Провадження №1-кс/463/226/21
У Х В А Л А

18 січня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, погоджене прокурором Львівської обласної прокуратури про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, українцю, громадянину України, з вищою освітою, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , працюючому на посаді першого заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області, раніше не судимому, підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України
ВСТАНОВИВ:
Слідчий Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, з покладенням на нього таких обов`язків:
1) неухильно прибувати на перший виклик до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України у вчиненні службової недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.
Зокрема, за даними слідства 05.03.2019 першим заступником начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, головним державним ветеринарним інспектором Львівської області ОСОБА_5 розглянуто справи про порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», законодавства про харчові продукти та корми стосовно фізичної особи підприємця ОСОБА_6 , ЄДРОПУ НОМЕР_1 , за результатами розгляду яких ОСОБА_5 , у зв`язку із неналежним виконанням своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, допущено службову недбалість, внаслідок якої стосовно ФОП ОСОБА_6 не застосовано господарсько-адміністративні санкції на загальну суму 187 785 гривень, чим державному бюджету спричинено істотної шкоди у вигляді недонадходжень грошових коштів.
Так, ОСОБА_5 , після отримання ним протоколів про порушення ФОП ОСОБА_6 законодавства про безпечність харчових продуктів та інших матеріалів вказаних справ, відповідно до вимог ч. 10 ст. 66 Закону № 2042-VIII підписано повідомлення ФОП ОСОБА_6 № 27-2-17/1234 від 21.02.2019 відповідно до якого 05.03.2019 о 10:00, у приміщенні ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області, за адресою: АДРЕСА_2 , на третьому поверсі (актовий зал), відбудеться розгляд двох справ про недотримання вказаним оператором ринку вимог законодавства у сфері безпечність харчових продуктів та їх якості. Із вказаним повідомленням ознайомлена ФОП ОСОБА_6 , про що свідчить підпис останньої під текстом зазначеного повідомлення.
Однак, за результатами розгляду протоколу № 1 від 19.02.2019, складеного у зв`язку з вчинення ФОП ОСОБА_6 правопорушення передбаченого пунктом 18 частини першої статті 65 Закону № 2042-VIII (невиконання, несвоєчасне виконання рішення головного державного інспектора (головного державного ветеринарного інспектора) про тимчасове припинення виробництва та/або обігу харчових продуктів та/або кормів) та матеріалів справи ОСОБА_5 не винесено жодної постанови, чим порушено вимоги частини чотирнадцятої статті 66 Закону № 2042-VIII, відповідно до якої за результатами розгляду справи головний державний інспектор (головний державний ветеринарний інспектор) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення штрафу; 2) про закриття справи.
Поряд з цим, слідством встановлено, що протоколом № 1 від 19.02.2019, складеного стосовно ФОП ОСОБА_6 , а також іншими матеріалами справи стосовно вказаного оператора ринку, а саме: рішенням про відбір зразків продукції від 01.02.2019 № 7, експертним висновком № 000128 д.к./19, експертним висновком № 000162 з/19, повідомленням вих. № 272-17/141 від 11.02.2019, рішенням про тимчасове припинення виробництва та обігу харчових продуктів від 05.02.2019 № 1, актом, складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного контролю стосовно додержання операторами ринку гігієнічних вимог щодо поводження з харчовими продуктами № 183 від 18.02.2019, з дотриманням вимог чинного законодавства у сфері безпечності харчових продуктів, задокументовано факт невиконання ФОП ОСОБА_6 рішення про тимчасове припинення виробництва та обігу харчових продуктів від 05.02.2019 № 1, прийнятого у встановленому законом порядку та на законних підставах головним державним інспектором Львівської області ОСОБА_7 .
Разом з цим, вивченням матеріалів вищевказаної справи стосовно ФОП ОСОБА_6 , а також досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні не встановлено обставин, які б вказували на відсутність у діях ФОП ОСОБА_6 правопорушення, передбаченого пунктом 18 частини першої статті 65 Закону № 2042-VIII та обставин, які б вказували на незаконність дій головного спеціаліста відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Львівського міського управління ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області ОСОБА_8 в ході проведення 01,04 та 18 лютого 2019 року перевірок закладу громадського харчування ФОП ОСОБА_6 .
