Справа № 132/1922/20
Провадження №1-кп/132/212/20
Вирок
Іменем України
20.11.2020 м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області в складі
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 , .
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка в приміщенні суду кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 14 лютого 2020 року за № 60000070 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Вінниця Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, надаючого послуги з пасажирського перевезення, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню та одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5 ,
представника потерпілої - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Близько 18:00 години 14 лютого 2020 року водій ОСОБА_3 ,, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності в м. Калинівка Калинівського району Вінницької області зі швидкістю 50 км/год по правій смузі руху в напрямку центру м. Калинівка, проігнорувавши вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що знаходиться між магазином «Продукти» та прохідною «Калинівського машинобудівного заводу», не вживши відповідних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину дороги по пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №25/29 від 22.04.2020 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин обличчя, забою правого променево-зап`ястного суглоба, закритого перелому зовнішнього виростка правої очниці та передньої стінки правої гайморової пазухи без зміщення, які за своїм характером належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за критерієм тривалого (понад 21 день) розладом здоров`я.
Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_5 виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення можуть відповідати строку 14 лютого 2020 року.
Водій ОСОБА_3 за вищевказаних обставин порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека». Порушення водієм ОСОБА_3 , вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, з урахуванням висновку судово-автотехнічної експертизи №399 від 10 червня 2020 року з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 14 лютого 2020 року близько 18:00 години поверталася додому з роботи, та переходила пішохідний перехід по вул. Незалежності в м. Калинівка Калинівського району Вінницької області, що знаходиться між магазином «Продукти» та прохідною «Калинівського машинобудівного заводу», де на неї здійснив наїзд ОСОБА_3 , внаслідок чого їй були заподіяні тілесні ушкодження, через які вона протягом 6 місяців перебувала на лікарняному, пересувалась на милицях. Внаслідок заподіяних ушкоджень їй було встановлено третю групу інвалідності, вона досі потребує лікування, оперативного втручання та зазнає негативних наслідків ушкоджень здоров`я через періодичний біль, позбавлена можливості повноцінно працювати на роботі, пов`язаній з фізичними навантаженнями. ОСОБА_3 за час її перебування на лікуванні оплачував витрати на лікування на загальну суму близько 10000-12000 грн за тими чеками, які вона йому надавала. В частині призначення покарання не наполягала на призначенні суворого покарання ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину в пред`явленому йому обвинуваченні за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому і по суті пред`явленого обвинувачення суду пояснив, що 14 лютого 2020 року близько 18:00 години, керував автомобілем марки ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 , надав послуги таксі, перевозив пасажира, рухаючись по вул. Незалежності в м. Калинівка Калинівського району Вінницької області на нерегулюваному пішохідному переході, що знаходиться між магазином «Продукти» та прохідною «Калинівського машинобудівного заводу» не помітив пішохода, яка рухалась по ньому, оскільки вже була темна пора доби та здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_5 . Одразу зупинився, щоб надати допомогу потерпілій, після приїзду карети швидкої допомоги та госпіталізації ОСОБА_5 залишився на місці події для надання пояснень працівникам поліції, після чого одразу, цього ж дня відвідав ОСОБА_5 в лікарні, а також протягом усього часу перебування останньої в закладі охорони здоров`я провідував її, цікавився, яку необхідно надати допомогу та оплачував витрати на лікування за наданими потерпілою чеками на загальну суму 15002,81 грн. При цьому пропонував останній шляхи примирення, що не заборонено законом.
Показання ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.
У ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що про вчинене він щиро шкодує та просив суд суворо його не карати.
Представник цивільного відповідача - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Судом направлена на адресу цивільного відповідача копія позовної заяви та надано право на подання відзиву щодо позовних вимог.
Суд на виконання вимог ч.2 ст. 326 КПК України, з`ясувавши думку осіб про можливість з`ясування обставин, що стосуються цивільного позову у відсутність представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», який належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду та вирішив проводити судовий у відсутність представника цивільного відповідача.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та визначив обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження допитом потерпілої, обвинуваченого, відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів та понесених у справі процесуальних витрат, дослідження доказів в частині цивільного позову. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Заслухавши пояснення потерпілої, обвинуваченого, захисників, думку прокурора, дослідивши визначений судом обсяг доказів, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення доказана і його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, те, що воно відноситься до злочинів невеликої тяжкості, є неумисним; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 який раніше несудимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, крім того, на утриманні ОСОБА_3 перебуває одна малолітня дитина 2011 року народження та одна неповнолітня дитина дочка дружини ОСОБА_8 , 2005 року народження, яка є інвалідом дитинства, ставлення до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та щирому розкаянні у вчиненому, часткове відшкодування матеріальної шкоди, процесуальну поведінку.
Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, добровільне часткове відшкодування шкоди.
Обставин згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно з ч.3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Враховуючи особу обвинуваченого, характер скоєного кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілої у частині призначення міри покарання, суд дійшов висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень має бути кримінальне покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України (в редакції до 01.07.2020) у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень на користь держави.
В частині призначення ОСОБА_3 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує положення ч.2 ст. 4, ч.3 ст. 5 КК України, а також те, що санкція даної статті в редакції до 01.07.2020 передбачала додатковий альтернативний вид покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Законом України№ 2617-VІІІ від 22.11.2018 (чинним з 01.07.2020) внесено зміни до частини 1 статті 286 КК України, згідно з якими в абзаці другому частини першої слова «або без такого» виключено.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2004 слідує, що у кожному випадку призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами.

