Справа № 727/5299/20
Провадження № 1-кп/727/267/20
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

учасників судового кримінального провадження:

- прокурора - ОСОБА_3

- захисника ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5

- неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 та її законного представника, матері ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення Шевченківського райсуду м. Чернівці кримінальне провадження за №0001100 від 30.05.2020 року по обвинуваченню неповнолітньої: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою технічною освітою, не працюючої, закінчила професійне технічне училище №8, не заміжньої, раніше не судимої, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що обвинувачена ОСОБА_5 29.05. 2020 року о 22.30 годині, перебуваючи в автомобілі марки Опель Корса, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Сторожинецькій в м. Чернівці, переслідуючи корисливу мету, спрямовану на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, протиправно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю уваги з боку потерпілої ОСОБА_7 та водія, шляхом вільного доступу, викрала з рюкзака потерпілої пудру вартістю 1.410 грн.; шкіряний гаманець чорного кольору фірми Вера Пелле вартістю 1500 грн. в якому знаходилися гроші в сумі 1000 грн., карт холдер червоно кольору вартістю 80 грн., в якому знаходився паспорт громадянина України та посвідчення водія на ім.»я ОСОБА_7 , після чого, із місця вчинення злочину пішла, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинила потерпілому матеріальної шкоди на суму 3990 грн.

Будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, визнала повністю; в порядку вимог ст. 351 КПК України, надала покази у яких підтвердила обставини скоєння нею злочину за обставин, викладених в установочній частині вироку, у вчиненому розкаялася. Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, просила суд, визнати недоцільним дослідження доказів, повністю погодившись із пред`яленим їй обвинуваченням. У наданих показаннях не заперечувала вчинення нею крадіжки, 29.05. 2020 року о 22.30 годині, перебуваючи в автомобілі марки Опель Корса, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху по вулиці Сторожинецькій в м. Чернівці речей їй не належних, а саме - пудри; шкіряного гаманця чорного кольору грошей в сумі 1000 грн., карт холдер червоно кольору у якому знаходився паспорт громадянина України та посвідчення водія. Пояснила, що потерпілій майнову шкоду відшкодувала; просила передати її на виховання матері, в поданому клопотанні застосовувати заходи виховного характеру без призначення їй покарання.

Судом встановлено, що покази обвинуваченої надані в засіданні є послідовними і логічними, не викликають сумнівів у правильності розуміння ОСОБА_5 змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, суд, із врахуванням позиції прокурора, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу, не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу ОСОБА_5 та тих, документів, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів.

Вимоги ч. 3 ст. 349, ч. 1 ст. 337 КК України, обвинуваченій ОСОБА_5 в засіданні було роз`яснено.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні під присягою надала показання про те, що 29.05. 2020 року о 22.30 годині, вона під керуванням свого знайомого їхала в автомобілі марки Опель Корса, державний номерний знак НОМЕР_1 ; вона сиділа на передньому пасажирському сидінні, а речі свої рюкзак поклала на заднє сидіння. Йшов дощ і вона зі своїм знайомим по дорозі взяли попутчику, молоду дівчину в якій у залі суду впізнала ОСОБА_5 , яка присіла в машині на заднє сидіння та рухаючись по вулиці Сторожинецькій в м. Чернівці, дівчина попросила зупинися і вийшла. Приїхавши додому, вона виявила, що з її рюкзака пропали належні їй речі пудра вартістю 1.410 грн.; шкіряний гаманець чорного кольору фірми Вера Пелле, вартістю 1500 грн. в якому знаходилися гроші в сумі 1000 грн., карт холдер червоно кольору, вартістю 80 грн., в якому знаходився її паспорт громадянина України та посвідчення водія на її ім.»я. Вона попросила свого знайомого поїхати в район де вийшла дівчина, оскільки в неї виникла підозра саме того, що дівчина могла викрасти речі, однак її ніде не знайшли і вона звернулася в органи поліції з заявою про крадіжку. Пояснила, що в подальшому шкоду їй було за речі відшкодовано і повернуто гроші і документи; претензій до ОСОБА_5 вона не має; не заперечувала проти задоволення клопотання про застосування до останньої заходів виховного характеру.

Виходячи з наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. За результатами судового розгляду, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 з врахуванням з`ясованих в засіданні обставин знайшло своє підтвердження в судовому засіданні та дії обвинуваченої ОСОБА_5 вірно кваліфікує за ст. 185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У суду немає підстав не довіряти показанням обвинуваченої ОСОБА_5 наданим в судовому засіданні, які узгоджуються і з дослідженими доказами, суд показання останньої визнає правдивими.