Також, за результатами розгляду протоколу № 2 від 19.02.2019, складеного у зв`язку з вчиненням ФОП ОСОБА_6 правопорушення, передбаченого пунктом 19 частини першої статті 65 Закону № 2042-VIII (невиконання, несвоєчасне виконання законних вимог (приписів) посадової особи компетентного органу, його територіального органу щодо усунення порушень цього Закону, законодавства про харчові продукти та корми), та матеріалів справи ОСОБА_5 19.03.2019 винесено постанову № 3 від 19.03.2019 про закриття зазначеної справи, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, що є порушенням вимог частини тринадцятої статті 66 Закону № 2042-VIII, оскільки підстави для закриття справ визначені лише частиною тринадцятою статті 66 Закону № 2042-VIII. При цьому, слідством не встановлено доказів чи обставин справи, які б спростовували вину оператора ринку. Крім цього, вказані докази та обставини не зазначені у постанові про закриття вказаної справи стосовно ФОП ОСОБА_6 , що є порушенням вимог пунктів 4 та 5 частини п`ятнадцятої статті 66 Закону № 2042-VIII, відповідно до яких постанова у справі повинна містити підстави для закриття, а також опис обставин, встановлених під час розгляду справи, та доказів, що їх підтверджують.
Поряд з цим, вищевказана постанова № 3 не могла бути винесена 19.03.2019 оскільки розгляд вказаної справи відбувався 05.03.2019.
Внаслідок недотримання ОСОБА_5 під час розгляду вказаних справ вимог Закону № 2042-VIII, оператора ринку ФОП ОСОБА_6 , незаконно не притягнуто до адміністративної відповідальності та не застосовано до зазначеного суб`єкта господарювання адміністративно-господарські санкції (штрафи), передбачені абзацом 2 пункту 18 та абзацом другим пункту 19 частини 1 статті 65 Закону № 2042-VIII, які для фізичної особи-підприємця складають 40 (сорок) та 5 (п`ять) мінімальних заробітних плат відповідно, що згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у сукупності становить 187 785 гривень.
Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними доказами та крім цього, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що підозрюваний з огляду на можливість призначення йому покарання у виді обмеження волі може переховуватися від органів досудового розслідування. Крім того, в силу займаної посади він може впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, або ж перешкоджати кримінальну провадженню іншим чином.
З метою запобігання вказаним ризикам вважає за доцільне обрати підозрюваному запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги клопотання, дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить клопотання задовольнити.
Захисник в судовому засіданні заперечив проти клопотання. Вважає підозру необґрунтованою, оскільки зібраними доказами не підтверджуються подія кримінального правопорушення, а ОСОБА_5 сумлінно виконує свої трудові обов`язки. Сама перевірка, на підставі якої складено відповідну довідку проведена безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства, а тому така довідка не може прийматись як доказ. Також вважає, що за обставинами справи відсутня об`єктивна сторона інкримінованого злочину у виді істотної шкоди, оскільки ФОП ОСОБА_6 мала право оскаржити ймовірну постанову про накладення на неї адміністративно-господарських санкцій. Зазначені у клопотанні ризики не підтверджені. На виклики до слідчого чи суду підозрюваний з`являється та завжди перебуває на зв`язку. Своєю поведінкою перешкод слідству не створює.
Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію захисника.
З`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
До Єдиного реєстру досудового розслідування 12.06.2020 року внесені дані з приводу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.
03.12.2020 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України у вчиненні службової недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
У відповідності до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказані обставини слідчий суддя розглядатиме окремо.

Чи існує обґрунтована підозра у вчиненні злочину?

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.
