справа №562/1701/20
У Х В А Л А
В С Т А Н О В И В:
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з усним клопотанням про заміну його захисника адвоката ОСОБА_5 на іншого захисника за призначенням, посилаючись на те, що якість надання адвокатом ОСОБА_5 послуг у сфері кримінально процесуального законодавства, не відповідає його очікуванням та така нефективно здійснює захист його інтересів у даному кримінальному провадженні. Вказує на відсутність у нього коштів на оплату послуг захисника самостійно, як на причину того, що він потребує призначення йому іншого захисника за рахунок держави.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти заявленого обвинуваченим клопотання, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Також зазначив, що обвинувачений зловживає своїми процесуальними правами та навмисно затягує розумні строки судового процесу. Просив у задоволенні клопотання обвинуваченого відмовити.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що вона має достатню правову кваліфікацію для здійснення захисту в цій справі. Захисник вказала, що обставини, які згідно КПК України виключають участь її, як захисника у даному кримінальному провадженні, відсутні. При вирішенні даного клопотання поклалася на розсуд суду.
Потерпіла будучи повідомленою про день та час проведення судового засідання до суду не з`явилася.
Вивчивши клопотання обвинуваченого, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до такого.
Згідно зі ст. 318 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку. Судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі, у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадку, коли обвинувачений бажає мати захисника, але за відсутності коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.
У відповідності до положень статей 13, 14, 18 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011, обвинувачений має право на безоплатну вторинну правову допомогу.
Суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги є відповідні центри, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 15, ст. 16 вищезазначеного Закону.
Згідно зі статтею 6 § 3 (c) «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 01 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, обраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), незалежно від важливості заснованих на довірі стосунків між адвокатом і його клієнтом, право мати захист з боку захисника, вибраного «на власний розсуд», неодмінно є об`єктом певних обмежень, якщо йдеться про безоплатну юридичну допомогу (Croissant проти Німеччини, § 29; Lagerblom проти Швеції, § 54). Водночас, статтю 6 § 3 (c) не можна тлумачити як таку, що гарантує право на заміщення призначеного державою адвоката (Lagerblom проти Швеції, § 55).
Суд критично розцінює твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що його захисник - адвокат ОСОБА_5 не може ефективно здійснювати захист його інтересів від кримінального обвинувачення.
Суд також ураховує, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, на національні судові органи покладається контроль за тим, щоб захист не був формальним.
Судом у цій справі наразі не встановлено ознак неналежного здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_4 призначеним захисником адвокатом ОСОБА_5 .
Крім того суд наголошує, що у ст. 52 КПК України вказано вичерпний перелік випадків, коли участь захисника є обов`язковою.
Злочин, який інкриміновано обвинуваченому ОСОБА_4 відноситься до категорії тяжких злочинів та, відповідно, не передбачає обов`язкової участі захисника.
Водночас, інтереси правосуддя у цій справі вимагають участі захисника.
Окремо суд наголошує, що відмова обвинуваченого ОСОБА_4 від наданого йому за рахунок держави захисника свідчить про затягування обвинуваченим розгляду справи.
Законодавство не передбачає право обвинуваченого на вільний вибір захисника, який надається йому за рахунок держави.
Обвинуваченому ОСОБА_4 вже було забезпечено його законодавчо закріплене право мати захисника за рахунок держави.
З огляду на таке та враховуючи, що в цій справі судом не встановлено ознак неналежного здійснення захисником ОСОБА_5 захисту обвинуваченого ОСОБА_4 , а також те, що обставини, які б виключали можливість участі захисника в розгляді справи судом не встановлено, у задоволенні його клопотання слід відмовити.
Керуючись статтями 47, 48, 49, 52, 54, 372 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про заміну його захисника адвоката ОСОБА_5 на іншого захисника за призначенням - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1