Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

24 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

Прокурора ОСОБА_5

Обвинуваченого ОСОБА_6

Захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції із захисником ОСОБА_7 кримінальне провадження № 0000394 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, з призначенням покарання вісім років позбавлення волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_6 з 16.08.2019 року. Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 14 серпня 2019 року близько 14.00 год, перебуваючи в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_8 , що виникла з мотивів тривалих особистих неприязних відносин, умисно наніс останній декілька ударів (точної кількості не встановлено) кулаками обох рук в різні частини тіла, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, від яких ОСОБА_8 померла.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчиненому злочині та правильності кваліфікації дій, покликаючись на надто суворе покарання, просить з врахуванням щирого розкаяння, позитивної характеристики з місця проживання, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності вперше, вирок суду в частині призначення покарання змінити і обрати йому більш м`яке покарання.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

До початку апеляційного розгляду від потерпілої ОСОБА_9 надійшло письмове клопотання про здійснення апеляційного розгляду без її участі, у якому потерпіла просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі апелянтом і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про призначення йому надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, а також розяснень що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму чи наркоманії, і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, та тим, які щиро розкаялися, сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки, тощо.

Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, наслідком якого було позбавлено життя людини - матері трьох неповнолітніх дітей, особу винного, який характеризується за місцем проживання, як такий, що має схильність до зловживання алкогольними напоями ( т. 1 а.с. 61), вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілої щодо призначення максимальної міри покарання, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, і призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, максимально наближене до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

При цьому суд, на думку колегії суддів, правомірно покликався на відсутність пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, оскільки ОСОБА_6 , наголошуючи на визнанні своєї вини, протягом тривалого судового розгляду жодного разу не висловив щирого каяття, вибачення у потерпілої ОСОБА_9 матері загиблої, та трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , які залишилися сиротами,і перебувають на утриманні потерпілої, не попросив, а, навпаки, під час судового слідства поводив себе агресивно, про що наголошує і потерпіла у своїй заяві, адресованій апеляційному суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_6 не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена засудженим в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3