Номер провадження: 11-сс/813/1452/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.08.2020 року у кримінальному провадженні №0004266 від 20.08.2015 року, -

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004266 від 20.08.2015 року за ознаками складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.3 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.1 ст.205-1, ч.2 ст.209, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч.3 ст.365-2 КК України та накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , в якій мешкає ОСОБА_8 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував наявністю правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вищевказаного майна, так як воно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, а також існує необхідність в забезпеченні збереженні речових доказів, з метою проведення необхідних слідчих дій та експертних досліджень з таким майном. Зазначив, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, а тому необхідним є накладення арешту на майно із забороною користування та розпорядження, з огляду на існування ризику зміни чи приховування такого майна.

На зазначену ухвалу адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, незаконною, такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального законодавства, наводить відповідні доводи; у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2020 року, якою було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0004266 від 20.08.2015 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.4 ст.190, ч.5 ст.27, ч.3 ст.190, ч.5 ст.27, ч.4 ст.190, ч.1 ст.205-1, ч.2 ст.209, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч.3 ст.365-2 КК України та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту та повернути вилучене майно.

Заслухавши суддю-доповідача; представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення слідчого судді та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0004266, внесеному до ЄРДР 20.08.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 187; ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190; ч. 1 ст. 205-1; ч. 2 ст. 209; ч. ч. 3, 4 ст. 358; ч. 3 ст. 365-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у травні 2016 року (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші невстановлені слідством особи перебуваючи на території м. Одеси (точне місце досудовим розслідуванням не встановлено) при невстановлених обставинах, з метою незаконного збагачення вступили у попередню змову між собою, направлену на заволодіння шляхом обману чужим майном, розробивши при цьому спільний злочинний план з розподілом ролей кожного із учасників.

Згідно з розробленим спільним злочинним планом, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші невстановлені особи, використовуючи заздалегідь підроблені правовстановлюючі документи на конкретні об`єкти нерухомого майна, у тому числі які знаходились в іпотеках банків, а також нежилих приміщень, які належали територіальній громаді міста Одеси, незаконно отримали право власності на них, які у подальшому з використанням реквізитів фіктивного ТОВ «Бліц 2011» (), у якого не відкрито жодного банківського рахунку, перереєстровали право власності на нього, чим фактично легалізували їх.

Для маскування своєї незаконної діяльності, вказана група осіб, діючи за попередньою змовою між собою, у різний час з травня 2016 року по липень 2018 року безпосередньо або через невстановлених у ході розслідування осіб, підшукала ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших невстановлених осіб, яким запропонували за грошову винагороду виступити у якості підставних осіб «вклейок» для заволодіння шахрайським шляхом об`єктами нерухомого майна з подальшою їх легалізацією.

Роль підставних осіб «вклейок» полягала у тому, що останні із використанням заздалегідь підроблених паспортів громадян України, виданих на ім`я інших осіб, у яких були вклеєні їх фотокартки, ввели в оману осіб, уповноважених на здійснення реєстраційних дій відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших осіб, виступивши в ролі особи, що має відповідні майнові права до такого об`єкту нерухомості.

Після чого, отримавши незаконно право власності на відповідні об`єкти нерухомості, з метою приховування та масування їх справжнього незаконного походження, підставні особи «вклейки», шляхом укладання фіктивних правочинів переоформили право власності на них за фіктивним ТОВ «Бліц 2011» () для отримання можливості подальшого їх продажу добросовісним набувачам (покупцям).

Всього у період з липня 2016 року по листопад 2018 року вказана група осіб незаконно заволоділа 12 об`єктами нерухомості, розташованими за наступними адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , нежиле приміщення підвалу у будинку АДРЕСА_8 , нежиле приміщення підвалу у будинку АДРЕСА_9 , нежиле приміщення І поверху у будинку АДРЕСА_10 , нежиле приміщення І поверху у будинку АДРЕСА_11 , нежиле приміщення І поверху у будинку АДРЕСА_12 на загальну суму 13 814 597 гривень, які у подальшому легалізувала, шляхом вчинення правочинів з ними та реєстрації права власності за ТОВ «Бліц 2011».

Крім того, слід зазначити, що в ході досудового розслідування, було встановлено, що ОСОБА_8 , яка була власником квартири АДРЕСА_13 надала довіреність на розпорядження вказаною квартирою ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку в подальшому було зареєстровано за фіктивним підприємством ТОВ « БЛІЦ-2011».

