Код суду 233 Справа № 233/4117/20
Вирок
Іменем України
11 листопада 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Костянтинівка, Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, який працює охоронцем на СТОВ «Імпульс», має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -
27 серпня 2020 року приблизно о 21 годині 00 хвилини, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 знаходився за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , в цей у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме кукурудзи, яка зростала на полі в с.Іжевка, Костянтинівського району, Донецької області.
В цей же день приблизно о 22 годині 00 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 на своєму автомобілі ЗАЗ-968 МД державний номер НОМЕР_1 , приїхав до поля, яке розташоване в с. Іжевка, Костянтинівського району, Донецької області. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, ОСОБА_5 , діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу підійшов до кукурудзяного поля, з якого зірвав 1983 качани кукурудзи сорту «Оржиця» та поклав їх до одинадцяти полімерних мішків, які привіз з собою, після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального проступку зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим заподіявши ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 5004 гривень.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
04 вересня 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
07 вересня 2020 року між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 укладено угоду про примирення.
За умовами вказаної угоди про примирення, обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за обставин, викладених в угоді про примирення та відшкодував потерпілому завдану майнову шкоду у повному обсязі.
Крім того, сторони погодилися, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України буде призначене покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав за доцільне затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 , як таку, що відповідає вимогам діючого законодавства та нормам кримінального процесуального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав укладену між ним та потерпілим угоду про примирення, вину у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав у повному обсязі, з узгодженою мірою покарання згоден; угода укладена за його власним бажанням, без тиску зовнішніх обставин та є добровільною, зазначив, що він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ст.ст. 394, 424, 473, п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, які йому були роз`яснені в підготовчому судовому засіданні судом.
Потерпілий ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав укладену угоду про примирення, зазначив, що угода є добровільною, він цілком розуміє свої права як потерпілого в кримінальному провадженні та наслідки укладення угоди, що передбачені ст.ст. 394, 424, 473 КПК України, які йому роз`яснені в підготовчому судовому засіданні судом.
Розглядаючи питання про затвердження вказаної угоди про примирення, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
З урахуванням вимог ч.ч. 1, 3 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом в підготовчому судовому засіданні встановлено, що діяння, яке інкримінується ОСОБА_5 дійсно мало місце та було скоєне саме обвинуваченим, який в судовому засіданні визнав свою вину повністю. Вчинені ОСОБА_5 дії містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
В угоді про примирення передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення згідно зі ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що умови та зміст угоди про примирення від 07 вересня 2020 року, укладеної між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам ст. 471 КПК України, міра покарання, яка узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч. 1 ст. 185 КК України, є достатньою та необхідною для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Судом встановлено, що умови даної угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та є винним у скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 185 КК України.
Суд, шляхом проведення опитування потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, цілком розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; йому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України. Потерпілий повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, йому роз`яснені наслідки невиконання угоди та права, передбачені ст. 476 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Заслухавши думку учасників судового розгляду та враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної 07 вересня 2020 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 з призначенням останньому узгодженої в угоді міри покарання.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставинами, відповідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття.
Обставин, відповідно ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра, нарколога, фтизіатра не знаходиться, працездатний, який не працює; має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується позитивно, у скоєному щиро розкаявся.
Узгоджене сторонами в угоді про примирення покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: пропонується у межах встановлених в санкції частини статі Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за яким належить призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди про примирення міру покарання.
Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не пред`являвся.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Відомостей щодо процесуальних витрат суду не надано.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.
Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 07 вересня 2020 року покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Обов`язок нагляду за ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази по справі:
- автомобіль ЗАЗ-968 ДМ білого кольору, д/н НОМЕР_1 , який зареєстровано за ОСОБА_7 та який фактично належить ОСОБА_5 вважати повернутим за належністю власнику ОСОБА_5 ;
- вилучені з салону автомобіля ЗАЗ-968 ДМ 11 мішків з початками кукурудзи, в загальній кількості 1983 початки - вважати повернутим за належністю потерпілому ОСОБА_4 .
Відомостей щодо процесуальних витрат по справі стороною обвинувачення суду не надано.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 не обирати.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити потерпілому, обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1