Наявність обґрунтованою підозри є умовою sine qua non законності застосування запобіжного заходу.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема:
висновком судового експерта від 22.06.2020 № 2806/4552-4258;
довідкою за результатами внутрішньої перевірки стосовно дій службових осіб при розгляді справ щодо застосування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання від 28.02.2020;
протоколами допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ;
протоколами № 1 та № 2 від 19.02.2019;
постановою № 3 від 19.03.2019.
Такі докази в об`єктивному взаємозв`язку вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , оскільки несуть в собі достатню кількість фактів та відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення.
При цьому, оцінюючи вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності слідчим суддею не встановлено істотного порушення прав та свобод людини при отриманні таких доказів. Зрештою, сторона захисту на такі обставини не посилається.
Також, виходячи з фактичних обставин справи, на даний час слід погодитись з правильністю кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_5 , а що стосується аргументів сторони захисту про необґрунтованість підозри та неправильну кваліфікацію, слідчий суддя надає їм правову оцінку та звертає увагу на таке.
В цьому аспекті важливо відзначити, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, існують різні критерії доведеності необхідні для звинувачення (як правило, доведеність за відсутності обґрунтованих сумнівів) та переслідування (як правило, обґрунтована підозра у скоєнні злочину) особи. Отже, можуть бути звичайно такі випадки, коли обґрунтована підозра не призводить у результаті судового розгляду до засудження особи за відсутності обґрунтованих сумнівів. Однак, у таких ситуаціях держава має законний інтерес забезпечити, аби особи, щодо яких існує обґрунтована підозра у скоєнні злочину, не намагались ухилитися від правосуддя або підірвати належне проведення судового розгляду, у ході якого має бути розглянуто питання про їхню винність або невинність («СПРАВА LAVRECHOV ПРОТИ ЧЕСЬКОЇ РЕСПУБЛІКИ», рішення від 20.06.2013, заява № 57404/08, п. 50).
Тому, при вирішенні вказаного питання за стандартом «обґрунтована підозра» слідчий суддя врахує характер справи та контекст кримінального провадження, у якому приймалось рішення про закриття однієї справи і не відбувся розгляд іншої справи.
В силу своїх посадових обов`язків підозрюваний вправі розглядати справи про порушення Закону України «Про державний контроль за дотриманням законодавства про харчові продукти, корми, побічні продукти тваринного походження, здоров`я та благополуччя тварин», законодавства про харчові продукти та корми. Вказана обставина ніким не оспорюється. Окрім підозрюваного, право розглядати протоколи має начальник ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області ОСОБА_7 .
Як вбачається зі змісту протокол № 2, суть порушення полягало у невиконанні законних вимог припису від 05.09.2019 № 21/5.
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 15 ст. 66 згаданого вище Закону, постанова повинна містити опис обставин, встановлених під час розгляду справи, та доказів, що їх підтверджують; посилання на положення законодавства, які були порушені, та/або зазначення підстав для закриття справи.
Постанова № 3 від 19.03.2019 про закриття провадження у справі, яка винесена за результатами розгляду протоколу № 2 не містить підстав для закриття провадження у справі. Натомість, зазначено що припис виконано за результатами повторної перевірки, однак і суть правопорушення власне полягала в тому, що такий припис не було виконано своєчасно і в постанові № 3 не зазначено будь-якої інформації на спростування такої обставини.
Протокол № 1 взагалі не розглянутий, а згідно пояснень свідка ОСОБА_7 , який в силу своїх посадових обов`язків також може розглядати протоколи, він не пригодує чи був присутній при розгляді справ ФОП ОСОБА_6 .
Дійсно, вказані покази не є беззаперечним доказом того, що вказаний протокол перебував на розгляді у підозрюваного, однак і підозрюваний так і не надав логічних пояснень чому ним була розглянута лише одна справа, хоча у своєму ж повідомленні він повідомляв ФОП ОСОБА_6 про розгляд ним двох справ.
Відтак, керуючись стандартом «обґрунтована підозра» слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Ризики, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Тому, слідчий суддя відкидає всі аргументи сторони захисту про відсутність доказів, які підтверджують зазначені у клопотанні ризики, а оцінку цих ризиків проведе з точки зору доказів, які підтверджують, що підозрюваний має реальну можливість здійснити відповідні дії на шкоду інтересам кримінального провадження.
В мотивах клопотання слідчий покликається виключно на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відповідно, враховуючи таку засаду кримінального провадження як диспозитивність слідчий суддя детального розгляне можливість існування цих ризиків та не буде перевіряти можливість існування інших ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Чи існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду?

Такий ризик слідчий суддя оцінить в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного.
Санкція статті, за якою підозрюється ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. В силу вимог статті 12 КК України, вказаний злочин є нетяжким.
В п. 36 рішення від 20.05.2010р., яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Як уже зазначалось вище, поза розумним сумнівом обґрунтованість підозри ОСОБА_5 стосується нетяжкого злочину, за який передбачено альтернативні покарання, не пов`язані з ізоляцією від суспільства.
Крім того, слід врахувати, що з часу внесення відомостей до ЄРДР і до моменту повідомлення про підозру минуло пів року і до матеріалів клопотання не долучено жодного доказу, який би підтверджував неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_5 .
Зрештою, слід врахувати, що підозрюваний працює, має сім`ю, раніше не судимий, має постійне місце проживання, тобто має міцні соціальні зв`язки.
Також, загальновідомим є факт існування карантинних обмежень, в тому числі в частині закриття транспортних сполучень, що створює реальні перешкоди у перетині державного кордону.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду стороною обвинувачення не доведений.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Крім того, слід врахувати, що вплив на свідків може здійснюватись в силу займаної підозрюваним посади та в силу його авторитету і здобутих зв`язків по службі.
Разом з тим, слідчий суддя враховує характер та обставини вчинення цього кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину у сфері службової діяльності, де основна доказова база не може базуватись виключно на показаннях свідків.
Так само як і в попередньому випадку слід врахувати терміни, які минули з моменту внесення відомостей до ЄРДР і відсутність будь-яких доказів про здійснення підозрюваним впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження.
Відтак, ризик впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження хоч і існує, проте він є мінімальний.

Щодо можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Як вбачається зі змісту клопотання, сторона обвинувачення взагалі не обґрунтовує в чому полягає вказаний ризик та якими своїми діями підозрюваний зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Тому ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином слід вважати недоведеним.
У підсумку, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК?

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
По відношенню до інших запобіжних заходів особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, а тому, враховуючи доведеність обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя не буде окремо досліджувати питання про наявність обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.
З врахуванням такої засади кримінального провадження як диспозитивність, слід вважати встановленим, що застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання буде достатнім для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Отже, слідчим та прокурором також доведено наявність обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.
У зв`язку з застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою далі слідчий суддя вирішить питання про покладення на нього відповідних обов`язків.
Так, згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
З огляду на обставини кримінального провадження та доведений ризик, необхідність покладення на підозрюваного зазначених у клопотанні обов`язків вважаю доведеною, оскільки такі об`єкти направлені на запобігання цим ризикам та не становитимуть непропорційного втручання в особисте життя особи.
Строк дії запобіжного заходу слід обмежити строком досудового розслідування, який відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України не може перевищувати двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Крім того, підозрюваному слід роз`яснити, що в разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щодо інших аргументів сторони захисту.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. пункт 29 рішення у справі «RuizTorija v. Spain» від 09.12.1994, № 303-A; пункт 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04).
У цьому провадженні слідчий суддя надав відповіді на всі вагомі аргументи сторони захисту і на цьому етапі кримінального провадження немає необхідності вирішувати будь-які інші аргументи.
Керуючись вимогами статей 176-179, 194, 395 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 194 КПК України, а саме:
1) неухильно прибувати на перший виклик до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (в разі наявності).
Строк дії обов`язків за даною ухвалою закінчується 03.02.2020 року.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням ухвали суду в частині покладення обов`язків покласти на слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в даному кримінальному провадженні.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Повний текст ухвали оголошено 22.01.2021 о 14:00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1