Дата документу 01.12.2020 Справа № 332/2570/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/2570/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1915/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року, якою
задоволено клопотання прокурора та продовжено термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.01.2021 з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». Визначено ОСОБА_7 заставу у сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42040 (сорок дві тисячі сорок) грн.

Згідно зі змістом судового рішення, до суду надійшов акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2020 за № 0001254 щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні, зокрема, заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.
Захисник заперечував проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно його підзахисного та просив суд про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки прокурором суду не надано жодного доказу на підтвердження ризиків, передбачених КПК України. Крім того, захисник просив суд врахувати молодий вік ОСОБА_7 , наявність у нього рідних, соціальних зв`язків, належну поведінку під час досудового розслідування, позитивні характеристики з місця навчання та роботи, неможливість тиску та потерпілого та свідків через те, що вони є старшими за віком особами.
Потерпілий у підготовчому судовому засіданні вважав за можливе обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, а питання про його зміну вирішити під час судового розгляду.

Суд першої інстанції враховуючи продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого (ризиків можливості переховуватися від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків і потерпілого у цьому кримінальному провадженні) та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого, вважав за можливе продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів із урахуванням обсягу кримінального провадження, процесуальних дій, які треба вчинити та поведінки учасників процесу під час підготовчого судового засідання, із можливістю внесення застави та покладенням на обвинуваченого у разі внесення застави відповідних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що суд за відсутності достатніх доказів не зазначив достатніх мотивів щодо неможливості застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Постановляючи ухвалу суд не врахував вік обвинуваченого, його соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання та реєстрації, позитивні характеристики. Також суд не врахував належним чином обставини вчинення злочину та поведінку після його вчинення. Захисник вважає, що ризики на які вказувала сторона обвинувачення не існують.

Просить змінити ухвалу, відмовити в задоволенні клопотання та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.
Таке рішення суд першої інстанції, взявши, зокрема до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, характер пред`явленого обвинувачення та дані про особу обвинуваченого, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховування від суду, а також продовжити свою злочинну діяльність та незаконно впливати на потерпілого та свідків, тому з метою забезпечення високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд першої інстанції визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному проваджені з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про застосування тримання під вартою судовий орган має брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; підвищена суспільна небезпечність; обґрунтованість доказів; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення; характер особи підозрюваного; минуле особи та його зв`язки з суспільством (Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лебіта проти Італії»).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Високий суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Отже, для обрання запобіжного заходу, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, зокрема того, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також вчинити інші злочини, незаконно впливати на свідків та потерпілого, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, про що просить апелянт, колегія суддів не встановила.
Так, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів зазначає, що санкція за ч.3 ст.185 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. І така тяжкість ймовірного покарання за вироком з урахуванням особи обвинуваченого, підвищує ризик переховування ОСОБА_7 від суду.
Відповідно до матеріалів провадження вбачається те, що підозрюваний зможе впливати на свідків і потерпілого, які є його знайомими.

Окрім того, ризик впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків існує не лише тим, що вони знайомі з ОСОБА_7 , а й те, що суд першої інстанції безпосередньо не отримав і не дослідив свідчення від вказаних осіб.

Враховуючи особу підозрюваного, встановлено, що останній не має стійких соціальних зв`язків, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, а злочинна діяльність стала для нього звичним способом життя, свідчить про існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів апелянта у скарзі про те, що у ОСОБА_7 міцні соціальні зв`язки, молодий вік, має позитивну характеристику, не порушував запобіжний захід, який застосувався до нього раніше, оскільки враховуючи обставини кримінального провадження у колегії суддів відсутні підстави вважати, що запобіжні заходи, які не пов`язані з ізоляцією від суспільства можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Крім того, колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції доводи, які викладені у апеляційної скарзі захисника врахував, та з урахуванням обставин провадження, призначив заставу у розмірі 42040,00 гривень, як альтернативу запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів, за наслідками її розгляду вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року, якою продовжено термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.01.2021 з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», з визначенням застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4