Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/531/18
Провадження №: 1-кп/332/10/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2020 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за обвинуваченням: ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, ст..185 ч.2 КК України

ВСТАНОВИВ
В провадженні Заводського районного суду перебуває кримінальне провадження, у відношенні ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, ст..185 ч.2 КК України

Під час судового розгляду даного кримінального провадження захисник обвинуваченого заявив клопотання про визнання очевидно недопустимими доказами:

1 Речові докази вилучені під час огляду місця події 08.02.2018 р. в період часу з 16.45 год. по 16.52 год. в супермаркеті ТОВ «Траш» розташований по вул. Ринкова, 2 в м. Запоріжжі, а саме: сім штук шоколаду білий «Millennium Premium» пористий 90 г. та дев`ять штук шоколаду молочний «Roshen» 90 г. з підстав того, що після вилучення цих доказів під час огляду місця події не було складено протокол огляду цих речових доказів і відповідно не виконано вимоги ст. 290 КПК України, а саме не відкриття речових доказів стороні захисту .

2 Речові докази, Плату маркування «АБЯ МУВ х 1, АБУ-6.432/БУЗ 088.055» інвентарний номер 9910/000668, яка була визнана речовим доказом на підставі постанови від 20.02.2018р. по КП № 0000413 від 15.02.2018р. і яку було викрадено за адресою м. Запоріжжя вул. Компресорна, 28-а з під`їзду № 4 ;Плату маркування «ЯГО МУВ, АБУ-6.433/БУ3.088.056» інвентарний номер 9912/000458, яка була визнана речовим доказом на підставі постанови від 20.02.2018р. по КП № 0000413 від 15.02.2018р. і яку було викрадено за адресою м. Запоріжжя вул. Історична, 36-а з під`їзду № 2 ;Плату маркування «АБЯ МУВ хі» інвентарний номер 0001/001990, яка була визнана речовим доказом на підставі постанови від 20.02.2018р. по КП № 0000432 від 17.02.2018р. і яку було викрадено за адресою м. Запоріжжя вул. Історична, 42 з підїзду № 2 ;Плату маркування «ЯГО МУВ, АБУ - 6.433/БУ3.088.056» інвентарний номер 0003/000182, яка була визнана речовим доказом на підставі постанови від 20.02.2018р. по КП № 0000433 від 17.02.2018р. і яку було викрадено за адресою м. Запоріжжя вул. Історична, 20 з під`їзду № 3 ; БУ.5.064.526 інвентарний номер 093, які взагалі не відносяться до будь- яких епізодів по даній кримінальній справі , посилаючись на те що вищезазначені речові докази надані суду особою, яке не є стороною кримінального провадження тобто свідком, однак свідок не є тим учасником справи, який наділений правами надавати докази у кримінальному провадженні. Також з порушенням порядку вилучення, без проведення тимчасового доступу до речей і документів.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що дані докази є допустимими та отриманими у законний спосіб.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 статті 87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно із ч. 2 та ч. 3ст.89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидної недопустимості вищезазначених доказів на цій стадії судового провадження, без дослідження його у взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає, та вважає вирішення питання про його недопустимість передчасним.

Суд вважає, що питання правомірності надання вказаного захисником доказу, недоцільно з`ясовувати та перевіряти на даній стадії судового процесу до завершення повного дослідження доказів у кримінальному провадженні, а дати йому належну оцінку разом з усіма наявними доказами в їх сукупності та взаємозв`язку після завершення судового розгляду у нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення.

Крім того, речові докази - плати , щодо яких заявлено клопотання про визнання їх недопустимим вже досліджені судом.

За таких обставин, суд не вбачає очевидної недопустимості вказаних вищезазначених доказів, а питання недопустимості зазначених доказів в порядку, визначеному ст. 89 КПК України, вирішити під час ухвалення остаточного судового рішення по даному кримінальному провадженню.

Крім того захисником заявлено клопотання про визнання недопустимими доказами Протокол огляду місця події від 16.02.2018р. проведений слідчим ОСОБА_6 в період з 16.45-17.40 год., який відбувався за участю ОСОБА_4 , однак без участі захисника. Протокол проведення слідчого експерименту від 19.03.2018р. проведеного слідчим ОСОБА_7 в період з 16.15-17.26 год. за участю ОСОБА_4 , але без участі захисника.Посилаючись на те, що указані слідчі дії були проведені без участі захисника, участь якого в даному кримінальному провадженні є обов*язковим.

Вирішуючи це клопотання, суд виходить з наступного. Як вбачається із довідки КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР від 12.02.2018р., ОСОБА_4 перебуває на обліку починаючи з 01.04.2002р. з діагнозом: «Психическое и поведенческое расстройство вследствие употребления опиоидов, димедрола, тропиканида » Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 52 КПК України, учать захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні, щодо осіб, які внаслідок психічних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад. Разом з тим, не зважаючи на те, що захисника по КП № 0000413 від 15.02.2018р., № 0000414 від 15.02.2018р, № 0000431 від 17.02.2018р., № 0000432 від 17.02.2018р., № 0000433 від 17.02.2018р. було залучено ще 12.03.2018р. та за наявності психічних вад ОСОБА_4 , які унеможливлюють проведення досудового розслідування без участі захисника, 19.03.2018р., слідчий ОСОБА_7 відбираючи заяву у ОСОБА_4 (без дати), в якій він відмовляється від участі адвоката на момент проведення слідчого експерименту, та в цей же день, без жодного повідомлення захисника, про проведення слідчого експерименту в період з 16.15 по 17.26 год., проводить слідчий експеримент в межах КП № 0000413 від 15.02.2018р. за участю обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 КПК України відмова від захисника повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Така відмова або заміна фіксується у протоколі процесуальної дії.

Водночас, положення ч. 3 цієї ж статті говорять про те, що відмова від захисника не приймається у випадку, коли його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.
Таким чином, вищевикладені обставини дають можливість обґрунтовано вважати, що слідчі, під час досудового розслідування, достовірно знаючи, про діагноз обвинуваченого, який не дає можливості йому самостійно здійснювати захист у кримінальних провадженнях, грубо проігнорували та порушили вимоги ст. 52 та 54 КПК України, тим самим, порушивши право на захист особи під час досудового слідства.

Відповідно до ч. 1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з п.3 ч.2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод порушення права особи на захист.
Виходячи з вище викладеного , суд в цій частині вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника.

Керуючись ст.ст.84, 86, 87, 89, 350, 369, 370, 372, 392 КПК України, суд
УХВАЛИВ
Клопотання про визнання доказів очевидно недопустими задовольнити частково.
Визнати очевидно недопустимими доказами у відповідності до ст. 89 КПК України - Протокол огляду місця події від 16.02.2018р. проведений слідчим ОСОБА_6 в період з 16.45-17.40 год., Протокол проведення слідчого експерименту від 19.03.2018р. проведеного слідчим ОСОБА_7 в період з 16.15-17.26 год. .

У задоволенні інших клопотань захисника ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими - відмовити. Вирішити питання недопустимості цих доказів в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України, з рахуванням всіх досліджених судом доказів.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1