Також, встановлено, що особою, фотокартка якої була вклеєна в підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданого, начебто на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до даних, отриманих з УСР в Одеській області ДСР НП України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідно до інформаційної довідки№214212570 від 26.06.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на праві приватної власності належить ОСОБА_20 , РНОКПП НОМЕР_2 .

На підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_21 від 24.07.2020 року, а саме, 29.07.2020 року, було проведено обшук у квартирі, в якій мешкає ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено: Договір на інформаційне та консультативно-довідкове обслуговування від 14.10.2005 року, укладений між ОСОБА_20 та ФОП « ОСОБА_22 » на 1 арк.; Картка «Імексбанк» № НОМЕР_3 ; Квитанція до прибуткового касового ордеру №206 від 23.01.2012 на 1 арк.; Копія паспорту на ім`я ОСОБА_23 на 2 арк.; Копія звіту про оцінку 2-кімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_14 майна на 2 арк.; Копія супровідного листа про направлення копії рішення по справі № 522/8537/17 на 1 арк.; Мобільний телефон «Samsung» у корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_4 , S/N: НОМЕР_5 ; Мобільний телефон «Samsung» у корпусі золотистого кольору, IMEI: НОМЕР_6 , SN: НОМЕР_7 ; «IPAD» у корпусі сріблястого кольору, IMEI: НОМЕР_8 , SERIAL: НОМЕР_9 ; Зелена папка, у якій знаходяться: Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку та прибудинкової території від 16.06.2011, укладений між Головою Правління ОСОБА_24 та ОСОБА_8 на 2 арк.; Копія договору купівлі-продажу квартири від 02.11.2018, укладеного між ОСОБА_25 та ТОВ «Одеське комерційне товариство» на 4 арк.; Копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_15 на 4 арк.; Копія договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2018, укладеного між ОСОБА_25 та ОСОБА_23 на 4 арк.; Копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_16 на 4 арк.; Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 144516972на 1 арк.; Копія договору купівлі-договору від 12.10.2018, укладеного між ОСОБА_26 та ОСОБА_27 на 2 арк.; Довідка (виписка із домової книги про склад сім`ї та реєстрації) на 1 арк.; Копія звіту оцінки майна на 2 арк.; Копія протоколу №1 Загальних зборів учасників ТОВ «Одеське комерційне товариство» від 22.05.2018 на 1 арк.; Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №143855134 на 2 арк.; Копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_17 арк.; Копія звіту про оцінку майна на квартиру АДРЕСА_18 від 24.10.2018 на 2 арк.; Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №141210891на 2 арк.; Копія технічного паспорту на нежитлове приміщення І-го поверху у житловому будинку АДРЕСА_11 на 4 арк.; Копія звіту про оцінку майна нежитлове приміщення І-го поверху у житловому будинку АДРЕСА_11 на 2 арк.; Копія договору купівлі-продажу від 14.11.2018, укладеного між ОСОБА_26 та ТОВ «БЛІЦ 2011» на 3 арк.; Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 145355006 на 1 арк.; Копія технічного паспорту на нежитлове приміщення 1-го поверху у будинку АДРЕСА_19 на 5 арк.; Копія договору купівлі-продажу від 14.09.2018, укладеного між ОСОБА_28 та ТОВ «Одеське комерційне товариство» на 4 арк.; Копія довідки за вих.2705 від 23.11.2018; Копія звіту про оцінку майна нежитлове приміщення 1-го поверху у будинку АДРЕСА_19 на 2 арк.; Копія технічного паспорту на нежитлове приміщення 1-го поверху у будинку АДРЕСА_12 на 4 арк.; Копія звіту про оцінку майна нежитлове приміщення 1-го поверху у будинку АДРЕСА_12 на 2 арк.; Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 137822134 на 1 арк.; Копія договору купівлі-продажу від 14.11.2018, укладеного між ОСОБА_26 та ТОВ «БЛІЦ 2011» на 3 арк.; Копія технічного паспорту на нежитлове приміщення підвалу у житловому будинку №9 по вул. Гоголя на 5 арк.; Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №145364991 на 1 арк.; Копія звіту про оцінку майна на нежитлове приміщення підвалу у житловому будинку №9 по вул. Гоголя на 2 арк.; Копія рішення суду Приморського районного суду від 27.11.2017; Копія договору купівлі-продажу від 31.08.2018, укладеного між ОСОБА_29 та ТОВ «БЛІЦ 2011» на 3 арк.; Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136220602 на 1 арк.; Копія купівлі-продажу квартири від 08.11.2018, укладеного між ОСОБА_25 та ОСОБА_23 на 4 арк.; Копія звіту про оцінку майна 1-но кімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_20 на 2 арк; Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №144510457 на 1 арк.; Копія звіту про оцінку майна нежиле приміщення підвалу, за адресою: АДРЕСА_21 на 2 арк.; Копія технічного паспорту на нежитлове приміщення підвалу у житловому будинку АДРЕСА_21 на 4 арк.; Копія договору купівлі-продажу від 31.08.2018, укладеного між ОСОБА_29 та ТОВ «БЛІЦ 2011» на 3 арк.; Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № на 1 арк.; Договір № 1025/ОД-006-007/08 добровільного страхування майна від 09.09.2008 на 4 арк.; Копія заяви на страхування майна до договору № 1025/ОД-006-007/08 від 09.09.2008 на 1 арк.; Копія рахунку №205 від 09.09.2018 на 1 арк.; Договір №760007930 від 22.04.2010 про розрахункове обслуговування операцій фізичних осіб з плати стиковими платіжними карками НСМЕП на 2 арк. ( 2 примірники); Договір про надання послуг від 10.05.2010 на 2 арк.; Договір добровільного страхування майна, що є предметом застави №016257/2200/0000042 від 08.09.2011 на 6 арк.; Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_13 на 2 арк. з характеристикою на 1 арк.; Копія договору № ЗБ/307 про інвестування від 13.10.2005 на 6 арк.; Фотокопія витягу № 18578235 про реєстрацію права власності на нерухоме майно на 1 арк.; Витяг №5603620 з державного реєстру правочинів на 1 арк.; Договір дарування квартири від 15.03.2008, укладеного між ОСОБА_20 та ОСОБА_8 на 1 арк.; Технічний паспорт АДРЕСА_13 на 2 арк.; Технічний паспорт АДРЕСА_13 на 2 арк. з копією на 2 арк.; Копія витягу № 1746727 про реєстрацію права власності на нерухоме майно на 2 арк.; Копія паспорту на ім`я ОСОБА_8 на 1 арк.; Копія карти фізичної особи-платника податків на 1 арк.; Копія витягу №5603620 з державного реєстру правочинів на 1 арк.; Копія договору дарування квартири від 15.03.2008, укладеного між ОСОБА_20 та ОСОБА_8 на 1 арк.; Копія свідоцтва про народження ОСОБА_8 на 1 арк. Мобільний телефон марки «Самсунг НОТ 8», чорного кольору, тел. НОМЕР_10 ; Мобільний телефон марки «Самсунг», сріблястого кольору, тел. 491-520-21-74-574; Айпад, 16 GB, сріблястого кольору.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик втрати частини майна, що підлягає арешту.

Відповідно до ухвали слідчого судді арешт на зазначене в ухвалі майно накладений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи зазначені у клопотанні фактичні обставини справи, які встановлені органом досудового розслідування, а також досліджені матеріали справи, можливо припустити, що частина вилучених речей під час обшуку 29.07.2020 року, можуть містити інформацію, що встановлюються під час кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого та обставини на які посилається слідчий, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно фактично відповідає вимогам ст.171 КПК України та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При розгляді клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, пославшись на вимоги ст.170 КПК України, задовольнив клопотання, наклавши арешт на тимчасово вилучене майно, як на таке, що має ознаки та може слугувати речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому до моменту з`ясування істини у кримінальному провадженні повинно бути арештовано з метою недопущення його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді і вважає, що майно, яке було вилучено під час обшуку, підлягало арешту з урахуванням його відповідності критеріям ст.ст.98, 170 КПК України, а також необхідності на даній стадії досудового розслідування перевірки версії щодо можливого факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 187; ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190; ч. 1 ст. 205-1; ч. 2 ст. 209; ч. ч. 3, 4 ст. 358; ч. 3 ст. 365-2 КК України, а тому на даній стадії досудового розслідування може бути речовими доказами, оскільки не виключена можливість того, що ці речі та документи є безпосереднім предметом злочину.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апелянта про незаконність рішення слідчого судді про накладення арешту з посиланням на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що арештоване майно дійсно є речовим доказом, оскільки це спростовується постановою слідчого від 30.07.2020 року. Крім того, слідчим суддею обґрунтовано враховано, що в даному випадку арешт накладено з метою необхідності перевірки версії щодо можливого факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 2 ст. 187; ч. 4 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190; ч. 1 ст. 205-1; ч. 2 ст. 209; ч. ч. 3, 4 ст. 358; ч. 3 ст. 365-2 КК України, а тому на даній стадії досудового розслідування арешт майна є обґрунтованим.

