Справа № 132/2418/18
Провадження №11-кп/801/998/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №60000208 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями, адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , з доповненнями та прокурора зі змінами на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 23.06.2020, яким засуджено
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 13.06.2017 року Калинівським районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням на засудженого обов`язків визначених п.п.1, 2 ст. 76 КК України,
-за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років;
-за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 обрано покарання у виді 8 років позбавлення волі.
У відповідності до ст. 71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_8 частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 13.06.2017 та призначено остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків у виді 9 років позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 11.04.2018, близько о 03:30 год., перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та відпочивав.
В цей час почув стук, від якого він прокинувся та вийшов до веранди житлового будинку, де побачив свою дружину ОСОБА_10 .
На ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли у ОСОБА_8 внаслідок пізнього повернення дружини додому та її перебування у стані алкогольного сп`яніння, у ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , розуміючи протиправність своїх дій, направлених на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, направлених на позбавлення життя ОСОБА_10 , однак маючи можливість передбачити наслідки заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, підійшов до ОСОБА_10 та наніс їй п`ять ударів кулаком в область обличчя, від чого ОСОБА_10 відступилась назад та впала на підлогу.
11.04.2018 біля 09:00 год. ОСОБА_8 , виявивши, що його дружина ОСОБА_10 лежить на підлозі у веранді їх будинку мертва, пішов до сусідів та викликав поліцію.
Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від масивної зовнішньої крововтрати, яка виникла після поранення лобно-скроневої ділянки голови зліва з ушкодженням судин.
Крім того, ОСОБА_8 , заподіяв ОСОБА_10 переломи ребер справа, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступнею тяжкості та в причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_10 не стоять.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

На думку обвинуваченого є всі підстави для скасування вироку, оскільки мала місце неповнота судового розгляду, судом не досліджено усі докази по справі.

Так, показання потерпілої ОСОБА_9 , яка відноситься до нього упереджено та бажає щоб його визнали винним взагалі не слід брати до уваги.

На його думку, ОСОБА_10 перебувала в стані алкогольного сп`яніння та могла неодноразово падати, отримати тілесні ушкодження від тупих предметів, які траплялись їй на шляху.

Обвинувачений просить дослідити висновки судово-медичних експертиз №172 та №174 від 12.04.2018, які ґрунтуються на припущеннях, та пояснення експерта ОСОБА_11 . На його переконання потерпіла могла отримати смертельну травму від поранення лобно-скроневої ділянки голови зліва з ушкодженням судин від падіння на чашку, залишки якої знайдено на підлозі.
Окрім того, якщо дослідити протокол огляду місця події, згідно якого потерпіла потрапила до будинку через вікно, чого вона самостійно зробити б не могла.

В апеляційній скарзі з доповненнями адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю вини його підзахисного. Захист також стверджує, що судово-медичні експертизи є сумнівними, оскільки не виключають можливість отримання поранення лобно-скроневої ділянки голови зліва з ушкодженням судин від падіння, а не ударів.
Крім того, суддею було порушено вимоги КПК щодо таємниці нарадчої кімнати, а саме 18.06.2020 обвинуваченим було сказано останнє слово, а 23.06.2020 було оголошено вирок, однак суддя ОСОБА_1 в період перебування в нарадчій кімнаті, ухвалював судові рішення, що підтверджується відомостями з Єдиного Державного реєстру судових рішень.
В апеляційній скарзі зі змінами прокурор просить вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 23.06.2020 щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КК України скасувати через неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Виключити з вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 23.06.2020 обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1. ст. 122 КК України та посилання на ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Калинівського районного суду від 13.06.2017 та призначити остаточне покарання у вигляді 12 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних доводів, прокурор посилається на те, що спричинення ОСОБА_10 менш небезпечного наслідку у вигляді умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження є своєрідним етапом реалізації умислу на спричинення більш тяжкого наслідку у вигляді умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тому протиправні дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України додаткової кваліфікації не потребують, в даному випадку в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Крім того, ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, чим спричиним смерть молодої жінки, у скоєному не розкаявся, шкоду потерпілим не відшкодував та не вибачився перед ними та надавав неправдиві покази, тому на думку прокурора остаточне покарання слід визначити у виді 12 років.

Також прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу адвоката а яких просив її залишити без задоволення.

Позиції учасників судового провадження
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його адвоката, які просили задовольнити їх апеляційні скарги з доповненнями, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з доповненнями та просив ухвалити новий вирок суду, потерпілу, яка погодилась з рішенням суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що всі апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Мотиви Суду
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не породжує для цього суду обов`язку досліджувати всю сукупність доказів з дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, оцінені в суді першої інстанції.
У частині 2 статті 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Для прийняття рішення апеляційному суду достатньо перевірити докази, в тому числі прослухати запис судового засідання в суді першої інстанції. Тобто зміна судових рішень судів нижчої ланки судами вищої ланки не вимагає як передумови повторного дослідження останніми усіх доказів, що узгоджується з правовою позицією висловленою в постанові ВСУ від 20.04.2017 у справі №5-465кс(15)16.
Докази винуватості ОСОБА_8 на які посилалась сторона обвинувачення, перевірені судом та відповідно до статей 86, 87, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КПК України, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і підтверджується доказами, повно перевіреними в судовому засіданні, яким суд дав вірну оцінку.

Суд вірно послався на протокол проведення слідчого експерименту від 13.04.2018 за участю підозрюваного ОСОБА_8 , статиста ОСОБА_12 , в присутності понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , відповідно до яких ОСОБА_8 добровільно, без застосування до нього психологічного тиску розказував та показував, яким чином та при яких обставинах він заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 169 -171). Крім того, допитані свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні першої інстанції пояснили, що вони приймали участь у проведенні слідчого експерименту із ОСОБА_8 в якості понятих, під час якого ОСОБА_8 добровільно розповідав їм та статисту показував як, яким чином та при яких обставинах він наносив ОСОБА_10 тілесні ушкодження. Будь-який тиск з боку працівників поліції на ОСОБА_8 не чинився.
Судом повторно досліджено висновки судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_10 № 33 від 11.05.2018 р. та № 58 від 03.07.2018 р., додаткову судово-медичну експертизу №88 від 04.10.2019, згідно яких виявлено забійну рану лобно-скроневої ділянки голови зліва з ушкодженням судин, підшкірну гематому та синці голови, травматична алопеція волосся, садна слизової оболонки верхньої губи, субкон`юктивальний крововилив правого ока, синці грудей, синці ніг, переломи ребер справа 3-4-го.
Забійна рана лобно-скроневої ділянки голови зліва з ушкодженням судин у ОСОБА_10 спричинена від дії твердого тупого предмета (предметів), з обмеженою контактуючою поверхнею, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як таке, що викликало загрозливе для життя явище (масивну зовнішню крововтрату) і стоїть в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю (у відповідності до п. 2.1.3 «о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995р.).
Переломи ребер справа мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступнею тяжкості та в причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_10 не стоять.
Підшкірна гематома та синці голови, травматична алопеція волосся, садна слизової оболонки верхньої губи, субкон`юктивальний крововилив правого ока мають ознаки легких тілесних ушкоджень і в причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_10 не стоять.
Смерть ОСОБА_10 настала від масивної зовнішньої крововтрати, яка виникла після поранення лобно-скроневої ділянки голови зліва з ушкодженням судин.
Характер і локалізація тілесних ушкоджень на різних взаємно протилежних поверхнях голови ОСОБА_10 виключають можливість утворення їх внаслідок співударяння при однократному падінні з положення стоячи на площину та за механізмом утворення узгоджується з обставинами, відображеними за показами ОСОБА_8 (протокол слідчого експерименту від 13.04.2018). Крім того, відповідно до висновку №88 додаткової судово-медичної експертизи, локалізація рани (ліва передня-верхня та половина голови), а також її характеристики (форма, розміри, морфологічні властивості) вказують на більш ймовірне її утворення від удару у вказану ділянку голови та свідчать про неможливість їх виникнення внаслідок одного співударяння при падінні з положення стоячи на площину (т. 2 а.с. 104 -109).
Допитаний в суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_11 підтвердив свої висновки, виключивши факт можливого отримання забійної рани лобно-скроневої ділянки голови зліва у ОСОБА_10 внаслідок її падіння на керамічний посуд, що лежав на підлозі або за інших обставин, як стверджує захист.
Апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд ретельно перевірив обставини, які ставляться під сумнів в апеляційних скаргах адвокат та обвинувачений і вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України.
Однак Калинівським районним судом не враховано, що кваліфікація його дій ще і за ч. 1 ст. 122 КК України є зайвою, оскільки охоплюється кінцевими наслідками, передбаченими у ч. 2 ст.121 КК України.

