа №401/118/18/.

Початок строку: 22 січня 2018 року. Кінець строку: 22 лютого 2021 року.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 25 січня 2018 року. Під час тримання у СІЗО №14 міста Кіровограда і вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 15 червня 2018 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання мав одне заохочення. Стягнень не мав.
З 27 червня 2019 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. Стягнень та заохочень не має.
20 серпня 2019 року засуджений ОСОБА_3 розглядався на комісії відповідно до статті 82 КК України у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_3 не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 82 КК України засуджений ОСОБА_3 заохочень не мав до дисциплінарної відповідальності не притягувався .
За час відбування покарання у Вознесенській ВК №72 засуджений ОСОБА_3 зарекомендував себе наступним чином: під контролем адміністрації установи дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня установи.
За характером спокійний та врівноважений, намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин з персоналом установи, у відношенні до засуджених загалом не конфліктний, підтримує стосунки з обмеженим колом засуджених. У майстерні установи не працевлаштований.
У програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає. Загалом на відділені веде пасивний пристосовницький спосіб життя.
Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримує у чистоті і порядку, санітарно гігієнічних норм дотримується лише під контролем адміністрації, має охайний зовнішній вигляд. Підтримує зв`язок з рідними шляхом отримання посилок.
У скоєному злочині, зі слів засудженого ОСОБА_3 , розкаюється.
Заслухавши думку прокурора та пояснення засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріалами особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_3 в період відбування покарання стягненням не піддавався.

Висновок про сумлінну поведінку засудженого ОСОБА_3 та його ставлення до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.

Дані про особу засудженого ОСОБА_3 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. В судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_3 не працевлаштований, у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає, веде пасивний пристосовницький спосіб життя.
Одне заохочення, яке було застосоване до засудженого ОСОБА_3 28 грудня 2018 року, у зв`язку з цим, саме по собі не доводить виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_3 не доводять того, що засуджений ОСОБА_3 протягом всього періоду відбування ним основного покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2018 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309 КК України, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, на підставі ст.71 КК України, до 03 років 01 місяця позбавлення волі, /справа №401/118/18/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_3 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той самий строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1