УХВАЛА
про скасування арешту майна
Справа № 495/5092/17

Номер провадження 1-кс/495/336/2021

02 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 26.01.2021 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту з майна, накладеного ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.08.2017 у справі № 495/5092/17 арешт на 54/100 будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє клопотання адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що на даний час у застосуванні арешту відпала потреба, виходячи з наступного. Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000364 розпочато 14.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Санкція цієї частини статті Кримінального кодексу України передбачає кримінальну відповідальність у вигляді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, що відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відносить вказане кримінальне правопорушення до проступків.

Пунктом 2 частини першої статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Проступок, за фактом вчинення якого проводиться розслідування, вчинено до 2009 році та у будь-якому разі до моменту внесення відомостей до ЄРДР 14.02.2017, через що присічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності сплив 14.02.2020 та особа повинна бути звільнена у зв`язку з закінченням строків давності.

Водночас, у даному провадженні у період у період часу з 18.08.2017 по теперішній час. а саме за три роки та п`ять місяців, жодній особі не повідомлено про підозру, досудове розслідування та дізнання фактично не проводяться, право власності ОСОБА_5 обмежується незаконно.

Згідно листа Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області від 07.12.2020№ 42/К-87 вказане кримінальне провадження знаходиться у провадженні СД Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області.

Власник нерухомого майна, стосовно якого вжито заходи забезпечення у вигляді арешту, статусу підозрюваного або обвинуваченого не набув, будь-якого відношення до кримінального правопорушення не має.

На даний час власник частини житлового будинку є добросовісним набувачем цього майна, будь-які процедури оскарження відповідних судових рішень, на підставі яких власником було набуто право власності на арештований об`єкт не проводяться, через що накладений арешт майна не продовжує відповідати засадам розумності та співмірності, та відповідно такий захід забезпечення обґрунтовано продовжує обмежувати право власності ОСОБА_5 .

У судове засідання адвокат ОСОБА_4 не прибув, просив розглянути клопотання за відсутності скаржника або його представника та задовольнити його.

Прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури у судовому засіданні пояснив, що дійсно, в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000364 14.02.2017, досі проводиться досудове розслідування, станом на час розгляду клопотання жодній особі про підозру не повідомлено.

Разом з тим, прокурор категорично заперечив щодо задоволення клопотання про скасування арешту з майна.

Вислухавши прокурора, дослідивши вказане клопотання, слідчий суддя приходить до таких висновків.

В силу ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтями 7 та 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності.

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП]). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

В ході розгляду клопотання про скасування арешту майна слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.08.2017 у справі №495/5092/17 накладено арешт у вигляді заборони відчуження на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з листа Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 07.12.2020 № 42/К-87 та підтверджено у судовому засіданні прокурором, кримінальне провадження №0000364 від 14.02.2017 перебуває в провадженні СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області. В цьому кримінальному провадженні досі проводиться досудове розслідування, станом на час розгляду клопотання жодній особі про підозру не повідомлено.

На даний час власник частини житлового будинку є добросовісним набувачем цього майна, будь-які процедури оскарження відповідних судових рішень, на підставі яких власником було набуто право власності на арештований об`єкт не проводяться, через що накладений арешт майна не продовжує відповідати засадам розумності та співмірності та відповідно такий захід забезпечення обґрунтовано продовжує обмежувати право власності ОСОБА_5 .

Таким чином, за наслідками судового розгляду слідчий суддя вважає, що власником майна на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін доведено необґрунтованість подальшого арешту на майно та що на даний час відпала потреба в продовженні дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 16, 170, 173, 174, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту з майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.08.2017 у справі № 495/5092/17 а саме, арешт на 54/100 будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 04.02.2021 та оголошено 04.02.2021 о 16:45 у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.