Справа № 357/9747/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2020 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за № 0003081 від 05.09.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, розлученого, з середньо-технічною освітою, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 06.11.1990 Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) до одного року позбавлення волі. На підставі ст. 25 КК України (в редакції 1960 року) засуджений умовно-достроково з обов`язковим залученням до праці. 24.05.1991 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя повернутий в місця позбавлення волі на 11 місяців. Звільнений 21.03.1992 по відбуттю покарання;

2) 19.07.1995 Печерським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 81, ст. 44, ч. 1 ст. 229-6, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до чотирьох років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 15.09.1997 на підставі ст. 5 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997;

3) 13.08.1999 Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 229-6 КК України (в редакції 1960 року) до трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 45 КК України (в редакції 1960 року) звільнений від відбуття покарання на іспитовий строк на два роки;

4) 04.12.2002 Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на іспитовий строк на два роки;

5) 12.12.2005 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 129, ст. 70, ст. 71, ст. 69 КК України до чотирьох років двох місяців позбавлення волі;

6) 31.01.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 240 годин громадських робіт;

7) 20.07.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 124, ст. 71 КК України до шести місяців арешту;

8) 02.03.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України на три місяця дванадцять діб арешту;

9) 27.09.2018 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 186 КК України до одного року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання на іспитовий строк на один рік;

10) 24.10.2019 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі;

11) 02.06.2020 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до двох років позбавлення волі. Звільнений 03.09.2020 по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 04.09.2020 приблизно о 22.00 години ОСОБА_3 перебуваючи поблизу гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 , де у ОСОБА_3 виник умисел на незаконне збагачення за рахунок чужого майна.

Таким чином ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, таємно від оточуючих, з метою таємного викрадання чужого майна, поєднаного з проникненням до сховища, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом спилювання дужки навісного замка та його подальшого демонтажу, проник до гаражного приміщення, звідки викотив велосипед марки «Салют» рожевого кольору, вартістю 550 гривень, який належав ОСОБА_6 , в ході чого був помічений сусідами потерпілої.

У зв`язку з чим ОСОБА_3 не виконав всіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками незакінченого замаху на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням до сховища, оскільки з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
У рамках цього кримінального провадження судом було досліджено надані з боку сторони обвинувачення та захисту, наступні фактичні дані, на підставі яких кожна із сторін просить суд встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню у ньому, з числа регламентованих ст. 84 КПК України.

На підставі яких суд у ході судового розгляду через призму їх аналізу, у порядку ст. 94 КПК України, установив наступне.

У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 , який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину не визнав у повному обсязі та показав, що він крадіжку не вчиняв за обставинами викладених в обвинувальному акті, зазначивши, що він має знайомого ОСОБА_7 , з яким познайомився у 2016 році, останній замовляв для себе у ОСОБА_3 інструмент, в наслідок зазначених відносин у ОСОБА_7 виник перед ОСОБА_3 борг у сумі 15000грн., за отриманий від останнього інструмент, оскільки ОСОБА_7 віддавав лише частину грошових коштів. Однак на підтвердження зазначених боргових зобов`язань обвинувачений суду жодних підтверджуючих доказів не надав.

Так, 04.09.2020 приблизно о 19.00 год. ОСОБА_3 випадково зустрів ОСОБА_7 , у якого поцікавився, коли останній віддасть йому борг, на що ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_3 зустрітися пізніше, у зв`язку з чим приблизно о 21.00 год. останній підійшов до місця проживання ОСОБА_7 . Підійшовши в призначений час до будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 біля будинку побачив ОСОБА_7 , який був разом зі своїм знайомим, як потім стало відомо ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_3 зайти за кут будинку, де вони стали розмовляти, при цьому ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння та повідомив ОСОБА_3 , що зараз у нього скрутне матеріальне становище, оскільки в державі карантин та гроші віддасть не зможе, після чого почав повертатися, у зв`язку з чим ОСОБА_3 вирішив, що ОСОБА_7 уходить, а останній в цей час розвернувшись наніс кулаками рук удари в обличчя ОСОБА_3 , в наслідок чого у останнього пішла кров та покришилися зуби. Після чого до них підбіг ОСОБА_8 , який відтягнув ОСОБА_7 , який дістав зброю та двічі здійснив постріли, у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 відтягував ОСОБА_7 від ОСОБА_3 , в останнього пулі не потрапили. Після чого на вулицю вийшли сусіди, а ОСОБА_7 став всім казати, що саме ОСОБА_3 вчинив крадіжку з гаражного приміщення (сараю) потерпілої та підсовувати пилку по металу, хоча останньому нічого не було відомо про крадіжку з гаражного приміщення потерпілої ОСОБА_6 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 звернув увагу, що жодних його відбитків пальців правоохоронні органи під час досудового слідства на місці злочину не виявили, у зв`язку з чим вважав, що його вина прокурором не доведена, покази свідків вважає вимушеними, оскільки ОСОБА_7 має перед ним грошову заборгованість, а ОСОБА_8 є другом ОСОБА_7 . При цьому при допиті свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні ОСОБА_3 свідку з приводу грошових зобов`язань не задавав жодних питань, оскільки не знав, що це дозволено робити.
В судових дебатах зазначив, що стороною обвинувачення його вина в інкримінованому злочину не доведена, просив виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, оскільки він зазначений злочин не вчиняв. Від останнього слова відмовився.

Суд указані пояснення обвинуваченого сприймає, як такі що заслуговують на увагу, однак не беззаперечні за своєю суттю в цілому, у розрізі такого.
Будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_6 показала, що 04.09.2020 приблизно о 22.00 год., коли вона перебувала у себе вдома та розмовляла зі своєю матір`ю ОСОБА_9 по мобільному телефону, у вхідні двері постукав сусід ОСОБА_7 та повідомив її, що з її гаражу сараю намагалися вчинити крадіжку, але він разом з ОСОБА_8 затримали особу, яка намагалися викрасти майно та затримали його. Після чого ОСОБА_6 вибігла на вулицю до свого самовільно збудованого гаражу сараю, де біля нього побачила чоловіка, з яким раніше не була знайома, який сидів на землі, як потім стало відомо це був ОСОБА_3 , на обличчі якого перебували сліди бурого кольору, після приїзду поліції, коли ОСОБА_3 підняли з землі, під ним вилучили розібрані ножиці, у вигляді двох заточок. Також біля гаражу стояв велосипед «Салют» рожевого кольору, який належав їй та був у технічно справному стані, яким останнім часом користувалась її племінниця, а спиляний замок з гаража лежав на землі біля пилки по металу. Під час очікування приїзду поліції ОСОБА_3 висловлював на адресу потерпілої погрози розправою, в разі, якщо вона не відпустить ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_8 показав, що 04.09.2020 приблизно після 21.00 год. біля свого будинку АДРЕСА_2 , зустрів свого сусіда ОСОБА_7 , який вийшов на вулицю, повідомив, що його дружина вигулюючи собак біля само забудованих гаражів, які розташовані за будинком АДРЕСА_2 , чула шум, який нагадував спилювання, у зв`язку з чим ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 попрямували до вказаних гаражів, де один раз пройшли повз них нікого не виявили, а коли повертались до будинку побачили, що на одному гаражі відсутній замок та вхідні двері на п`ять сантиметрів перебувають у відкритому положенні. Після чого ОСОБА_8 підійшов до дверей та відчинив їх, де побачив невідомого раніше йому чоловіка, як потім стало відомо, це був ОСОБА_3 , в руках якого був велосипед рожевого кольору, який він виніс на вулицю та поставив до стіни гаражу ззовні. На запитання ОСОБА_8 , хто ще є в гаражі, ОСОБА_3 повідомив, що він сам. Після того, як ОСОБА_3 вийшов з гаражу він зустрівся з ОСОБА_7 , з яким останні приблизно дві хвилини спілкувались, а після розмови між останніми виникла суперечка, під час якої ОСОБА_7 збив з ніг ОСОБА_3 , та за допомогою коліна утримував останнього на землі, руки при цьому його завів за спину, що свідчило про затримання останнього. Після чого ОСОБА_7 попросив ОСОБА_8 потримати руки ОСОБА_3 та почекати його, а сам ОСОБА_7 попрямував до потерпілої, якої повідомив, що з її гаражу намагались викрасти майно та додому, де викликав поліцію. ОСОБА_3 під час очікування поліції висловлював на адресу свідків, потерпілої та інших сусідів з будинку погрози розправою, в разі якщо останні його не відпустять.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_7 показав, що з обвинуваченим ОСОБА_3 познайомився рік тому, внаслідок вчинення останнім крадіжки з його автомобіля, жодних відносин не підтримували, причин для оговору обвинуваченого у свідка немає. Так, на початку вересня 2020 року приблизно о 22.00 год., коли до дому повернулась його дружина, яка вигулювала собаку, повідомила, що біля самовільно збудованих гаражних приміщень біля будинку в якому вони мешкають, чула звук пилки, у зв`язку з чим попросила ОСОБА_7 вийти на вулицю та подивитися, на що останній вийшов з будинку та зустрів на вулиці сусіда ОСОБА_8 , якого попросив пройти з ним до гаражів, на що останній погодився. Пройшовши в один бік гаражів, останні нікого не побачили, а коли повертались, звернули увагу, на гараж, де був відсутній замок, а вхідні двері були у відкритому положенні. Після чого ОСОБА_8 пройшов до зазначеного гаражу, а ОСОБА_7 , який направляв світло ліхтаря на шлях руху ОСОБА_8 залишився на вулиці, після чого з зазначеного гаражного приміщення вийшов чоловік, в руках якого знаходився велосипед рожевого кольору. При цьому ОСОБА_7 побачивши обличчя цього чоловіка, впізнав у ньому ОСОБА_3 , який в минулому році, вчинив крадіжку з його автомобіля. Впізнавши ОСОБА_3 , свідок ОСОБА_7 попередив, щоб останній залишався на місці, однак останній став намагатися зникнути з місця злочину, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 став намагатися затримати ОСОБА_3 на місці вчинення злочину, у зв`язку з чим збивши останнього з ніг поклав його обличчям на землю та завів руки за спину, натиснув своїм колоном на спину ОСОБА_3 . Після чого попросив ОСОБА_8 потримати ОСОБА_3 , а сам попрямував до сусідки, з гаража якої останній намагався вчинити крадіжку та викликав поліції. Під час очікування поліції ОСОБА_3 постійно висловлював погрози на адресу свідків, якщо вони його не відпустять, у зв`язку зі спробою ОСОБА_3 залишити місце злочину, свідок ОСОБА_7 , коли повернувся до дому, взяв з собою стартовий пістолет, яким вчинив два пострілу в повітря на вулиці, з метою налякати ОСОБА_3 .

