№ 336/6307/19
Пр. № 1-кп/336/317/2020
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, непрацевлаштованої, що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимої вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в сумі 850 грн.,

обвинуваченої за ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена, яка має судимість за вчинення таємного заволодіння чужим майном, після скоєння крадіжки, але до її засудження за ці дії вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року, вчинила шахрайство за таких обставин.

Між 17 годинами 20 хвилинами та 17 годинами 25 хвилинами 19 вересня 2019 року ОСОБА_4 , керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, в приміщенні магазину «ТЦ» товариства з обмеженою відповідальністю «Сейл-к» по вул. Спартака Маковського, 9, в м. Запоріжжі під приводом здійснення телефонного дзвінка заволоділа належним потерпілій ОСОБА_5 телефоном «Huawei» P smart+ моделі Ine-LX1 в корпусі чорного кольору.

Описаними діями потерпілій завдано майнову шкоду у сумі 4894 грн. 84 коп.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена повністю визнала винуватість у вчиненні шахрайства за вказаних обставин і дала детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Щодо події інкримінованого їй злочину пояснила, що у вказаний в обвинуваченні час вона в товаристві потерпілої, з якою познайомилася в цей же день за спільним розпиттям спиртного, з метою набуття чергової порції алкоголю прийшла до вказаного магазину, де обвинувачена у відсутність наміру повертати телефон попросила його у своєї нової приятельки під приводом здійснення телефонного дзвінку, оскільки її власний телефон розрядився.

В цей же день вона продала телефон в кіоску, що здійснює торгівлю мобільними телефонами та аксесуарами до них, на території ринку «Сокіл» по вул. Авраменка в м. Запоріжжі.

У вчиненні злочину щиро розкаялася. Пояснила, що повністю усвідомила протиправність та згубність того, що скоїла.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої

- за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винної, обставин, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання. а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_4 , яка має судимість за вчинення таємного заволодіння чужим майном, після скоєння крадіжки, але до її засудження за ці дії вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року, скоїла злочин середньої тяжкості, що свідчить про певний рівень її соціальної небезпеки.

Разом з тим бере суд до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод шахрайства, а також спосіб вчинення заволодіння майном, що полягає у добровільній передачі потерпілою винній цього майна.

У вчиненому обвинувачена щиро покаялася, активно сприяла суду у встановленні фактичних обставин справи.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої і не вбачає обставин, які обтяжують її покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особу винної, яка має постійне місце проживання, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, що характеризує її як соціалізовану особу, дають суду підстави для призначення мінімального розміру покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцією частини статті обвинувачення, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, яке має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути індивідуальним щодо кожної особи.

З наведених міркувань виходить суд, дійшовши висновку про можливість звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відомостей про речові докази, а також процесуальні витрати суду не надано.

Оскільки призначене вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року покарання у виді штрафу виконане обвинуваченою та з урахування положень частини 3 ст. 72 КК України про відсутність підстав для складання покарань за сукупністю злочинів, призначені за вироком від 30.10.2019 року та цим вироком покарання повинні виконуватись самостійно.

Керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачена протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на неї в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Запобіжний захід до обвинуваченої до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1