Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 556/1576/17
провадження № 51-5277ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 8 листопада 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 5 серпня 2020 року щодо нього в межах кримінального провадження № 000403 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 121 КК.
Встановлені обставини
За вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 8 листопада 2018 року ОСОБА_4 засуджено: за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 121 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілих: ОСОБА_5 4 398,72 грн у рахунок відшкодування матеріальної та 20 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_6 49 336,88 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди; ОСОБА_7 2 525,15 грн у рахунок відшкодування матеріальної

та 40 000 грн моральної шкоди, а також у дохід держави 4 204 грн у рахунок відшкодування витрат на залучення експертів та 1 162,60 грн судового збору.
Постановлено конфіскувати в дохід держави мотоцикл «Jianshe» (без реєстраційного номера) та мисливську рушницю ЗК 16-го калібру.

Рівненський апеляційний суд ухвалою від 18 липня 2019 року вирок щодо ОСОБА_4 у частині його засудження за ч. 4 ст. 296 КК скасував,

а кримінальне провадження у цій частині закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК

за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та виключив з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_4 покарання на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів. Постановив вважати засудженим ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнивши засудженого на підставі ст. 75 цього Кодексу

від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Також постановлено повернути мотоцикл «Jianshe» (речовий доказ у кримінальному провадженні) власнику ОСОБА_8 .
У решті вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
Верховний Суд постановою від 5 грудня 2019 року задовольнив касаційну скаргу прокурора, скасував ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 липня 2019 року і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 2 січня 2020 року на підставі подання Рівненського апеляційного суду та відповідно до вимог ст. 34 КПК кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 296 та ч. 1 ст. 121 КК (справа

№ 556/1576/17) направлено до Волинського апеляційного суду для розгляду апеляційних скарг.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 5 серпня 2020 року апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , який оскаржує вирок в частині, що стосується його інтересів під час вирішення судом питання про долю речових доказів залишив без задоволення, а вирок Володимирецького районного суду Рівненської області

від 8 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 без зміни.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого через суворість, на підставі цього просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції в частині призначення покарання та на підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, а також має навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Усупереч наведеним положенням процесуального закону, посилаючись у касаційній скарзі на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість, ОСОБА_4 не навів обґрунтування доводу про незаконність вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 414 КПК. Не зазначив: яке саме покарання із призначених за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 чи відповідно до ч. 1 ст. 70 КК він вважає

не справедливим і в чому конкретно полягає така несправедливість із урахуванням положень ст. 65 цього Кодексу; чому призначене за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 1

ст. 70 КК покарання, на його думку, не сприятиме виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових правопорушень та який більш м`який вид покарання,

в яких межах і чому сприятиме такій меті.

Фактично ОСОБА_4 зазначає про неправильне застосування місцевим і апеляційним судами закону України про кримінальну відповідальність (незастосування ст. 75 КК), водночас у касаційній скарзі не наводить обґрунтування відповідно до ст. 413 КПК щодо незаконності вироку місцевого й ухвали апеляційного судів з цієї підстави та не вказує, у чому конкретно полягають ці порушення.
Крім того, засуджений посилається на те, що апеляційний суд не взяв до уваги заяви потерпілих про відсутність претензій з їх сторони, водночас у касаційні скарзі

не зазначено, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 8 листопада 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 5 серпня 2020 року щодо нього залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3