Справа № 706/1454/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2020 року м. Христинівка

Слідчий суддя Христинівського районного суду ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

участю прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката: ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Христинівка клопотання заступника начальника СВ Христинівського відділення поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_6 ,погоджене із процесуальним прокурором Христинівського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000335 від 24.12.2020 року, стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Христинівка. Христинівського району Черкаської області, українець, громадянин України, освіта неповна середня, не одружений, працюючий в корпорації «УКРАГРОТЕХ» на посаді робітника, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий

за підозрою у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

встановив:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23 грудня 2020 року, ОСОБА_5 , близько 18 години 30 хвилин в с. Христинівка Христинівського району Черкаської області, знаходячись по місцю свого проживання, а саме в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту зі своїм батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник на ґрунті довготривалих неприязних відносин, після чого, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою протиправного позбавлення життя іншої особи, а саме ОСОБА_7 , наніс декілька ударів останньому в голову та тілу, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми без ушкодження кісток черепа, крововиливи під м`які та тверді мозкові оболонки, переломи ребер справа, після чого шляхом стиснення шиї руками, спричинив ОСОБА_7 , смерть яка у відповідності до лікарського свідоцтва №514 від 24.12.2020 настала від механічної асфіксії.

24.12.2020 відомості про даний злочин внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000335 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

24.12.2020 о 16 годині 25 хвилин ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та поміщений до ІТТ № 2 ГУНП в Черкаській області. Фактично ОСОБА_5 затриманий 24.12.2020 о 15 годині 00 хвилин.

24.12.2020 з урахуванням зібраних доказів у кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У вчиненні зазначеного злочину підозрюється:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Христинівка. Христинівського району Черкаської області, українець, громадянин України, освіта неповна середня, не одружений, працюючий в корпорації «УКРАГРОТЕХ» на посаді робітника, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується та обґрунтовується наступними доказами:
протоколом огляду місця події від 24.12.2020 у відповідності до якого за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено труп ОСОБА_7 з ознаками насильницької смерті;

протоколом огляду трупа від 24.12.2020 під час якого в приміщенні Уманського міжрайонного відділення Черкаського обласного бюро СМЕ було оглянуто труп ОСОБА_7 на тілі якого виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани, синців, обличчя, синців лівої гомілки та шиї. Під час огляду трупа вилучено зразок крові, зрізи нігтів пальців рук, відбитки пальців рук;

лікарським свідоцтвом про смерть №514 від 24.12.2020 у відповідності до якого смерть ОСОБА_5 настала від механічної асфіксії стиснення шиї. Супутній діагноз: відкрита черепно-мозкової травма без ушкодження кісток черепа, крововиливи під м`які та тверді мозкові оболонки, переломи ребер справа;

додатковим протоколом огляду місця події від 24.12.2020 у відповідності до якого адресою: АДРЕСА_1 . виявлено та вилучено виріз тканини з килиму зі слідами бурого кольору, мобільний телефон «Samsung», наволочку з подушки зі слідами бурого кольору, п`ять слідів пальців рук;

показаннями свідка ОСОБА_8 який дав покази про те, що 24.12.2020 близько 07 години до нього зателефонував племінник ОСОБА_9 та повідомив, що помер його батько і мій брат ОСОБА_7 . Через деякий час він прибув до будинку брата. На місці були працівники поліції. Брат лежав на ліжку одягнений лише в труси, тіло було накрите ковдрою. На обличчі брата були синці. Запитавши у ОСОБА_10 про синці, останній нічого не відповів. Потім він почув, як ОСОБА_10 розповідав поліцейським про те, що напередодні в нього з батьком відбулась бійка, брат його вдарив, той у свою чергу кілька разів вдарив його у відповідь. Потім вже він знову почав спілкуватись із ОСОБА_10 і останній розповів те саме, що і розповідав працівникам поліції. Сказав, що побились через те, що батько зловживає алкоголем;

показаннями свідка ОСОБА_11 який дав покази про те, що 24.12.2020 близько 08 години до нього зателефонував знайомий ОСОБА_9 та запитав чи зможе він своїм автомобілем до м. Умані. Він запитав: « ОСОБА_12 що сталось?» і той відповів, що кілька разів його вдарив і той помер. На прохання ОСОБА_10 їхати до м. Умані він відмовив, оскільки був зайнятий. Потім ОСОБА_10 ще кілька разів до нього дзвонив, але він не відповідав. Також 23.12.2020 ОСОБА_10 написав йому повідомлення із текстом «Привіт», на яке він відповів з текстом «Здоров», а ОСОБА_10 відписав повідомлення із текстом «Жопа»;

показаннями свідка ОСОБА_13 , який дав покази про те, що 22.12.2020 близько 21 години 30 хвилин він зайшов до свого знайомого ОСОБА_7 в якого попросився переночувати, нащо той погодився. Місце ОСОБА_14 мені виділив в кімнаті, та дав розкладне ліжко. Повечерявши вони одразу лягли спати, оскільки не було можливості щось робити бо у квартирі не було світла. Під час сну, він почув як гупнули двері і хтось зайшов до квартири. Той хто зайшов почав присвічувати у квартирі своїм мобільним телефоном. Потім почув голосин сина ОСОБА_15 якого добре знає ще з дитинства. ОСОБА_10 підійшов спочатку до нього, посвітив телефоном і далі пішов до батька з яким в подальшому почав розмовляти на різні теми. Потім між ним зав`язалась сварка начебто з приводу покійної матері. На останніх він не дивився, оскільки крився ковдрою і намагався заснути. Потім під час їхньої сварки почув як між ними почалась бійка, яка тривала недовго. Обставини бійки не бачив. Потім ОСОБА_10 вийшов з будинку та пішов і більше не повертався. Анатолій ліг в подальшому ліг спати. 23.12.2020 о 04 годині 30 хвилин він встав, зібрав свої речі та пішов на автобус, оскільки мав намір їхати в с. Зоряне. Коли виходив, то ОСОБА_14 спав;

протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину у відповідності до якого 24.12.2020 о 16 годині 25 хвилин був затриманий ОСОБА_5 ;

показаннями підозрюваного ОСОБА_5 , який дав покази про те, що 23.12.2020 під час варки зі батьком ОСОБА_7 , останній спричинив йому тілесні ушкодження шляхом нанесення двох ударів рукою в голову, після чого шляхом стиснення шиї руками спричинив йому смерть.

протоколом слідчого експерименту від 24.12.2020 проведено з підозрюваним ОСОБА_5 , під час якого останній відтворив механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 від яких настала його смерть.

Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Також ч.1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 даної статті визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи обставини вчинення даного злочину та дані, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_5 , дійшов до висновку про необхідність обрання відносно останньої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, працюючий в корпорації «Украгротех» на посаді робітника, в силу ст. 89 КК України хоч і вважається як раніше не судимим, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів бо прекурсорів, а саме за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік, тому на даний час на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, тому на волі останній може продовжити свою злочинну діяльність та з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Наведені факти свідчать про можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інших злочинів, а також, що він може змінити своє місце проживання для подальшого переховування від органів досудового розслідування та суду.

У справі «Ілійкова про Болгарії» від 26.07.2001 № 33977/96 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі від 04.04.2013 № 511-550/0/0-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначив зокрема те, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК, з врахуванням того, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Зважаючи на наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 особливо тяжкого злочину, наявність ризиків визначених статтею 177 КПК України, приходжу до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатні для запобігання переховуванню підозрюваного від органу досудового розслідування та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання покликавшись на обставини викладені у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 та адвокат підозрюваного ОСОБА_4 , щодо вирішення клопотання поклались на думку суду.

Суд заслухавши думку та пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку про задоволення клопотання виходячи з наступного;

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину за ч.1 ст.115 КК України, яка згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, працюючий в корпорації «Украгротех» на посаді робітника, в силу ст. 89 КК України, хоч і вважається як раніше не судимим, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів бо прекурсорів, а саме за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік, тому на даний час на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, тому на волі останній може продовжити свою злочинну діяльність та з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно дост. 178 КПК Українита практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу.
У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до ч. 1ст. 194 КПК Українипід час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд вважає, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину за ч.1 ст.115 КК України, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачені ч.1 ст.115 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою ЄСПЛ, відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення (п. 175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року). При цьому, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Згідно ч. 1ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За практикою ЄСПЛ, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
До ризиків, на які можна посилатись при вирішенні питання про взяття особи під варту, крім іншого належать: 1)ризик переховування і тоді в рішенні суду мають бути зазначені обставини, які дають підстави очікувати, що такий ризик може справдитись, наприклад дані, що ця особа раніше ухилялась від слідства та суду, 2) перешкоджання здійсненню правосуддя. Цей ризик може полягати у вчиненні підозрюваним особисто чи спільно з іншими особами незаконних дій, спрямованих на фальсифікацію чи знищення доказів; небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, 3) вчинення нових кримінальних правопорушень. Він може згадуватись тоді, коли попередня поведінка особи дає підстави очікувати, що вона не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Так, ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік. Не зважаючи на те, що в силу ст. 89 КК України ОСОБА_5 вважається таким, що немає судимості, суд вважає, що дана обставина в сукупності з іншими обставинами має значення для характеристики обвинуваченого та дає підстави вважати про можливу ймовірність вчинення ним злочинів. Оскільки, на даний час судом встановлено, що він на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, тому на волі останній може продовжити свою злочинну діяльність та з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні, а стороною захисту суду не надані.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що метою обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам з його боку переховуватися від суду, а тому клопотання підлягає задоволенню.
Таким чином, керуючись ст.ст. 177, 178, 182 - 184, КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Обрати відносно, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу тримання під вартою на строк 60 днів.

Строк дії ухвали про застосування до ОСОБА_5 , запобіжного заходу тримання під вартою обчислювати з моменту його затримання, тобто від 15 год.00 хв. 24.12.2020 року.

Вважати датою закінчення дії ухвали 15 год. 00 хв. 21.02.2021 року.

Копію ухвали направити до Христинівського відділення поліції Уманського відділу поліції ГУНП в Черкаській області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти дні з моменту винесення.

Слідчий суддя Христинівського
районного суду ОСОБА_1