У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 191 100 000 006 75 від 13 вересня 2019 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Орв`яниця Дубровицького району Рівненської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2020 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Судом першої інстанції вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 13 квітня 2019 року о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «PEUGEOT J5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Івана Сулими в селі Артемівка в напрямку села Кучаків Бориспільського району Київської області, в порушення пунктів 2.3 «б», «д», 2.9 «а», 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху, не стежив за дорожньою обстановкою, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу контролювати керований ним транспортний засіб, не впорався з керуванням та виїхав на ліве, відносно його напрямку руху, узбіччя, де допустив наїзд на перешкоду у вигляді дерева.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир зазначеного автомобіля ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер в реанімаційному відділенні Бориспільської ЦРЛ. Відповідно до висновку експерта № 143/316 від 08 листопада 2019 року, смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної травми з переломами кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувались крововтратою та шоком.

Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою на настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність його вини і кваліфікацію дій, просить звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При цьому апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції щодо неможливості застосування положень ст. 75 КК України зроблені без належного врахування: тяжкості вчиненого злочину; форми і ступеня його вини; поведінки до та після скоєного; щирого каяття; сприяння органу досудового розслідування у встановленні обставин кримінального провадження; відшкодування потерпілій шкоди і того, що він продовжує їй матеріально допомагати; думки потерпілої, яка просила звільнити його від відбування покарання з випробуванням; даних про його особу, а саме наявності стійких соціальних зв`язків, місця роботи, хоча і неофіційного, необхідності утримання родини з неповнолітньою дитиною, відсутності судимостей, не перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

На думку обвинуваченого, зазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і його суспільної небезпечності, та свідчать, що його перевиховання і виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази щодо яких не досліджувалися, апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, призначене судом першої інстанції покарання не відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Так, за змістом ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, ч. 2 ст. 50 КК України регламентовано, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд послався на те, що він вчинив тяжкий злочин, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, одружений, виховує малолітнього сина, 2008 року народження, на позицію потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, на відсутність відомостей про місце його роботи чи навчання і характеризуючих даних за місцем проживання. Також суд визнав щире каяття ОСОБА_6 , активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілій завданого збитку обставинами, що пом`якшують його покарання. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Пославшись на такі обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Однак, колегія суддів вважає, що такий захід примусу не співмірний наведеним встановленим обставинам у кримінальному провадженні внаслідок суворості.

Враховуючи відповідно до вимог ст. 65 КК України ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, наведені вище дані, які загалом позитивно характеризують його особу, позитивну характеристику за місцем проживання, яка долучена до апеляційної скарги, поведінку обвинуваченого після скоєного та незмінну позицію потерпілої, яка вказала про те, що він продовжує їй допомагати, будь-яких претензій до нього не має та просила його суворо не карати, за наявності трьох обставин, що пом`якшують його покарання, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину та добровільного відшкодування потерпілій завданого збитку, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів вважає, що позбавлення волі ОСОБА_6 є занадто суворим заходом примусу, у зв`язку із чим, за відсутності іншого альтернативного виду основного покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, за якою він визнаний винуватим, вбачає необхідність, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, а саме обмеження волі, що полягатиме у триманні ОСОБА_6 в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, у визначених ч. 1 ст. 61 КК України межах, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Разом із цим, з огляду на те, що ОСОБА_6 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив одночасно декілька пунктів Правил дорожнього руху, внаслідок чого скоїв, хоча і необережний, однак тяжкий злочин, який призвів до невідворотних тяжких наслідків у виді смерті людини, яка знаходилась із ним в автомобілі, що не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без реального відбування покарання у виді обмеження волі та не вбачає достатніх підстав для його звільнення з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як він про це просить в апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного йому основного покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2020 року в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання та із застосуванням ст. 69 КК України призначити його у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3