ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2936/20 Справа № 199/4793/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Батайськ, Ростовська область, Російська Федерація, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, постійного місця проживання та реєстрації не має, згідно ст. 89 КК України не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні № 0000980,

за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що 01.07.2020 року приблизно о 14 год. 30 хв. останній перебував разом із своїми знайомими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 у лісопосадці, яка розташована на відстані 150 метрів від житлового будинку АДРЕСА_1 , де спільно вживали алкогольні напої, та приблизно о 14 год. 45 хв. ОСОБА_10 попрощавшись із ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 направився у бік просп. Мануйлівського, та котив ліворуч від себе велосипед сріблястого кольору марки «SPRICK SHIMANO», та в цей час у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, реалізуючи який, ОСОБА_6 взяв до рук дерев`яну палицю та утримуючи обома руками наблизився до ОСОБА_10 та наніс один удар в область спини. В результаті удару ОСОБА_14 втратив рівновагу та впав на землю, а ОСОБА_13 підняв із землі велосипед сріблястого кольору марки «SPRICK SHIMANO», який належить ОСОБА_10 та утримуючи викрадене майно при собі з місця вчинення злочину зник, розпорядившись майном на власний розсуд. В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: садна на спині, а саме на рівні 1-го ребра по лопатковій лінії ліворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Таким чином, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму у розмірі 1433 грн. 33 коп.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши йому в строк відбутого покарання дні попереднього ув`язнення, з моменту затримання з 01 липня 2020 року.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Обвинувачений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить пом`якшити призначене йому покарання та звільнити від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Посилається на те, що потерпілому ОСОБА_10 був повернутий велосипед марки SPRICK SHIMANO, і останній не має до нього будь-яких претензій.

Стверджує, що свою вину він визнавав в повному обсязі та співпрацював зі слідством. В суді першої інстанції він також повністю визнавав свою вину.

Зазначає, що він в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим та має задовільну характеристику.

Звертає увагу, що прокурор в судових дебатах просив призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, але суд призначив більш суворе покарання.

Захисник також не погодилася з даним вироком суду. В апеляційній скарзі просить його змінити та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано в повному обсязі ряд істотних пом`якшуючих обставин, зокрема те, що ОСОБА_6 має матір, яка є особою похилого віку та потребує його піклування і допомоги, а також те, що він є єдиним годувальником у сім`ї, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вину визнавав в повному обсязі як на досудовому, так і на судовому слідстві.

Вказує, що прокурор просив призначити мінімальну міру покарання у виді 4 років позбавлення волі, але суд цього не врахував і призначив суворішу міру покарання.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, потерпілий просив пом`якшити призначене обвинуваченому покарання.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони не можуть підлягати задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій, доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК Україн, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про можливість призначення йому менш суворого покарання зі звільненням від його відбування, а також доводи його захисника - адвоката ОСОБА_7 про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та процесуального законів щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше згідно ст. 89 КК України не судимий, вчинив тяжкий злочин, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно, а також те, що потерпілий просив обвинуваченого суворо не карати.

Судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме визнання вини, сприяння розкриттю злочину та повернення потерпілому викраденого майна, який до ОСОБА_6 претензій матеріального та морального характеру не має.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання наближеного до мінімального згідно санкції частини та статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі, з реальним його відбуттям.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст.ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст.50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та для запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Колегія суддів також приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Що стосується посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має матір, яка є особою похилого віку та потребує його піклування, а також те, що він є єдиним годувальником у сім`ї, то вони не є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з випробуванням.

Доводи про те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 більш суворіше покарання ніж просив прокурор у судових дебатах, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки

Отже, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про призначення ОСОБА_6 занадто суворого покарання та можливості призначення покарання з іспитовим строком, є необґрунтованими. Дані, на які вони посилаються, були в повній мірі оцінені судом в сукупності з іншими обставинами по справі.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, як і підстав для застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення його від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком колегія суддів не знаходить.

Порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4