Справа № 683/2021/20
УХВАЛА
02 вересня 2020 року м. Старокостянтинів
в с т а н о в и в:
Вказує, що оскаржувана постанова винесена передчасно, оскільки дізнавачем не було вжито усіх заходів для встановлення обставин справи, не надано належної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам на їх підтвердження. Зокрема, постанова про закриття кримінального провадження мотивована лише тим, що у нього відсутні будь-які тілесні ушкодження та що за медичною допомогою він не звертався. При цьому, не враховано його показання про нанесення йому ОСОБА_7 удару по обличчю, в результаті чого він зазнав фізичного болю. Вважає, що за таких обставин органом дізнання не дотримано завдань кримінального судочинства та не надано належної оцінки очевидним фактам, які вказують на наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального проступку, передбаченого ст.126 КК України, що давало підстави для перекваліфікації дій особи у кримінальному провадженні зі ст.125 КК України на ст.126 КК України, а не для закриття кримінального провадження.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 просять скаргу задоволити, а оскаржувану постанову скасувати, посилаючись на те, що вона винесена передчасно, без з`ясування усіх обставин справи.
Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на те, що згідно висновку експерта у ОСОБА_3 не виявлено жодних тілесних ушкоджень, а тому відсутня подія кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України. При цьому, посилання ОСОБА_3 на те, що в діях ОСОБА_7 є ознаки кримінального проступку, передбаченого ст.126 КК України, то останнє відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате дізнавачем лише на підставі заяви потерпілого, а з такою заявою ОСОБА_3 не звертався.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, дізнавачем, прокурором доказів, які стосуються цього провадження у сукупності (ст.ст.9, 283, 284 КПК України).
Однією з основних засад кримінального провадження є закріплений у п.14 ч.1 ст.7 та ст.21 КПК України доступ до правосуддя, що передбачає право на справедливий судовий розгляд і доступ до правосуддя кожному, зокрема і потерпілому, у кримінальному провадженні незалежно від форми обвинувачення.
При цьому, для справедливого судового розгляду і прийняття справедливого судового рішення важлива активна процесуальна діяльність потерпілого як учасника кримінального провадження, якого буде стосуватися цей судовий розгляд, не лише в судовому провадженні, але й під час досудового розслідування. Тому забезпечення доступу до правосуддя передбачає необхідність обґрунтованого і своєчасного залучення потерпілого до провадження, роз`яснення йому процесуальних прав і забезпечення можливості їх реалізації шляхом активної участі у з`ясуванні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і мають значення для ухвалення справедливого процесуального рішення.
Отже, забезпечення доступу до правосуддя має здійснюватися на всіх стадіях кримінального провадження. На кожній стадії мають бути роз`яснені права кожному учаснику провадження і надано можливість для їх реалізації. Слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, прокурор, слідчий суддя, суд, виходячи із завдань кримінального провадження, встановлених у ст.2 КПК України, повинні забезпечити швидке, повне і неупереджене досудове розслідування і судовий розгляд.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 звернувся до органу поліції із заявою, у якій вказував, що 15 липня 2020 року ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 нанесла йому один удар в область обличчя, та просив притягнути її до кримінальної відповідальності за ст.125 КК України.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальне провадження щодо зазначеного кримінального правопорушення здійснюється у формі приватного обвинувачення.
Як і в кримінальному провадженні з державною формою обвинувачення, у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення потерпілий має процесуальні права та обов`язки, передбачені статтями 56, 57 КПК України.
Разом з тим, кримінальне провадження з приватною формою обвинувачення є винятком із засади публічності і визначається засадою диспозитивності, яка відповідно до ст.26 КПК України означає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Так, на відміну від державного обвинувачення, частиною 4 ст.26 і ст.477 КПК України передбачено, що єдиною законною підставою для початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого, проти прав, свобод та законних інтересів якого вчинено кримінальне правопорушення. Крім того, відповідно до ч.4 ст.26 та ч.4 ст.22 КПК України, важливою відмінністю участі потерпілого у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення є те, що йому тут належить ще й право підтримувати обвинувачення або відмовитися від обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.
Отже, якщо під час досудового розслідування у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення виникли підстави для складання повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, за яким кримінальне провадження згідно зі ст.477 КПК України може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, то прокурор або дізнавач чи слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний з`ясувати з цього приводу думку потерпілого і має право скласти відповідно повідомлення про підозру лише за наявності письмової заяви потерпілого про вчинення щодо нього злочину приватного обвинувачення. При цьому відповідно до вимог ст. 279 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу, у тому числі невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань дату та час повідомлення про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Лише у разі відсутності зазначеної згоди потерпілого кримінальне провадження підлягає закриттю.
Однак, орган дізнання цих вимог кримінального процесуального закону не виконав.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22 липня 2020 року ОСОБА_3 подав до Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області заяву про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень, передбачених ст.125, ст.194 КК України.
Зокрема, у своїй заяві він вказував, що ОСОБА_7 15 липня 2020 року не допускала його до комунікаційних мереж, розташованих по АДРЕСА_1 та нанесла йому один удар в область обличчя.
Зазначеного висновку дізнавач дійшов на підставі висновку експерта №56 від 27 липня 2020 року щодо відсутності у ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці м`яких тканин обличчя.
При цьому, дізнавачем не надано жодної оцінки показанням ОСОБА_3 щодо нанесення йому ОСОБА_7 удару в обличчя, не допитано з цього приводу і саму ОСОБА_7 , не встановлено та не допитано очевидців даної події.
Також, органом дізнання не перевірено наявність у діях ОСОБА_7 ознак кримінального проступку, передбаченого ст.126 КК України та не роз`яснено ОСОБА_3 його право подати письмову заяву про вчинення відносно нього кримінального проступку, передбаченого ст.126 КК України.
З огляду на викладене, постанова про закриття кримінального провадження від 30 липня 2020 року винесена передчасно, без з`ясування усіх обставин справи, без роз`яснення права потерпілому ініціювати кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126 КК України, а тому підлягає скасуванню.
На підстав наведеного, керуючись ст.ст.303-309 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: