Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1751/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 537 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
за участю секретарях: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
засудженого: ОСОБА_9 ,
захисника: ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції з ДУ «Райківська ВК (№73)» судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2020 року про відмову в задоволенні його заяви про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд умотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_9 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, оскільки за останні чотири роки відбування покарання не має жодного заохочення при допущеному порушенні, а також не працевлаштований. Крім того, ОСОБА_9 , будучи засудженим за умисне вбивство, навіть відбувши значну частину строку покарання, на даний час фактично заперечує свою вину у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, що вказує на недосягнення мети покарання, в тому числі щодо не вчинення нових злочинів іншими особами, які мають можливість спостерігати як обвинувачений, здійснивши умисне вбивство, може звільнитись на відбування більш м`якого покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить переглянути оскаржувану ухвалу суду. Посилається на те, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні його заяви з підстав, які не відповідають дійсності. Стверджує, що він є інвалідом 3 групи, хворіє на туберкульоз, гепатит, а також переніс інсульт, після якого погано розмовляє. При цьому, засуджений вказує, що відбув значну частину покарання, не має порушень, фізично не здатний працювати, режиму утримання в установі відбування покарання не порушує, до вчиненого ним злочину відноситься критично, щиро кається у вчиненому, вважає, що виправився і відбутого покарання достатньо для пом`якшення.

В судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_9 підтримав свою апеляційну скаргу, та додатково зазначив, що, звертаючись до суду із заявою про заміну йому режиму невідбутого покарання 1 рік 4 місяці позбавлення волі домашнім арештом, він мав на увазі умовно-дострокове звільнення та можливість перебувати вдома, а не відбувати арешт як більш м`який вид покарання. При цьому засуджений посилався на юридичну неграмотність та необізнаність в правильному формулюванні своїх вимог.

Захисник ОСОБА_10 в повному обсязі підтримав доводи та вимоги засудженого ОСОБА_9 , зазначив, що враховуючи уточнення його вимог, судом в повному обсязі не було розглянуто його заяву та рішення по ній фактично не прийнято.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги засудженого, як безпідставної, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та уточнення засудженого, зазначені в усній формі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду заяви ОСОБА_9 в суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.3-4 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Згідно ст.412 ч.ч.1,2 п.4 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

При цьому, ч.1 ст.52 КПК України передбачено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Вказаних вимог Закону судом першої інстанції при розгляді заяви засудженого ОСОБА_9 не дотримано.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами судового провадження, ОСОБА_9 засуджений вироком Деснянського районного суду м. Чернігів від 02 липня 2012 року до покарання у виді 10 років позбавлення волі за ч.1 ст.115 КК України, яка передбачає злочин, який у відповідності до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином.

При цьому, на думку апеляційного суду, положення ч.1 ст.52 КК України, виходячи з засад, визначених ст.20 КПК України, поширюються і на провадження, які здійснюються в порядку Розділу VIII КПК України, тобто під час виконання судових рішень, а в даному випадку вироку Деснянського районного суду м. Чернігів від 02 липня 2012 року.

Тому, залучення судом першої інстанції захисника для участі в судовому провадженні за заявою засудженого ОСОБА_9 було обов`язковим для забезпечення останньому права на захист.

Крім того з аналізу письмової заяви засудженого, яка була предметом розгляду суду першої інстанції, пояснень самого засудженого та його захисника ОСОБА_10 , наданих під час апеляційного провадження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що засуджений звертався до суду першої інстанції не із заявою про застосування ст.82 КК України, тобто про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст.81 КК України, називаючи таке звільнення домашнім арештом.

При цьому, розглянувши заяву засудженого ОСОБА_9 без участі останнього та без обов`язкового залучення захисника в порядку ч.1 ст.52 КПК України, який би міг, надавши належну правову допомогу засудженому, уточнити та конкретизувати вимог засудженого, викладені в незрозумілій, неоднозначній для розуміння формі, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, яка є істотною і такою, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухваленню законного та обгрунтованого рішення, та у відповідності до ст.412 КПК України є підставою для його скасування апеляційним судом.

При цьому враховуючи наведені вище обставини та висновки апеляційного суду про те, що судом невірно було розтлумачено вимоги засудженого та фактично не прийнято рішення по даній заяві, колегія суддів позбавлена можливості прийняти самостійне рішення по суті вимог засудженого, та з огляду на наведене в межах своїх повноважень вважає за необхідне призначити новий розгляд даної заяви в суді першої інстанції відповідно до положень ст. 415 КПК України .

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 червня 2020 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким скасувати.

Призначити новий розгляд заяви ОСОБА_9 в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно, оскарженню не підлягає.

Судді: