Справа №463/5140/20
Провадження №1-кс/463/3957/20
У Х В А Л А

17 серпня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржники звернулись до слідчого судді із скаргою на постанову прокурора Прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 28 травня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000911 від 12 вересня 2019 року.

Скаргу мотивує тим, що в межах вказаного кримінального провадження неодноразово виносилась постанови про відмову у визнанні потерпілим, які були скасовані слідчими суддями. Зокрема, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.05.2020 року було скасовано постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язано прокурора виконати вимоги ст.55 КПК України про визнання ОСОБА_3 потерпілим. Однак прокурор першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР прокуратури області ОСОБА_4 28.05.2020 року знову виніс постанову, про відмову у визнанні потерпілим. Вважає таку постанову незаконною, оскільки вона прийнята з порушенням ч.2 ст.55, ст. 56, ст.ст. 91, 92, 93, 220, 221 ч.1.ч.2, ч.3, ч.6 ст.223 КПК України. Просить скасувати постанову та зобов`язати припинити дії по створенню перешкод у проведенні допиту його як потерпілого та одержанні пам`ятки потерпілого.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав в повному обсязі, дав аналогічні пояснення.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином, заперечення на скаргу не подав. Оскільки його неявка до суду не перешкоджає розгляду скарги, вважаю за можливе здійснити розгляд такої на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги та оглянувши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

З матеріалів скарги вбачається, що постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР прокуратури області ОСОБА_4 від 28.05.2020 року знову відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні внесеному до ЄДРДР № 0000911 від 12.09.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.1 ст.364-1,ч.1 ст.135,ч.2 ст.376,ч.1 ст.384,ч.1 ст.365,ч.2 ст.127,ч.1 ст.135, ч.1 ст.364, ч.1 ст.364-1,ч.1 ст.368-2,ч.1 ст.367,ч.1 ст.369-2,ч.1 ст.367,ч.3 ст.382,ч.2 ст.382 КК України (а.с.8-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Таким чином, виносячи оскаржувану постанову слідчий, прокурор повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення заявнику не лише фізичної, матеріальної та моральної шкоди.
Як вбачається із останнього рішення слідчого судді від 08.05.2020 року (а.с.12) скасовуючи постанову прокурора про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому провадженні слідчий суддя врахував попередні ухвали слідчих суддів і зобов`язав прокурора виконати вимоги ст.55 КПК України про визнання його потерпілим із врученням пам`ятки з правами потерпілого.

Окрім того, постановляючи постанову від 28.05.2020 року прокурор прийшов до висновку про те, що на даний час не встановлено, що ОСОБА_3 завдано будь-якої моральної,фізичної, майнової шкоди, а тому у задоволенні клопотання про визнання його потерпілим відмовлено.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що така постанова прийнята без врахування того, що кримінальне провадження розслідується в тому числі за ст.ст.127 (катування),135 (завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість ), де потерпілим є заявник і для визнання його потерпілим не підлягає доведенню факт заподіяння моральної, майнової шкоди, а факт заподіяння фізичної шкоди призюмується, осільки злочини вчиняється відносно життя і здоров`я заявника.
Разом з тим, вказані обставини прокурором жодним чином не дослідженні та оцінку таким не надано, висновки слідчих суддів, викладені в ухвалах про скасування попередніх постанов про відмову в визнанні потерпілими, не враховані.
А тому слідчий суддя погоджується з доводами скаржника, що відмова в визнанні потерпілим слідчим належним чином не мотивована, ним не взято до уваги рішення слідчих суддів, якими було визнано необґрунтовані постанови про відмову у визнанні потерпілим, тому за наявності таких обставин кримінального провадження слідчим належної оцінки доводам заявника не надано.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.
Разом з тим, відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Тому враховуючи положення ч.2 ст.307 КПК України, а також виходячи з того, що у своїй процесуальній діяльності згідно положень ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а положення ст.303 КПК України, якою надано право особі оскаржити постанову слідчого, прокурора про відмову у визнанні потерпілим, а не припинення дій по створенню перешкод проведенню допиту заявника як потерпілого та одержання пам`ятки потерпілого, тому слідчий суддя вважає, що способом захисту прав заявника буде задоволення скарги про скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим.
Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити.

Скасувати постанову прокурора Прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 28 травня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000911 від 12 вересня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 25 серпня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1