Зокрема, якщо насильницька дія мала складний характер, тобто складалася з поєднання декількох або багатьох рухів, що призвели до різних за ступенем тяжкості наслідків (зокрема, фізичного болю, тілесних ушкоджень або смерті потерпілого), до яких винний ставився умисно, вчинене належить кваліфікувати лише з урахуванням найбільш небезпечного з цих наслідків.

Спричинення ОСОБА_10 менш небезпечного наслідку у вигляді умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження є своєрідним етапом реалізації умислу на спричинення більш тяжкого наслідку у вигляді умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тому протиправні дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України додаткової кваліфікації не потребують, в даному випадку в діях ОСОБА_8 охоплюються складом злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Щодо призначеного ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.121 КК України, то воно відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
При призначенні покарання, судом враховано усі обставини, в тому числі і ті, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі.
Статтею 18 КПК України передбачена свобода особи від самовикриття, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому більш суворого покарання в зв`язку з його неправдивими свідченнями в суді не ґрунтуються на законі, а тому не можуть бути задоволені.
Під час апеляційного розгляду, адвокат обвинуваченого в своїх доповненнях апеляційної скарги, стверджував про можливе порушення таємниці нарадчої кімнати, як ще одну з підстав скасування вироку, та на підтвердження своїх вимог, щодо порушення суддею ОСОБА_1 таємниці нарадчої кімнати, надав витяг з Єдиного Державного реєстру судових рішень, відповідно до якого 18.06.2020 та 23.06.2020 суддею ухвалювались рішення.

Тобто, адвокатом лише констатується факт їх постановлення, що жодним чином не доводить порушення суддею таємниці нарадчої кімнати, оскільки не містять часу їх постановлення.

В даному ж кримінальному провадженні, суд видалився до нарадчої кімнати 18.06.2020 о 13год, а вийшов 23.06.2020 о 15год та проголошував вирок до 16год (журнал судового засідання - т.3 а.с.24).

Судом досліджено ухвали на які посилається сторона захисту. Вони постановлені суддею щодо організації розгляду інших справ за межам судового засідання, а отже без зазначення часу їх розгляду, що можливо як 18.06.2020 до 13год, так і 23.06.2020 після 16год.

Окрім того, постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 лютого 2020 у справі № 128/2455/15-к (провадження № 51-7241 кмо 18) зроблено висновок, що з урахуванням положень ст. 367 КПК України, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах, слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК України може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.

Такі обставини відсутні, а тому немає жодних підстав для скасування вироку у зв`язку з порушенням нарадчої кімнати.

Твердження щодо інших порушень норм кримінально-процесуального законодавства при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції в апеляційних скаргах відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційні скарги з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 та прокурора з доповненнями слід задовольнити частково.
Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 23.06.2020, щодо ОСОБА_8 змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122 КК України, як зайву кваліфікацію, та застосування ст. 70 КК України, щодо призначення покарання за сукупністю злочинів.

В решті вирок залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
помічник судді
ОСОБА_2 ОСОБА_15
27.10.2020