ОСОБА_3 згідно з копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 є пенсіонером. Також останньому на підставі рішення Головної державної інспекції на автомобільному транспорті Міністерства транспорту та зв`язку України №7Л від 23.02.2010 серії АВ №523021 надано ліцензію на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт» внутрішнього перевезення пасажирів на таксі з необмеженим строком дії. Отже, ОСОБА_3 використовує у своїй повсякденній діяльності транспортний засіб, який є основним джерелом його доходу, а тому суд, з підстав, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 діяла норма ч.1 ст. 286 КК України в частині призначення додаткового покарання, яка передбачала додатковий альтернативний вид покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а редакція частини 1 статті 286 КК України, чинна з 01.07.2020, передбачає більш суворе покарання, аніж попередня суд вважає за доцільне не призначати ОСОБА_3 додатковий вид покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Судом з метою розгляду та вирішення заявленого у справі цивільного позову відповідно до вимог ст. 129 КПК України згідно з встановленим порядком та обсягом дослідження доказів в цій частині було досліджено надані потерпілою та її представником докази на підтвердження підстав та розміру цивільного позову.

До початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_5 , за підписом її представника ОСОБА_6 було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Позов обґрунтований тим, що у результаті вчиненого кримінального правопорушення позивачці заподіяно матеріальної шкоди, у зв`язку з лікуванням вона придбавала ліки на суму 991,15 грн, що підтверджується чеками з ТОВ «АВ Фармація» від 08.05.2020 на 306 грн, від 17.05.2020 на 95,00 грн, від 31.05.2020 на 98,65 грн, від 07.07.2020 на 494,30 грн. Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №640405, ОСОБА_5 частково втратила працездатність, стала інвалідом ІІІ групи, їй протипоказана праця у вимушених положеннях та тривала хода. Строк інвалідності встановлено до 01 серпня 2021 року.

Відповідальність ОСОБА_3 перед третіми особами за шкоду, застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Згідно з ст. 1195 ЦК та ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення ІІІ групи інвалідності становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на дату настання страхового випадку (4723 грн) і становить 56676 грн (4723 грн х12).

Також внаслідок ДТП позивачці спричинено моральну шкоду, що полягала у фізичному болю та стражданнях, ОСОБА_5 тривалий час не може пресуватись без милиць, для відновлення попереднього стану потрібен тривалий час. Моральну шкоду оцінює в розмірі 100000 грн.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відтак розмір моральної шкоди, який має сплатити страхова компанія становить 2883 грн = (56676 грн + 991,15 грн) х 5%.

Відповідно до приписів ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою 97117 грн (100000 грн 2883 грн), має сплатити обвинувачений ОСОБА_3 .

