Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8552/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.309 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року. Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар с.з. ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
захисника-адвоката ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 08 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 про обрання підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано відносно останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Слідчий суддя, з урахуванням положень п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, мотивував своє рішення тим, що вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого не може бути єдиною підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Крім того, суд вказав, що доводи слідчого, викладені в клопотанні, щодо можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Не погоджуючись з прийнятим слідчим суддею рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, терміном 60 діб.

Вважає рішення незаконне та необґрунтоване.

Зазначає, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, максимальна відповідальність за який передбачена санкцією ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України до шести років позбавлення волі, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчините інше правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, є достатні підстави застосувати до підозрюваного ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості щодо яких внесені до ЄРДР за №0000440 від 08.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185, ч.1 ст.14, ч.3 ст.185 КК України.

СУ ГУНП в Житомирській області у порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України 06.10.2020 затриманий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до вимог ст.ст. 276-279 КПК України 06.10.2020 ОСОБА_14 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні умисного корисливого майнового злочину, який відповідно до ст.12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів. Санкція ч.3 ст.185 КК України, передбачає кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

При судовому розгляді апеляційної скарги прокурора встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням норм національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик незаконного впливу на свідків, продовження вчиняти правопорушення, в якому підозрюється не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений (підозрюваний) може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно, а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Зазначена небезпека не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування вказаної небезпеки, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою.

Предметом дослідження суду першої інстанції при розгляді вказаного клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу (ст.177, 178, 181, 182, 183, 194 КПК України).

Відповідно до положень ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 зазначеного закону.

Згідно ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини справи.

Лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення не може слугувати підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, а ні слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу, а ні прокурором в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду не надано доказів наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вони посилаються. Все зводиться до висловлення припущень, зокрема, що з метою уникнення покарання підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; орган досудового розслідування не виключає можливості незаконного впливу на потерпілого зі сторони підозрюваного з метою схиляння його до зміни показів та відмови від раніше даних показів; вважає, що перебуваючи на волі підозрюваний може вчинити новий злочин.

В апеляційній скарзі прокурором також не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, як підставу для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені відповідними доказами.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя врахував, що останній раніше не судимий, є студентом Університету державної фіскальної служби, наявність постійного зареєстрованого місця проживання в м. Коростень Житомирської області, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, тому дійшов обґрунтованого висновку, що застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного та застосував до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, з чим погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до ч.6 ст.181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців, у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано застосував відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, підстав для зміни чи скасування ухвали суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 08 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 про обрання підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді: