Провадження № 1-кс/760/7356/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що Солом`янським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування, а Київської місцевою прокуратурою № 9 процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0002436 від 06.04.2020 року, відомості про яке внесено до ЄРДР .
04.05.2020 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа №760/9785/20, провадження № 1-кс/760/3704/20) задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 та накладено арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене в ході огляду місця події 05.04.2020 року за адресою: м. Київ, вул. Кайсарова, а саме: автомобіль марки «Lexus GX 470» VIN- НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 ; ключ чорного кольору з логотипом «Lexus», з метою збереження речових доказів.
Адвокат ОСОБА_3 у клопотанні посилається, що 10.04.2020 року органом досудового розслідування до відділу криміналістичних досліджень транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують лабораторії автомеханічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України направлено Постанову про призначення трасологічної експертизи від 06.04.2020 року винесеної слідчим Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , проте за клопотання судового експерта органом досудового розслідування у термін 30 календарних днів не надано у розпорядження експертів об`єкт дослідження - автомобіль марки «Lexus GX 470» VIN- НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору, а тому 16.05.2020 Київським Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України направлено до органу досудового розслідування Повідомлення про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку із ненаданням об`єкту дослідження у встановленні строки.
У клопотанні адвокат зазначив, що 17.06.2020 року органом досудового розслідування повторно надіслано до Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Постанову про призначення трасологічної експертизи від 06.04.2020 року винесеної слідчим Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , проте за клопотання судового експерта органом досудового розслідування у термін 30 календарних днів вдруге не надано у розпорядження експертів об`єкт дослідження - автомобіль марки «Lexus GX 470» VIN- НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору.
Як зазначив у клопотанні адвокат, у матеріалах кримінального провадження міститься Висновок експерта Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 01.07.2020 року № 17-3/1179 згідно якого було проведено експертизу Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 «Lexus GX 470» VIN- НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , відповідно до якого Бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 «Lexus GX 470» VIN- НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України.
Таким чином, на думку адвоката ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 «Lexus GX 470» VIN- НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 видано законному власнику у встановленому законом порядку.
Як зазначив клопотанні адвокат, наведенні прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку із яким майно відповідає критеріям визначеними ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом.
Крім того адвокат зазначив, що слідчий звернувся до суду із клопотанням про арешт майна із пропуском строків для подачі клопотання, встановлених КПК України.
Адвокат вказує, що у зв`язку із кваліфікацією злочину в цьому кримінальному провадженні зі ст. 290 КПК України автомобіль неможливо конфіскувати, здійснити його відчуження, та спрямувати на погашення цивільного позову, оскільки санкція статті не передбачає конфіскацію, а до ОСОБА_5 цивільного позову не заявлено та ОСОБА_5 не є підозрюваним або обвинуваченим.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні проти клопотання заперечував та просив у його задоволенні відмовити.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення адвоката, прокурора, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В ході судового розгляду клопотання встановлено, що Солом`янським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування, а Київської місцевою прокуратурою № 9 процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0002436 від 06.04.2020 року, відомості про яке внесено до ЄРДР, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
04.05.2020 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа №760/9785/20, провадження № 1-кс/760/3704/20) задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 та накладено арешт з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене в ході огляду місця події 05.04.2020 року за адресою: м. Київ, вул. Кайсарова, а саме: автомобіль марки «Lexus GX 470» VIN- НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 ; ключ чорного кольору з логотипом «Lexus», з метою збереження речових доказів.
Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, прийшов до висновку, що автомобіль марки «Lexus GX 470» VIN- НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , синього кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 ; ключ чорного кольору з логотипом «Lexus» можуть відповідати ознакам ч. 1 ст. 98 КПК України.
За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та може бути використане як доказу в кримінальному провадження, тому вбачав наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна ОСОБА_5 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Крім того, у судовому засіданні прокурором надано лист від 23.12.2020 року, з якого вбачається, що до Київського НДЕКЦ МВС України направлено постанову про призначення транспортно-трасологічної експертизи, а тому слідчий судді приходить до висновку, що на даний час зняття арешту із транспортного засобу не є можливим, оскільки існує необхідність проведення експертиз у межах кримінального провадження.
Враховуючи вказані обставини та проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді від 04.05.2020 року правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане вище майно був накладений обґрунтовано та в жодному разі не призвів до надмірного обмеження прав власника, а також в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах володільця майна ОСОБА_5 , не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про скасування арешту майна, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1