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про відмову від допиту свідка ОСОБА_9 , яке ухвалою суду, постановлено у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту з урахуванням положень статей 22, 26 КПК України, задоволено.

Загалом, обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.
Досліджуючи та аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої та вищевказаних свідків, суд вважає за необхідне надати оцінку їх показанням після аналізу доказів у провадженні в сукупності.
З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку параграфу 3 Глави 28 Розділу ІV КПК України, судовим розглядом встановлено наступне.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, внесені 05.09.2020 о 01.57 год. за № 0003081.
З протоколу огляду місяця події з фототаблицею, складеного 04.09.2020 з 22.30 год. по 22.55 год. вбачається, що огляд був проведений слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 в присутності понятих та встановлено, що об`єктом огляду є гаражне приміщення (сарай), який розташований біля будинку АДРЕСА_2 , де перед входом до приміщення гаражу зліва підпертий об стіну велосипед рожевого кольору. Крім цього зліва гаражного приміщення (сараю) виявлена пилка, а праворуч під гаражем (сараєм) виявлено навісний замок, а саме деталь застібки, а іншу частину застібки виявлено біля пилки. Перелічені предмети під час огляду були вилучені. Крім цього праворуч від доріжки до гаражу виявлені фрагменти ножиць та марлева пов`язка. Зазначене було зафіксована фотокамерою та роздрукована у фототаблиці.
Сам огляд проведено на підставі заяви - згоди ОСОБА_6 від 04.09.2020.

Враховуючи норму ст. 223 КПК України, вбачається, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Так, дослідивши в судовому засіданні вказаний протокол огляду судом встановлено, що відсутні підстави для висновків про недотримання вимог статей 233, 234, 237 КПК України, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події здійснювався огляд гаражного приміщення (сараю), з якого був викрадений велосипед. Відповідно ж до ч. 1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд.

Огляд проведений з дотриманням вимог ст. 237 КПК України. При цьому слід урахувати, висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображений у постанові від 07.06.2018 в справі № 727/4350/16-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що виходячи із аналізу кримінальних процесуальних норм, які містяться у ст. 233 ч. 1, ст. 234 ч.2 та ст. 237 ч. 2 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди. Надання власником добровільної згоди на проникнення до його житла чи іншого володіння є гарантією захисту прав особи від зловживань слідчого, прокурора, рівноцінною гарантії у вигляді отримання на це судового рішення, а тому не потребує після здійснення таких дій (постфактум) звернення з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.09.2020 складеного слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_3 фактично був затриманий 04.09.2020 о 22.09 год. у присутності захисника біля будинку 43 по вул. Павліченко в м. Біла Церква Київської області.
Зазначеним протоколом встановлено, що ОСОБА_3 затриманий був безпосередньо після вчинення злочину, який мав місце 04.09.2020 з гаражного приміщення (сараю) біля будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 .
Відповідно до протоколу огляду предмету від 05.09.2020, складеного слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 у період часу з 11.40 год. по 11.55 год. слідує, що дитячий велосипед марки «Салют», рожевого та сірого кольору, який має металевий дзвінок на правій ручки та над заднім колесом міститься багажник. По центру кожної рами з двох сторін міститься напис «Салют» сірим кольором. Вказаний велосипед наявних пошкодження не мав на час огляду та перебуває у технічно справному стані.
Наявна ж у справі постанова від 05.09.2020 про визнання вищевказаного майна речовим доказом підтверджує факт набуття ними відповідного статусу у відповідності до норм КПК України.

Згідно з протоколом огляду предмету від 08.09.2020, складеного слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 у період часу з 16.32 год. по 16.43 год. вбачається, що оглянута марлева пов`язка без пошкоджень, після експертного дослідження оглянуті фрагменти ножиць, а саме половина, на яких будь-які сліди відсутні, навісний замок з пошкодженим вушком, а також ще один металевий фрагмент, циліндричної форми від замка, будь-які сліди на зазначених предметах відсутні, металева пилка по металу із дерев`яною ручкою, пошкоджена, із налітом іржі, на якій відсутні буд-які сліди.
До зазначеного протоколу доданий СД-диск, який був відтворений у судовому засіданні, на якому зафіксований початок вищевикладеної слідчої дії, але у зв`язку з технічними недоліками СД-диску проглянути до кінця зазначений відеозапис не уявилось за можливим, тому відомості, які містяться на СД-диску судом не приймаються до уваги.

Згідно з протоколом огляду предмету від 22.09.2020, складеного слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 у період часу з 17.15 год. по 17.40 год. слідує, що оглянуто залишки первинного упакування та навісний замок, пилка, фрагмент ножиць, які були вилучені 04.09.2020 поруч із гаражним приміщенням по АДРЕСА_2 .
Наявна ж у справі постанова від 22.09.2020 про визнання вищевказаного майна речовими доказами підтверджує факт набуття ними відповідного статусу у відповідності до норм КПК України.