Суд вірно кваліфікує дії обвинуваченої неповнолітньої ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка)

Суд, у відповідності з вимогами ст.ст. 65, 103 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_5 .

Отже, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Крім наведеного, із врахуванням вимог чинного кримінального процесуального закону, яким передбачено, що судом під час призначення неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_5 покарання враховуються в силу вимог п.3 ч.1 ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання, з врахуванням конкретних обставини справи, а також суд враховує і інші обставини, які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину, відшкодування завданих злочином збитків. Виходячи з означеного, суд, як пом`якшуючі покарання обставини враховує те, що потерпіла ОСОБА_7 претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченої ОСОБА_5 , її законного представника не має у зв`язку з відшкодуванням шкоди, враховується вік обвинуваченої, її щире каяття в скоєному та запевнення суду про недопустимість в подальшому вчинення злочинів. За даними дослідженими відділом пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є низьким.

Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, обвинуваченої неповнолітньої ОСОБА_5 , судом визнається визнання нею своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди.

В судовому засіданні стороною захисту, захисником ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 у присутності законного представника ОСОБА_6 , було заявлено клопотання про застосування заходів виховного характеру, звільнення обвинуваченої неповнолітньої ОСОБА_5 від покарання із передачею її під нагляд матері, в рамках вимог ст. 105 КК України.

Клопотання захисника було підтримано обвинуваченою неповнолітньою ОСОБА_5 її законним представником ОСОБА_8 , а також не заперечувалося стороною обвинувачення прокурором ОСОБА_3 , іншими учасниками процесу.

Отже з врахуванням доводів заявленого клопотання, а також вимог закону, зокрема того, що перед ухваленням вироку суду необхідно обов`язково розглянути питання щодо наявності підстав для застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру. У разі обвинувачення неповнолітнього у скоєнні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості правильним вбачається застосовувати за наявності визначених законом умов примусові заходи виховного характеру…Положення ч.1 ст.497 КПК кореспондуються з ч.1 ст.97 КК України… і суд при прийнятті рішення керується тільки ст.105 КК України. Згідно із ч.1 ст.105 КК України, суд вправі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, за наявності сукупності таких умов: а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним; б) неповнолітній щиро розкаявся; в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття; г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку, суд вправі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання. Рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду, тобто… приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні) та керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання, без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Таким чином, судом в судовому засіданні встановлено, що обвинуваченою вчинено злочин середньої тяжкості, в скоєному ОСОБА_5 щиросердечно розкаялася, поведінка неповнолітньої обвинуваченої після скоєння злочину була бездоганною, а отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що є усі підстави до задоволення клопотання сторони захисту. Причинами, що сприяли вчиненню неповнолітньою обвинуваченою ОСОБА_5 злочину, суд враховує вік неповнолітньої; за умовами проживання ОСОБА_5 має постійне місце проживання, однак не має достатнього рівня матеріально побутових умов проживання; позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліках в наркологічному диспансері і психіатричній лікарні не перебувала; має не задовільний стан здоров`я; за проведеним дослідженням, згідно висновків судової-психіатричної експертизи, за постановою слідчого, ОСОБА_5 ознак психічного захворювання на період вчинення злочину не виявляла, могла віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними, ознак хронічного психічного захворювання і ознак будь якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла; має достатній рівень самоконтролю і рівень розвитку функцій саморегуляції.

При індивідуалізації особи неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_5 крім наведеного вище, суд враховує і пояснення представника служби ювенальної провенції про належну поведінку ОСОБА_5 після вчиненого, своєчасність її явки до служби.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченої неповнолітньої ОСОБА_5 можливе без ізоляції її від суспільства. Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Речові докази в рамках кримінального провадження підлягають вирішенню в порядку вимог ст. 100 КПК України; заходи кримінального забезпечення до обвинуваченої неповнолітньої ОСОБА_5 не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368 - 370, 373, 374, 484, КПК України, ст. 105 КК України, - суд УХВАЛИВ:

Визнати винною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та керуючись вимогами ст.105 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, без визначення його виду і розміру. Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи виховного характеру - передати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під нагляд матері, на строк до її повноліття.

Речовий доказ за постановою слідчого від 01.06.2020р. пудру та карт холдер червоно кольору, що належать потерпілій ОСОБА_7 передати останній за належністю.

Вирок суду може бути оскаржено протягом 30 діб з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці і підлягає врученню стороні обвинувачення, стороні захисту та направленню, не пізніше наступного дня після його проголошення потерпілій, як учаснику кримінального судового провадження.

Суддя ОСОБА_1