Ухвала
Іменем України
22 вересня 2020 року
м. Київ
Справа № 387/306/20
Провадження № 51-4055 ск 20
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановила:
Під час підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0000415 щодо ОСОБА_6 за п. 4, п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України, Кіровоградський районний суд Кіровоградської області ухвалою від 31 липня 2020 року відмовив в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, та за клопотанням сторони захисту змінив ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Не погоджуючись з рішенням місцевого суду представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2020 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 серпня 2020 року касаційну скаргу представника потерпілої через невідповідність вимогам ч. 5 ст. 427 КПК залишено без руху і надано строк для усунення недоліків, а саме: у зв`язку з відсутністю копії оскаржуваного судового рішення Суд був позбавлений можливості визначитися у тому, чи підлягає оскарженню судове рішення на яке подано касаційну скаргу та чи є підстави для відкриття касаційного провадження.

У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 направила на адресу Верховного Суду копію ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2020 року та копію ухвали Кропивницького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані матеріали, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Врахувавши такі вимоги процесуального закону, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ухвала Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2020 року, якою ОСОБА_6 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК, не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, та відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК виніс ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі.
В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Таким чином, наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Безпідставними є і доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року, оскільки вказаним рішенням визнано неконституційними положення ч. 2 ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, а в даному випадку ОСОБА_6 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
За таких обставин, доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом вимог КПК є необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 418 КПК.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги представника потерпілої, а тому на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3