Провадження №11-сс/801/516/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 14.07.2020 за №0000876 щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, безробітного, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Слідчий ОСОБА_9 звернувся до суду із вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором ОСОБА_10 . Клопотання мотивоване тим, що 14.07.2020 приблизно о 03:20 год. ОСОБА_8 разом зі своєю знайомою ОСОБА_11 знаходились на площі Привокзальній в м. Вінниці, де побачили раніше не знайомого їм ОСОБА_12 , який проходив з одягнутим на плечі рюкзаком. В цей час у ОСОБА_11 та ОСОБА_8 виник спільний злочинний умисел на заволодіння майном ОСОБА_12 , шляхом застосування до нього насильства, небезпечного для життя і здоров`я, для чого вони вступили між собою в попередню змову.
Реалізовуючи цю змову, діючи умисно і спільно, з корисливими мотивом та метою, опираючись на дії один одного, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 почали реалізовувати обумовлений ними план.
Так, ОСОБА_11 підійшла до ОСОБА_12 та почала з ним розмову, дійшовши з ним таким чином до кінцевої трамвайної зупинки неподалік площі Привокзальної по вулиці Батозькій, де ОСОБА_12 та ОСОБА_11 присіли на лавочку та остання продовжувала розмовляти з потерпілим, відволікаючи його увагу.
У цей час ОСОБА_8 підійшов ззаду до ОСОБА_12 та почав застосовувати до нього насильство, небезпечне для життя та здоров`я в момент його заподіяння, а саме обома руками обхопив потерпілого за шию та почав його придушувати, стикаючи руки. Далі ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , утримуючи потерпілого, зняли з його плечей рюкзак марки «4F» вартістю близько 950 грн., в якому знаходились наступні речі: чоловічий гаманець чорного кольору невстановленої вартості, де були грошові кошти у розмірі 417 гривень, 5 доларів США (відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 135,3 грн.), 10 польських злотих (відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 68,5 грн.) та карта містянина, видана на ім`я ОСОБА_12 , після чого забрали з лівої кишені шортів ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Samsung 6A 32GB», в корпусі чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю близько 3760 грн.
Після цього ОСОБА_8 ще сильніше стиснув шию потерпілого та штовхнув його, від чого ОСОБА_12 впав на землю. Далі ОСОБА_11 та ОСОБА_8 місце вчинення злочину покинули та розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму близько 5 330, 8 грн.
Причетність підозрюваного ОСОБА_8 до вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом затримання особи , підозрюваної у вчинені злочину від 14.07.2020 року; протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 14.07.2020; протоколом допиту потерпілого; протоколами допитів свідків; протоколом проведення слідчого експерименту, іншими матеріалами провадження.
Слідчий зазначив, що ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, що зумовлює необхідність обрання останньому міри запобіжного заходу. При цьому існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема: що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування, може вчиняти тиск на потерпілого та свідків з метою зміни його показів під час досудового слідства, оскільки свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 перебувають з підозрюваним в дружніх стосунках та оскільки будь-яке джерело доходів у підозрюваного відсутнє, вчинення злочинів проти власності є одним із джерел його доходу, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення. А тому вказане свідчить про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю запобігти вищевказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 16 липня 2020 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах досудового розслідування з моменту затримання строком 60 (шістдесят) днів, а саме: до 04:20 години 11 вересня 2020 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні клопотання слідчого відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не було враховано відсутності належного обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, так як він свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнає, і жодних доказів, які б підтверджували його причетність до вчинення даного злочину, стороною обвинувачення надано не було. Крім того, інша підозрювана в даному кримінальному провадженні під час затримання вказувала, що даний злочин вчинила саме вона. Також судом не було враховано те, що у підозрюваного на утриманні перебуває на утриманні троє неповнолітніх дітей.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
Адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не просила суд забезпечити особисту участь підозрюваного у розгляді її апеляційної скарги поданої в його інтересах. Апеляційним судом підозрюваний ОСОБА_8 повідомлявся через ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді, адвокат та прокурор за таких підстав не заперечили проти розгляду апеляційної скарги у відсутність підозрюваного, а тому судовий розгляд відбувся у його відсутність, оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, заслухавши доводи адвоката та заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Вирішуючи питання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею першої інстанції було прийнято до уваги, що ОСОБА_8 хоча є раніше не судимий, однак він обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, має слабкі соціальні зв`язки, сам не одружений, ніде не працює, і хоча зі слів має на утриманні трьох малолітніх дітей, дана обставина не стала перешкодою для вчинення вказаного кримінального правопорушення, а тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, та перебуваючи на волі може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, намагатиметься незаконно впливати на свідків, потерпілу особу, а тому прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним вище ризикам, а відтак до нього з огляду на положення ст.177 КПК України необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Врахувавши фактичні обставини справи, слідчий суддя прийняв за ґрунтовні доводи прокурора те, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Також вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання. Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.
Також враховуючи викладене, слідчий суддя суду першої інстанції прийшов до висновку, що передбачений ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби неможливо застосувати, оскільки ОСОБА_8 зможе переховуватися від органів досудового розслідування, суду або вчинити інше кримінальне правопорушення. А тому, більш м`які запобіжні заході ніж тримання під вартою будуть недостатніми.
Разом з тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України слідчим суддею при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 цього Кодексу, прийшов до висновку не визначати розмір застави ОСОБА_8 , оскільки він підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, який відповідно ст.12 КК України, віднесено до тяжкого.
Це узгоджується також із з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника щодо не надання стороною обвинувачення слідчому судді доказів вини підозрюваного ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, з тих підстав, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Також апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника щодо скасування підозрюваному обраного слідчим суддею вказаного запобіжного заходу, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 кримінального правопорушення, умисного тяжкого злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного вказують на обґрунтованість застосування слідчим суддею суду першої інстанції саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування даного підозрюваного під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання підозрюваного, наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, про що зазначає його захисник в апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування скасування чи більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного, встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що, на переконання колегії суддів апеляційного суду, в повній мірі відповідає вимогам закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновками слідчого судді в частині відсутності обґрунтованих підстав для визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 вчинене із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_12 , що повністю узгоджується з вимогами п.1 ч.4 ст.183 КПК України, яким передбачено право слідчого судді не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а наведені доводи в апеляційній скарзі викладених в ній висновків суду не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 14.07.2020 за №0000876 щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4