Справа № 522/3348/20
Провадження № 1-«кс»/522/3771/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна, а саме грошових коштів, у розмірі 5000 доларів США, в рамках кримінального провадження №0003920 від 27.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що під час слідчої дії «Контроль за вчиненням злочину», яка відбулась на прохання працівників поліції, ОСОБА_4 передала громадянці на ім`я ОСОБА_5 , належні їй грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, після чого останню було затримано та під час проведення огляду вилучено грошові кошти, проте у сумі 4900 доларів США. В подальшому, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2019 року, у накладні арешту на вищезазначені грошові кошти, було відмовлено. Постановою слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 13.12.2020 року адвокату ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, та до теперішнього часу вилучене майно не повернуто.
В судове засідання заявник не з`явився, надавши заяву, згідно якої просить розглянути скаргу у його відсутності, вимоги за скаргою підтримує.

Прокурор в судове засіданні не з`явився. Згідно заяви прокурора Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 , останній просить розглянути скаргу у його відсутності, проти задоволення скарги не заперечує.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали, додані в обґрунтування скарги, приходжу до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 303 КПК України: «На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, або прокурора:

Бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає… у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно ст. 169 КПК України».

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Як вбачається зі скарги та додатків неї, 26.07.2019 року слідчим СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 в ході проведення огляду місця події за адерсою: м. Одеса, вул. Грецька,42 у ОСОБА_8 вилучено грошові кошти у розмірі 4900 доларів США, які було отримано останньою під час проведення слідчої дії «Контроль за вчиненням злочину» від ОСОБА_4

11.11.2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у накладні арешту на вищезазначені грошові кошти, було відмовлено.
Постановою слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 13.12.2020 року, у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 , про повернення тимчасово вилученого майна, було відмовлено.
Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої влади й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при внесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист прав власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.)

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи, що всупереч вимогам ч. 5 ст. 171 КПК України, майно, вилучене під час огляду, а саме грошові кошти у розмірі 4900 доларів США, власнику повернуто не було та на теперішній час арешт на нього не накладено, а також приймаючи до уваги думку прокурора, який не заперечує проти задоволення скарги, вважаю, що скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна, підлягає частковому задоволенню.

Вилучення грошових коштів у розмірі 5000 доларів США, в ході проведення огляду місця події за адерсою: м. Одеса, вул. Грецька,42, не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 169, 171, 303, 304, 306, 307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області щодо неповернення тимчасово вилученого майна задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали кримінального провадження №0003920 від 27.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, негайно повернути власнику ОСОБА_4 , тимчасово вилучене майно, а саме грошові кошти, у розмірі 4900 доларів США.

У іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

04.09.2020