1Справа № 335/8674/20 1-кс/335/137/2021
УХВАЛА
З метою недопущення порушення права власності, ОСОБА_3 звернувся до слідчого та прокурора із письмовою заявою про негайне повернення тимчасово вилученого майна, однак відповіді отримано не було.
Таким чином, бездіяльність слідчого щодо неповернення належного майна є протиправною та такою, що порушує право власності заявника та вимоги КПК України щодо статусу вилученого під час обшуку майна, створює істотні перешкоди у користуванні майном.
Крім того, як зазначає ОСОБА_3 , він не має ні якого відношення до вчинення кримінального правопорушення, по якому відкрите кримінальне провадження і не має в ньому статусу підозрюваного, а тому просив визнати бездіяльність слідчого слідчого відділення Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 щодо неповернення тимчасово вилученого майна під час обшуку майна за адресою: АДРЕСА_2 протиправною. Зобов`язати слідчого негайно повернути належне йому майно, вилучене за під час обшуку 22.10.2020 за адресою: АДРЕСА_2 .
У судовому засіданні заявник доводи скарги та уточнення до скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.
Слідчий слідчого відділення Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 або уповноважений представник прокуратури у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду скарги повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України та думку заявника ОСОБА_3 , слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд скарги за даної явки та на підставі наявних матеріалів скарги.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення заявника, слідчий суддя встановив наступне.
Згідно з ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно з ч. 1 ст. 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
За клопотанням слідчого відділення Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді від 13.10.2020(справа № 335/8674/20 провадження 1-кс/335/4379/2020) надано дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_2 , з метою відшукання та вилучення документів іноземних громадян, розписок про отримання грошових коштів від іноземних громадян, мобільного обладнання з сім картами операторів стільникового зв`язку, грошових коштів, отриманих злочинних шляхом, банківських карток.
Документи та речі, які мали відшукати ні в клопотанні слідчого, ні в ухвалі слідчого судді не були визначені індивідуальними ознаками, а мали визначення лише певних родових ознак, як то: документи іноземних громадян, розписки, мобільне обладнання, грошові кошти, банківські картки.
Тобто цей перелік не можна назвати переліком речей і документів, в якому визначено певну річ. Отже, майно, на яке було надано слідчим суддею право на вилучення в ході обшуку не є конкретизованим, у зв`язку з чим, можливе заперечення сторони обвинувачення, що вилучені під час обшуку речі та документи, були включені до переліку, речей та документів, дозвіл на відшукання яких надавався слідчим суддею не можуть бути прийняти до уваги.
22.10.2020 слідчим слідчого відділення Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій ОСОБА_4 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2020 про надання дозволу на обшук.
Однак, як випливає з протоколу обшуку від 22.10.2020, під час проведення вказаного обшуку було виявлено та вилучені документи та речі, конкретний перелік яких і зазначено в даному протоколі. Тобто вилучене майно є конкретним, таким, що має назву, відповідні ознаки.
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Ретельно дослідивши перелік вилученого майна, вважаю, що вилучене під час проведення обшуку майно є тимчасово вилученим майном, оскільки ухвалою суду про проведення обшуку не зазначений конкретний перелік документів з відповідними ознаками.
Відповідно до приписів п. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.
Приписами ч. 2 ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.
Отже вилучене 22.10.2020 слідчим документи, речі на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2020 за адресою: АДРЕСА_2 , мають статус тимчасово вилучених.
Законодавець встановлює лише два аспекти щодо тимчасово вилученого майна, а саме: тимчасово вилучене майно має бути повернуто власнику без будь-яких обмежень або на нього має бути накладено арешт.
Частиною 1 ст. 169 КПК України встановлено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:
- за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;
- за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволення клопотання прокурора про арешт цього майна.
Частиною 1 ст. 171 КПК України надано право на звернення до слідчого судді або суду з клопотанням про арешт майна прокурору і слідчому за погодженням з прокурором.
Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбачених статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі , в якої воно було вилучено.
Як свідчать матеріали справи, арешт на зазначене майно не накладався.
Слідчому судді не надано доказів, які б давали підстави для утримання майна ОСОБА_3 , оскільки доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що містить інформацію про обставини вчинення кримінального правопорушення, не надано.
Встановлено, що станом на час розгляду даної скарги, вилучене майно володільцю не повернуто.
Вилучені документи та речі є особистою приватною власністю ОСОБА_3 .
Згідно положень ч. 1 ст. 41 Конституції кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Крім того, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Проте слід зазначити, що ст. 190 КК України, за якою здійснюється досудове слідство вказує на кримінально-правові наслідки що вже настали, і саме вони, ці наслідки є тією подією, яка має розслідуватись за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України.
Саме невизначеність предмету досудового розслідування (невизначеність події, що містить ознаки злочину) не дала можливості органу досудового слідства конкретизувати майно, яке він мав на меті відшукати і вилучити, привела до порушення прав ОСОБА_3 в частині неповернення органом досудового розслідування тимчасово вилученого майна.
Таким чином, слідчим слідчого відділення Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій ОСОБА_4 допущено протиправну бездіяльність щодо неповернення майна ОСОБА_3 вилученого під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , 22.10.2020.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя, з метою здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, вважає що скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Що стосується скарги в частині визнання протиправною бездіяльність слідчого слідчого відділення Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , слідчий суддя приходить до висновку про відмову в даній частині скарги, оскільки вичерпний перелік рішень, які може прийняти слідчий суддя за результатами розгляду скарги визначається ч. 2 ст. 307 КПК України, до якого не входить визнання дій або бездіяльності протиправною.
Відповідно до ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти такої ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 22, 24, 25, 26, 169, 303-307, 369-376 КПК України,слідчий суддя
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, заперечення на таку ухвали може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1