Справа №761/6037/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2877/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Муровані Курилівці Мурованокуриловецького району Вінницької області, громадянину України, з вищою освітою, не працюючому, не одруженому, раніше не судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , -

обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.15, п.п.1, 7, 12 ч.2 ст.115, п.п. 7, 12 ч.2 ст.115, ст.340, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою продовжено до 12 вересня 2020 року, включно.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_8 відносяться до особливо тяжких злочинів, продовжують існувати ризики переховування від суду, впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, які ще не допитані в судовому засіданні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Обставини, які могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам застосуванням інших запобіжних заходів, у тому числі більш м`яких, стороною захисту не наведено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з під варти в залі суду.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та невмотивованим. Зокрема обвинуваченому та його захисникам не було надано клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 у строк передбачений КПК України. Ухвала суду першої інстанції зовсім не містить аналізу ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а її зміст не відповідає вимогам ст.196 КПК України. Продовження строку тримання під вартою обвинуваченого головуючим суддею було вирішено з порушенням вимог ст.ст.31, 331 КПК України. Таким чином, на думку сторони захисту, існують беззаперечні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та постановлене з порушенням вимог ст.ст.31, 331 КПК України. Також захисник звертає увагу, що ОСОБА_8 перебуває під вартою майже 4 роки. При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою судом не враховано дані щодо особи обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_8 має двох дітей та стареньку матір, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подано заперечення на апеляційні скарги захисників, в яких вона просить апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою відхилити.

Прокурор вказує, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, а апеляційні скарги є такими, що підлягають відхиленню. Ризики, які стали підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу не перестали існувати, а інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання ОСОБА_8 його процесуальних обов`язків. Зокрема, ризик того, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду полягає у тому, що обвинувачений вже переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим 07.03.2017 року його було оголошено у розшук. Крім того, підтвердження можливості переховування ОСОБА_8 від суду є відсутність стійких соціальних зв`язків. Зокрема з матір`ю ОСОБА_11 та за місцем реєстрації обвинувачений не проживає Органи місцевого самоврядування не володіють інформацією відносно ОСОБА_8 , відповідно вказане дає підстави вважати, що останній стійких соціальних зв`язків не має. Джерела доходу також не має. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні насильницьких злочинів, що вчинялись з хуліганських мотивів, що дає передумови вважати про наявність ознак асоціального типу поведінки. Про наявність ризику того, що обвинувачений продовжуватиме вчиняти кримінальні правопорушення, свідчить той факт, що хоча він раніше і не притягувався до кримінальної відповідальності, однак 15.03.2013 року затримувався за повідомленням про рейдерське захоплення автостоянки по вул. Ревуцького, де невідомі особи в складі 18 чоловік проникли через паркан на територію, кинувши димову шашку під ноги охоронцям, намагалися вигнати автомобілі з території. Прокурор вказує, що саме сторона захисту вчиняє всі дії для того, що судовий процес був максимально тривалим.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 (справа справі «Bellet v. France») зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_12 зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

За таких обставин захисники обвинуваченого ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 мають право на оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2020 року, і їх апеляційні скарги підлягає розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 15.07.2020 року було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому

За наслідками розгляду вказаного клопотання, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.07.2020 року продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 12 вересня 2020 року.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Правовими приписами ст.331 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі. Таким чином, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, який не має постійного джерела доходу, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані в суді, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, районний суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наведені в апеляційних скаргах дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянтів, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Отже, на думку колегії суддів, районний суд дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставною для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтами не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7, 9, 176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , строк тримання під вартою продовжено до 12 вересня 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :