Справа №295/2894/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження№0000059 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черняхів Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не маючого на утриманні дітей, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем за контрактом, проходячи військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , 4 травня 2017 року о 10 годині, перебуваючи за місцем дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, користуючись вказаним наказом як підставою відсутністю на службі та бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби відповідно до вимог контракту, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до лікувального закладу - військової частини НОМЕР_2 не вибув, а самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , після чого проводив час на власний розсуд за місцем проживання, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, до 09 години 23 травня 2017 року, коли він прибув на лікування до військової частини НОМЕР_2 та продовжив проходження військової служби.

Він же, продовжуючи проходження військової служби за контрактом на вказаній посаді, 7 серпня 2017 року о 8 год 00 хв в порушення ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, повторно порушив встановлений порядок проходження військової служби та не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_3 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, до 14 години 15 хвилин 4 березня 2018 року, коли повернувся до військової частини НОМЕР_3 та продовжив проходження ним військової служби.

Тобто ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що своїми умисними діями вчинив самовільне залишення військової частини та нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та показав, що дійсно вчинив злочини в час, дату, місці та за обставин, зазначеному в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства, при цьому показав, що щиро розкаюється у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю злочинів, дійсно з 04.05.2017 по 23.05.2017 та з 07.08.2017 по 04.03.2018 не з`являвся на службу, а проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби. Не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Просив суворо не карати.

У зв`язку з повним визнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушень, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження наслідки застосування даної статті КПК України.

За таких обставин, враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд вважає винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведеною та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини та нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначаючи покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України і враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст. 66 КК України є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст. 67 КК України є вчинення злочину повторно.

Суд, враховує матеріали досудової доповіді Черняхівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Житомирській області, відповідно до якої виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства. Характеризується позитивно. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький.

При цьому суд враховуєте, що обвинувачений скоїв умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, не працюючий, має намір влаштуватись на роботу, не одружений, не маючий на утриманні дітей, раніше не судимий.

Суд враховуючи викладене приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому обирає йому покарання в межах санкції статті із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази, процесуальні витрати відсутні.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 349, 368 - 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки відповідно до ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя: ОСОБА_1