Крім того, для захисту своїх інтересів на досудовому і судовому слідстві позивачка змушена була користуватися послугами адвоката, витрати на якого становлять 26600 грн, що підтверджується квитанцією №205 від 19 травня 2020 року.

З наведених підстав просила стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду на придбання ліків у розмірі 991, 15 грн, у зв`язку із втратою працездатності 56676 грн, моральну шкоду 2883 грн. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 97117 грн та витрати на юридичну допомогу в розмірі 26600 грн.

Потерпіла пояснила, що до цієї ДТП була здоровою людиною, а внаслідок заподіяних ушкоджень і встановленої групи інвалідності зазнала душевного болю та страждань, відчуває пригнічення, стрес, змушена докладати додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, була змушена перебувати у лікарні, через що було порушено її звичайний щоденний розпорядок життя, чим їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 100000 грн.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 цивільний позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 визнав частково на суму 2000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В частині відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування в сумі 991, 15 грн, у зв`язку з втратою працездатності на суму 56676 грн, витрат на правову допомогу на суму 26600 грн заперечив у повному обсязі.

На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що ним здійснювалося відшкодування усіх витрат під час перебування потерпілої на лікуванні, про додаткові витрати на суму 991,15 грн остання йому не заявляла. Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою працездатності, цивільним позивачем не надано належних і допустимих доказів, що встановлення їй третьої групи інвалідності перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Витрати на правову допомогу вважає необґрунтованими та недоведеними.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в частині цивільного позову просила його задовольнити частково. Обґрунтовувала свої доводи тим, що в частині заподіяння моральної шкоди потерпілою не доведено висновками експертизи розмір шкоди на суму 100000 грн, а тому обґрунтованим розміром такої шкоди вважала 2000 грн, які мають бути стягнені з ОСОБА_3 . В решті позову просила відмовити, оскільки обвинувачений повністю оплачував витрати на лікування ОСОБА_5 , що підтверджується наданими нею чеками на загальну суму 15002,81 грн, витрати пов`язані з втратою працездатності в сумі 56676 грн не доведені доказами про наявність причинного зв`язку між подією ДТП та встановленням групи інвалідності ОСОБА_5 , а витрати на правову допомогу в сумі 26600 грн не доведені належними і допустимими доказами відповідно до приписів процесуального законодаства.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2020 року залучено ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до участі у справі як цивільного відповідача та надано ОСОБА_3 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» строк для подання відзиву на подану позовну заяву. Станом на 16 листопада 2020 року від ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відзив не надійшов.

Прокурор цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди не заперечував, в частині моральної шкоди покладався на розсуд суду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ21101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом №АО/1110196 від 14 серпня 2019 року зі строком дії з 16 серпня 2019 року до 15 серпня 2020 року.

Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю одного потерпілого становить 200000 грн та 100 000 грн на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала можливо за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 3 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, яка у подальшому була ще раз підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року.

За змістом статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 24.1 вищезгаданого Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Як вбачається з копій чеків з ТОВ «АВ Фармація» від 08.05.2020 на 306 грн, від 17.05.2020 на 95,00 грн, від 31.05.2020 на 98,65 грн, від 07.07.2020 на 494,30 грн ОСОБА_5 придбавала ліки на суму 991,15 грн. Суд бере до уваги такі докази як належні та допустимі на підтвердження витрат на лікування ОСОБА_5 .

За змістом частин першої, другої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Згідно із ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року встановлено - 4723 гривні.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 640405 від 14 липня 2020 року виданої Спеціалізованою травматологічною МСЕК Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА, ОСОБА_5 встановлена третя група інвалідності загального захворювання, захворювання опорно-рухового апарату на строк до 01 серпня 2021 року і протипоказана праця у вимушених положеннях, тривала хода.

У суду відсутні підстави для сумнівів у допустимості такого доказу у цій справі, оскільки дата первинного огляду та встановлення групи інвалідності ОСОБА_5 - 14 липня 2020 року послідовно узгоджується з датою ДТП та заподіяними потерпілій тілесними ушкодженнями, характер та ступінь тяжкості яких стороною захисту не заперечувався.

