Справа № 164/1490/20
п/с 1-кп/164/183/2020
Категорія: 411100000
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Маневичі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000355 від 24 липня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, інваліда ІІ групи, раніше не судимого, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2020 року, біля 22 год. 55 хвилин, на перехресті автодоріг Луцьк-Ківерці-Маневичі-Любешів-КПП Дольськ (Р-14) Київ-Ковель-Ягодин (М 07), що поблизу с. Оконськ Маневицького району Волинської області, поліцейським роти з обслуговуванням м. Ковель УПП у Волинській області ДПП ОСОБА_6 був зупинений автомобіль „ЗАЗ 110557, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_4 , за порушення вимоги дорожньої розмітки 1.1 „суцільна лінія, оскільки при виконанні повороту на автодорогу Київ-Ковель-Ягодин (М 07), рухаючись зі сторони м. Луцьк, він, не доїхавши до стоп-лінії, перетнув суцільну лінію, що відділяє узбіччя від проїзної частини, чим порушив п. 8.5.1 Правил дорожнього руху.
В подальшому, перебуваючи на узбіччі автодороги Київ-Ковель-Ягодин (М 07), навпроти стаціонарного посту поліції, що на 382 км + 400 м вказаної автодороги, о 23 год. 04 хвилини, під час оформлення службовою особою адміністративних матеріалів за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху, останній висловив пропозицію працівнику поліції, який відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України „Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів, є службовою особою правоохоронного органу в зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями, а саме, поліцейському роти з обслуговуванням м. Ковель УПП у Волинській області ДПП ОСОБА_6 надати неправомірну вигоду за те, щоб вказана службова особа з використанням наданої йому влади та службового становища не виносила постанову про адміністративне правопорушення та не притягала його до адміністративної відповідальності за порушення вимог Правил дорожнього руху. У відповідь на це, працівник поліції попередив ОСОБА_4 про те, що за пропозицію та надання неправомірної вигоди службовій особі передбачена кримінальна відповідальність.
Однак останній, незважаючи на неодноразові попередження про кримінальну відповідальність, переслідуючи мету ухилення від відповідальності за порушення вимог Правил дорожнього руху, продовжував вчиняти дії, направлені на пропозицію та надання неправомірної вигоди.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, з метою ухилення від відповідальності за порушення вимог Правил дорожнього руху, поклав у руку поліцейському роти з обслуговуванням м. Ковель УПП у Волинській області ДПП ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів на суму 150 гривень. Після цього, вказані протиправні дії ОСОБА_4 було припинено працівником поліції. Зокрема, поліцейським роти з обслуговуванням м. Ковель УПП у Волинській області ДПП ОСОБА_6 негайно, у межах своїх повноважень, відповідно до Закону України „Про Національну поліцію та Закону України „Про запобігання корупції, було вжито невідкладних заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочину, шляхом повідомлення по телефону про даний факт оперативного чергового.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 369 КК України, оскільки він запропонував службовій особі надати їй неправомірну вигоду та надав неправомірну вигоду службовій особі за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Під час досудового розслідування 25 вересня 2020 року між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_7 , яка на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000355, та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ст. 472 КПК України, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, зобов`язувався співпрацювати з Маневицькою місцевою прокуратурою Волинської області та іншими правоохоронними органами у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з метою викриття та виявлення відомих йому правопорушень. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 369 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Сторонами також узгоджено міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , у виді 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, який згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ч. 1 ст. 369 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_7 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншоїі призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Речові докази: грошові кошти на суму 150 (сто п?ятдесят) гривень, які поміщені до спецпакету № ЕХРТ0212998, знаходяться на відповідальному зберіганні у сховищі відділення АТ КБ „Приватбанк по проспекту Відродження, 1 в м. Луцьк Волинської області, слід конфіскувати в доход держави; DVD-R диск з відеофайлами слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід скасувати арешт на наступні речові докази: одну грошову купюру номіналом 100 (сто) гривень № УЧ1450849, одну грошову купюру номіналом 50 (п?ятдесят) гривень № УМ5943653.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 110, 174, 314, 369-371, 373-374, 395, 468, 471-475 КПК України, ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 вересня 2020 року, укладену між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_7 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншоїв кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000355 від 24 липня 2020 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, призначивши покарання - 17000 (сімнадцять тисяч) гривень штрафу.

Скасувати арешт на одну грошову купюру номіналом 100 (сто) гривень № УЧ1450849, одну грошову купюру номіналом 50 (п?ятдесят) гривень № УМ5943653.

Речові докази: грошові кошти на суму 150 (сто п?ятдесят) гривень, які поміщені до спецпакету № ЕХРТ0212998, знаходяться на відповідальному зберіганні у сховищі відділення АТ КБ „Приватбанк по проспекту Відродження, 1 в м. Луцьк Волинської області, - конфіскувати в доход держави; DVD-R диск з відеофайлами - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, апеляція до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя районного суду ОСОБА_1