Номер провадження: 11-кп/813/1897/20
Номер справи місцевого суду: 520/7150/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2020 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, в кримінальному провадженні №0000852, внесеному до ЄРДР 18.12.2018,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2020, постановленої під час судового розгляду, продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , з визначенням застави у розмірі 576 300 (п`ятсот сімдесят шість тисяч триста) гривень, та покладенням обов`язків на 60 днів, тобто до 21.09.2020.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, існують ризики того, що ОСОБА_8 , яка є громадянкою Королівства Бельгії, перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність, ухилятися від суду та чинити тиск на потерпілих та свідків, знищити, сховати речі та документи, які підтверджують її злочинну діяльність, грошові кошти, які здобуті злочинним шляхом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав на неї апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною. Просить ухвалу районного суду скасувати та обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи обґрунтовує тим, що обвинувачена ОСОБА_8 перебуває під вартою майже рік, з 15.01.2019, пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є необгрунтованим та не підтверджує наявність ризиків. Також вказує, що стороною захисту до суду надано докази того, що обвинувачена ОСОБА_8 є громадянкою України, раніше не судима, як на території України так і за її межами, зокрема в Королівстві Бельгії, громадянство якої має, має постійне місце проживання в Україні, є власником квартири, розташованої в м. Києві; позитивно характеризується за місцем проживання; є інвалідом та має європейську карту інваліда; має на утриманні похилого батька, якому 84 роки та потребує постійного догляду, перебуває у критичному стані. Зазначає, що всі вищеперераховані обставини не були ретельно досліджені судом першої інстанції, внаслідок чого районним судом надана помилкова оцінка наявним ризикам втечі, впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, відсутності міцних соціальних зв`язків.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржену ухвалу без змін; дослідивши виділені матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Частина 1 статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, та визнано, що ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено, але при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

За змістом ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст. ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що раніше доведені ризики не зменшились та не перестали існувати.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість злочину, який ставиться у провину ОСОБА_8 стороною обвинувачення, а саме вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, існування ризиків вчинення інших кримінальних правопорушень, переховування від суду та незаконного впливу на потерпілих та свідків, знищення, переховування речей та документів, що підтверджують її злочинну діяльність, грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, відсутність у неї офіційного джерела прибутку, постійного місця роботи, постійного місця проживання в м. Одесі, а також тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення районного суду щодо наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченої.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення, апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

При розгляді апеляційної скарги захисника, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст .ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою, дані про особу обвинуваченої, та існуючі ризики, які не зменшилися.

З урахуванням вищевикладених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 та наявність підстав для необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Ухвалою районного суду визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі 576 300 (п`ятсот сімдесят шість тисяч триста) гривень.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , та ступеню довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

В зв`язку з цим, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір застави не є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд приймає до уваги обставини інкримінованого обвинуваченій злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченої, її фінансовий стан та вважає, що у даному випадку існує сукупність обставини, які вказують на те, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої може застава в розмірі не більше, ніж 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які, на думку колегії суддів, потребують звернення особливої уваги районного суду під час розгляду кримінального провадження.

Так, Одеський апеляційний суд звертає увагу Київського районного суду м. Одеси на положення ст. 8 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродньо встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , пояснень сторони захисту та прокурора свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час. Протягом цього часу обвинувачена тримається під вартою, але судовий розгляд й досі не завершений.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, змінити ухвалу районного суду в частині визначення розміру застави, з покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 331, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2020 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, в кримінальному провадженні №0000852, внесеному до ЄРДР 18.12.2018, про продовження строку тримання під вартою із визначенням розміру застави, змінити в частині визначення розміру застави та покладення обов`язків.

Визначити обвинуваченій ОСОБА_8 заставу в розмірі 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 315300 (триста п`ятнадцять триста) гривень.

В разі внесення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. п. 1,2 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема:

1)прибувати за кожною вимогою до суду;

2)не відлучатися за межі м. Одеси без дозволу суду;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6)носити електронний засіб контролю.

В іншій частині ухвалу районного суду залишити без змін.

Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України, у розгляді справи.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 лов