Стороною захисту належних та допустимих доказів на спростування наданих потерпілою доказів в цій частині не надано, зокрема, що до моменту ДТП, були передумови для встановлення ОСОБА_5 групи інвалідності через незадовільний стан її здоров`я або такі виникли після даної ДТП, однак не перебувають у причинному зв`язку з ним.

Отже, доведеними є вимоги ОСОБА_5 про заподіяний розмір матеріальної шкоди в розмірі 991,15 грн, пов`язаних з витратами на придбання ліків та 56676 грн (4723 грн х 12) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, які підлягають стягненню з страховика - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а всього розмір майнової шкоди становить 57667,15 грн, який підлягає стягненню з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій суд враховує, що її моральна шкода, полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, завданих як в результаті ушкодження здоров`я, ОСОБА_5 встановлена третя група інвалідності, так і в душевних стражданнях.

З урахуванням наведеного, та обставин справи розмір грошового відшкодування моральної шкоди потерпілій суд визначає у сумі 30000 грн.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Зважаючи на те, судом встановлено, що розмір шкоди, заподіяної здоров`ю ОСОБА_5 становить 57667,15 грн, а тому 5% страхової виплати за таку шкоду в розмірі 2883 грн покладається на страховика ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією , викладеною у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 553/3281/14-ц, провадження №61-13806св18, від 13 листопада 2019 року у справі № 233/4711/16-ц, провадження № 61-25257св18, від 20 травня 2020 року у справі № 295/3788/15-ц, провадження № 61-7766св18.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, на ОСОБА_3 як на особу, відповідальну за заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_5 покладається обов`язок відшкодування різниці між фактичним розміром заподіяної моральної шкоди і страховою виплатою у сумі 27 117 грн (30 000 грн 2883 грн).

Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України.

За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», які знайшли своє відображення, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 569/10915/17, судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Так, на підтвердження розміру вказаних витрат, надано ордер серії ВН №139639 від 16 вересня 2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №205 від 19 травня 2020 року, згідно з якою ОСОБА_5 сплатила адвокату ОСОБА_6 26600 грн.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суду не надано тексту угоди про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_5 у якій сторонами погоджено порядок визначення та розмір гонорару адвоката.

Також суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, фінансового стану обвинуваченого, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, в розмірі 10000 гривень.

У зв`язку з чим, відсутні правові підстави для відшкодування вищевказаних витрат на правову допомогу у розмірі 26600 гривень.

За зазначених обставин заявлений потерпілою ОСОБА_5 та поданий в її інтересах адвокатом ОСОБА_9 цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Матеріалами справи встановлено, що вартість проведеної у кримінальному провадженні експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок експерта №260 від 07 травня 2020 року) становить 1144, 15 грн, вартість проведення судової авто-технічної експертизи (висновок експерта №399 від 10 червня 2020 року) 1144,15 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 в дохід держави.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста ) гривень в дохід держави без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати по проведенню експертиз в сумі 2288,30 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім гривень 30 копійок) на користь держави.
Речові докази у справі:
Автомобіль марки ВАЗ 21101, д.н.з НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 залишити останньому за належністю;
DVD-R диск з чотирма відеозаписами, з камери відеоспостереження, що встановлена біля прохідної ПрАТ «Калинівський машинобудівний завод», що за адресою : вул. Незалежості, 67 Калинівка Вінницької області, поміщений до паперового конверту, який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;
медичну карту стаціонарного хворого №996 на ім`я ОСОБА_5 , повернуту на зберігання до КП «Калинівська ЦРЛ КРР» залишити у розпорядженні володільця.
Цивільний позов ОСОБА_5 , поданий представником адвокатом ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (вул. Глибочицька, 44, м. Київ, ) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 57667,15 (п`ятдесят сім тисяч шістсот шістдесят сім гривень 15 копійок) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, з яких 991,15 (дев`ятсот дев`яносто одна гривня, 15 копійок) витрати на придбання ліків, 56676,00 (п`ятдесят шість тисяч шістсот сімдесят шість) гривень шкода, пов`язана із втратою працездатності, а також 2883 (дві тисячі вісімсот вісімдесят три) гривні у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 27117,00 (двадцять сім тисяч сто сімнадцять) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1