Крім цього вилучена під час огляду місця події від 05.09.2020 марлева пов`язка (маска) відповідно до постанови від 09.09.2020 про визнання речовим доказом, підтверджує факт набуття ним відповідного статусу.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, складеного 06.09.2020 з 19.30 год. по 19.45 год. слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 в присутності понятих, свідку ОСОБА_8 для впізнання пред`явлено фото чотирьох раніше незнайомих людей чоловічої статі, якого попередили про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, внаслідок чого останній вказав на особу на фотознімку під № 2, якого він затримав при спробі вчинити крадіжку з гаражного приміщення (сараю) біля будинку АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою приміткою, яка є невід`ємною частиною протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06.09.2020, на фотознімку під № 2, зображений ОСОБА_3 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, складеного 06.09.2020 з 19.50 год. по 20.05 год. слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 в присутності понятих, свідку ОСОБА_7 для впізнання пред`явлено фото чотирьох людей чоловічої статі, якого попередили про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст. 384 КК України, внаслідок чого останній вказав на особу на фотознімку під № 3 ОСОБА_3 , якого він затримав при спробі вчинити крадіжку з гаражного приміщення (сараю) біля будинку АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою приміткою, яка є невід`ємною частиною протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06.09.2020, на фотознімку під № 3, зображений ОСОБА_3 .
Зауваження сторони захисту, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час проведення освідування по фотознімкам не зазначили, де саме був затриманий ОСОБА_3 , не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються даними викладеними у досліджених протоколах, в яких безпосередньо під підпис свідків вказано, що останні впізнають чоловіка, який 04.09.2020 о 22.00 год. знаходячись біля будинку 43 в м. Біла Церква, проник до гаражного приміщення, яке належить ОСОБА_6 , звідки намагався викрасти дитячий велосипед, але він був ними зупинений.
При цьому, з досліджених судом, у порядку Параграфу 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновку експерту, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судом встановлено наступне.
Даними висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 3106 від 16.09.2020, згідно з яким ринкова вартість бувшого у використанні, придбаного приблизно двох років назад, дитячого велосипеда марки «Салют», рожево-сірого кольору, станом на 05.09.2020 складає 550,00 гривень.
Розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_6 , внаслідок викраденого бувшого у використанні, придбаного близько двох років назад, дитячого велосипеда, марки «Салют», рожево-сірого кольору 05.09.2020 міг складати 550,00 гривень.
Суд не приймає до уваги доводи захисника щодо визнання зазначеної експертизи недопустимим доказом у зв`язку з тим, що експертом не проведено особисте повне дослідження, тобто не оглянутий безпосередньо велосипед, а також експертом обраний порівняльний метод при проведенні зазначеного дослідження, що викликає у сторони захисту питання в об`єктивності проведеного дослідження, оскільки у висновку судово-товарознавчої експертизі відсутній висновок про технічний стан пред`явленого на дослідження велосипеда марки «Салют». У зв`язку з чим сторона захисту вважає, що слідством не встановлений розмір шкоди завданий внаслідок вчинення злочину.
Отже відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України висновок експерта в кримінальному провадженні є процесуальним джерелом доказів, який не є обов`язковим для особи або органу, який здійснює провадження, і не має наперед встановленої доказової сили відповідно до ч. 2 ст. 94, ч. 10 ст. 101 КПК України.
В судовому засіданні встановлено, що велосипед марки «Салют» був вилучений слідчим під час проведення огляду місця події від 04.09.2020, зазначений доказ не визнаний недопустимим в порядку встановленим ч. 1 ст. 84 КПК України, тобто отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Крім цього судом перевірений висновок експерта судово-товарознавчої експертизи № 3106 від 16.09.2020 відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.1997 № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» та встановлено, що при призначенні зазначеної експертизи були додержані вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; не було встановлені обставини, які виключали участь експерта у справі, експертиза проведена компетентним експертом, встановлена повнота відповідей, на поставлені запитання слідчим перед експертом, наявність узгодженості між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експерта, обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.
Стосовно доводів сторони захисту, що експертом не досліджений об`єкт експертного дослідження, суд не приймає до уваги, оскілки відповідно до ч. 3 ст. 101 КПК України встановлено, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.
Отже в судовому засіданні прокурором доведено, що експерту надавалися матеріали кримінального провадження, в яких міститься фотозображення велосипеду, що також знайшло своє відображення при дослідженні в експертизі.
Також суд не приймає до уваги зауваження сторони захисту щодо обраного експертом при дослідженні, порівняльного підходу при наданні висновку на поставлені питанні слідчого, оскільки експерт самостійно при проведені дослідження має право застосовувати необхідний метод дослідження на власний розсуд.
Згідно з висновком експерта № СЕ-19/111-20/44097-ТР від 15.09.2020 встановлено, що наданий на дослідження навісний замок, вилучений в ході огляду місця події по АДРЕСА_2 , знаходиться в несправному стані.
На поверхні замка виявлені пошкодження у вигляді перепилу запираючого стрижня за допомогою ножівочного полотна.
Відповісти на запитання: «Якщо так, то чи був пошкоджений навісний замок, що вилучений в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 предметом, зовні схожим на пилу та фрагментом ножиць, що вилучені в ході огляду гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ?», не виявилось можливим в зв`язку з непридатністю слідів перепилу для ідентифікації.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Тож, зазначений висновок суд визнає належним і допустимим доказом, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.
В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Аналіз норми статті 185 КК України свідчить про відповідальність за таємне викрадення чужого майна.

Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої знаходилося майно, що викрадається.

З аналізу норми статті 185 КК України вбачається, що крадіжка визнається закінченим злочином з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).

Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна, місця, з якого воно було вилучено, та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд.

Згідно пунктів 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11.09.2019 в справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18.04.2018 у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.11.2018 (справа № 205/5830/16-к) визначено, що під поняттям «сховище» розуміється певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охорони, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

У цій ситуації, суд зауважує, що доступ до гаражного приміщення (сараю) біля будинку АДРЕСА_2 , у розрізі наявної інфраструктури, для сторонніх осіб заборонений, сам об`єкт мав зачинені двері з навісним замком, тобто мав відповідну охорону, яку обвинуваченому вдалося оминути.

Як наслідок, відповідно до фактичних обставин цього кримінального провадження, дії обвинуваченого відповідають зазначеним критеріям.

Адже він розумів, що доступ до даного об`єкту суттєво ускладнений для потрапляння у нього сторонніх осіб і права перебувати там він не мав.

Таким чином суд уважає установленим факт того, що, в цьому випадку, мало місце проникнення за допомогою заздалегідь підготовленого предмету, а саме: пилки, яка ріже по металу, шляхом спиляння навісного замка вхідних дверей до сховища - «гаражного приміщення (сараю)».

Відповідно до ч. 3 ст. 15 КК України замах на вчинення злочину є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.

Отже, з аналізу правової норми ч. 3 ст. 15 КК України вбачається, що при незакінченому замаху винний, хоч і безпосередньо спрямовує свої зусилля на вчинення злочину, не робить всього того, що вважає за необхідне для досягнення злочинного результату, усвідомлює неповноту вчинення своїх дій і необхідність їх продовження (наприклад, винного, який таємно вилучив у квартирі чуже майно, затримують при виході з неї).

Таким чином факт затримання ОСОБА_3 свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 безпосередньо в приміщенні гаражного приміщення (сараю) біля будинку АДРЕСА_2 , дають суду підстави для відповідної кваліфікації.

Крім цього в ході допиту обвинуваченого ОСОБА_3 підтвердив доводи свідка ОСОБА_7 , що він притягувався за крадіжку з автомобіля свідка, але під час судового розгляду справи, зазначений епізод був виключений з обвинувачення ОСОБА_3 .

Отже, надані показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні не підтверджуються жодним доказом по справі, невизнання обвинуваченим вини в інкримінованому злочині суд розцінює, як обрану лінію захисту обвинуваченого, яка спрямована на уникнення останнім кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив незакінчений замах на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням до сховища, оскільки з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця..

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; взято до уваги судом дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше одинадцять разів судимий за корисні та тяжкі злочини, на шлях виправлення не став та не зробив для себе відповідних висновків, та на наступний день після звільнення, знов вчинив корисний злочин, а також обвинувачений не має місця реєстрації, а за постійним місцем проживання характеризується негативно, розлучений, немає утриманців, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, офіційно не працевлаштований, має хронічні захворювання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, однак ОСОБА_3 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних сержантів і солдат запасу в Білоцерківському ОМВК як придатний до військової служби.

Крім цього суд враховує, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають перебувати в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час скоєння злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Отже, судом не встановлені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому судом визнано рецидив злочину.

Стаття 34 КК України визнає рецидивом злочинів вчинення нового умисного злочину особою, що має судимість за умисний злочин. Ст. 32 КК України передбачає визначення поняття повторності злочинів. Тобто в даному кримінальному провадженні повторність злочинів є кваліфікуючою ознакою інкримінованого обвинуваченому злочину, а рецидив злочинів є обставиною, що обтяжує покарання, тому врахування цієї обставини не порушує вимоги ч. 4 ст. 67 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує позицію прокурора, який вважав за неможливе призначити ОСОБА_3 покарання без ізоляції від суспільства, а також позицію потерпілої, яка просила призначити покарання на розсуд суду.

На підставі викладеного суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_3 нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України, а саме за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.09.2020 - ОСОБА_3 фактично був затриманий 04.09.2020 о 22.09 год., внаслідок чого слідчим суддею відносно останнього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був продовжений по 21.12.2020.

Отже, строк відбування покарання ОСОБА_3 необхідно рахувати з часу його затримання з 04.09.2020.

Враховуючи заявлене клопотання прокурора під час судових дебатів, запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, слід продовжити та залишити тримання під вартою, враховуючи наявність встановлених при судовому розгляді ризиків.

Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає зарахувати ОСОБА_3 термін попереднього ув`язнення період з 04.09.2020 по час набуття законної сили вироку, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України стягнути з ОСОБА_3 в порядку статей 122, 124 КПК України, пов`язані із залученням експерта в розмірі 1471грн. 05 коп.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання з 04.09.2020.

Зарахувати ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 04.09.2020 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі на підставі ст. 72 ч. 5 КК України.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за залучення експерта в сумі 1471,05 грн. (одну тисячу чотириста сімдесят одну гривню 05 копійок).

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2020 на майно, а саме: на марлеву пов`язку, фрагмент ножиць, предмет схожий на пилку, пошкоджений навісний замок скасувати.

Речові докази по справі, а саме велосипед марки «Салют», повернутий під розписку потерпілій ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили залишити у останньої, як у власника майна.

Навісний замок, пилку, фрагмент ножиць, марлеву пов`язку (маску), які передані до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1