Крім того, матеріалів провадження вбачається, що обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_8 , під час якого було вилучене майно, на яке оскарженою ухвалою накладено арешт, був проведений на підставі ухвал слідчого судді. Крім того, в ухвалі на проведення обшуку було надано дозвіл на вилучення електронних інформаційних систем, які мають значення для кримінального провадження, відповідно до вимог ст.168 ч.2 КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що обшук проведено за участю помічників оперуповноважених, що не передбачено положеннями ст.ст. 233, 236 КПК України, є безпідставним, оскільки особа, яка проводить обшук, в даному випадку слідчий, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, сам визначає коло осіб, які приймають участь в проведенні слідчої дії, в тому числі залучає оперативних співробітників та понятих. Доказів, які підтверджують доводи захисника про існування сумнівів щодо безсторонності працівників правоохоронного органу та понятих, які приймали участь під проведення обшуку, в матеріалах справи відсутні та стороною захисту надані не були.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 на час проведення обшуку не було забезпечено захисником, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 236 КПК України ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку має право запросити спеціалістів. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Незалежно від стадії цієї слідчої дії слідчий, прокурор, інша службова особа, яка бере участь у проведенні обшуку, зобов`язані допустити на місце його проведення захисника чи адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу.

Як вбачається з наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу обшуку від 29.07.2020 року (а.п. 33-37), обшук місця проживання ОСОБА_8 , був проведений на підстав ухвали слідчого судді, в ході обшуку було запропоновано видати вказані в ухвалі предмети. Сам обшук був проведений за участі слідчого, двох понятих та власника квартири ОСОБА_20 про що свідчать їх підписи, також в ході обшуку прибув захисник ОСОБА_7 . Жодних клопотань чи доповнень протокол з боку учасників слідчої дії не містить. На останньому аркуші протоколу, містяться зауваження захисника ОСОБА_7 стосовно того, що слідчий, який проводив обшук не входить та не входив до групи слідчих у кримінальному провадженні, яким було надано дозвіл на проведення обшуку відповідно до ухвали слідчого судді. Однак, з чим апеляційний суд не може погодитись, оскільки в матеріалах провадження наявна розписка адвоката ОСОБА_7 про ознайомлення з постановою про створення слідчої групи від 27.07.2020 року, яка підписана захисником без зауважень (а.п. 32).

Крім того, в ході розгляду апеляційної скарги прокурор пояснив, що слідчий ОСОБА_30 , який проводив обшук житла, включений до складу слідчої групи даного кримінального провадження постановою керівника СУ ГУНП в Одеській області.

Також, враховуючи положення ч.1 ст. 236 КПК України, які не покладають на слідчого чи прокурора обов`язку щодо залучення до обшуку в обов`язковому порядку захисника, як на тому наголошує апелянт, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання цих доводів його апеляційної скарги обґрунтованими.

Таким чином, аналізуючи вказані обставини в своїй сукупності, суд вважає, що обшук місця проживання ОСОБА_8 був проведений у відповідності з вимогами ст. 236 КПК України, яка покладає на слідчого чи прокурора обов`язок допустити на місце проведення обшуку захисника чи адвоката, що і було дотримано слідчим під час проведення даного обшуку.

З наведених підстав доводи апеляційної скарги про те, що прокурор та слідчий, в порушення вимог законодавства, не довели необхідність арешту, наявність ризиків, а також належність майна до кримінального правопорушення, не можуть бути прийняті до уваги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Зважаючи на вищезазначене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вилучене майно, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт на майно застосував на засадах розумності та співмірності.

Також апеляційний суд звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, виходячи із зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд вважає, що оскільки інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого слідчим суддею рішення, то вони не потребують надання на них відповіді.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржене рішення слідчого судді постановлене у чіткій відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим така апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржена ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.08.2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0004266 від 20.08.2015 року, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4