В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2020 м. Львів

Галицький районний суд міста Львова
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю:
секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002973 відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Усть-Ішим Усть-Ішимського району Омської області Російської Федерації, громадянки України, українки, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29.06.2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2017 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_10 перебуваючи у приміщенні магазину «Близенько» ПГІ «Мережа-Сервіс Львів», що за адресою: м.Львів, вул. Січових Стрільців, 13, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрала із прилавку магазину полядвицю «Домашню» вагою 2 кг. 500 гр. загальною вартістю 393 грн.75 коп., ковбасу домашню «Дрогобицька» вагою 1 кг. 100 гр. загальною вартістю 150 грн. 15 коп., сосиски «Білоруські» вагою 1 кг. 200 гр. загальною вартістю 59 грн. 28 коп.; яйця курячі у кількості 10 штук загальною вартістю 8 грн. 80 коп., чим спричинила матеріальної шкоди ПП «Мережа-Сервіс Львів» на загальну суму 611 грн. 98 коп.

Крім цього, 09.07.2017 року приблизно о 16:00 год., ОСОБА_10 перебуваючи у приміщенні магазину «Близенько» ПП «Мережа-Сервіс Львів», що за адресою: м. Львів вул. Січових Стрільців, 13, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно намагалась викрасти з прилавку магазину шпроти «Аквамарин» в олії вагою 150 грам у кількості 2 штуки загальною вартістю 31 грн. 64 кой., сардину «Аквамарин з додаванням олії» вагою 230 гр. вартістю 16 грн. 65 коп., олію «Чумак» 1 л у кількості 1 шт. вартістю 28 грн. 52 коп., хліб «Стрілецький» вагою 700 гр. вартістю 6 грн. 66 коп., сосиски «Білоруські» вагою 972 гр. вартістю 48 грн. 02 коп.; одну пачку рису марки «Зерновита» вагою 1 кг. вартістю 20 грн. 65 коп., сметану марки «Селянська» вагою 400 гр. у кількості 2 штук загальною вартістю 31 грн. 70 коп., кефір марки «Галичина» вагою 400 гр. вартістю 7 грн. 15 коп., однак свій злочинний умисел не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки її дії були викриті працівниками магазину.

Обвинувачена ОСОБА_10 при допиті в судовому засіданні у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України вину не визнала. Надала суду показання, що вищевказані кримінальні правопорушення не вчиняла. Нічого не крала, тому провини не визнає, цивільний позов не визнає. В подальшому, відповідно до ст. 63 Конституції України відмовилась надавати інші покази.
Недивлячись на невизнання обвинуваченою провини у пред`явленому обвинуваченні винуватість ОСОБА_10 у визначеному судом у цьому вироку обсязі повністю підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме:
показаннями допитаного в судовому засіданні представника потерпілого ОСОБА_11 , який надав пояснення про те, що в 2017 році було виявлено факти крадіжки та замаху на крадіжку обвинуваченою в магазині «Близенько» ПП «Мережа-Сервіс Львів». По першому епізоду обвинуваченою завдано матеріальної шкоди на 611,98 грн. По другому епізоду крадіжки обвинуваченою повернуто товар. Свідок ОСОБА_12 померла в 2019 році, тому її не можливо допитати в судовому засіданні. Поданий позов підтримує в повному обсязі.
показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який суду повідомив, що працюючи на посаді керівника магазину «Близенько» йому співробітниця показала відео, як обвинувачена виносить з магазину продукти харчування. Через два дні до нього зателефонувала адміністратор магазину «Близенько» та повідомила, що вдруге в магазин зайшла обвинувачена та була затримана працівниками магазину, при тому як намагалась винести з магазину продукти харчування.
даними протоколом огляду предмета від 15.08.2017 року;
оглянутим в судовому засіданні диском, на якому видно, як біля холодильника із м`ясними продуктами знаходиться обвинувачена ОСОБА_10 , якій продавець передає продукти, які остання кладе у пакет чорного кольору. В подальшому обвинувачена ОСОБА_10 відходить від холодильника та підходить до вітрини, з якого бере якийсь продукт та кладе у пакет. Після чого проходить повз каси магазину, без оплати товару.

протоколом огляду місця події від 01.07.2017 року;
фототаблицею огляду місця події від 09.07.2017 року;
постановами про визнання предметів речовими доказами від 09.07.2017 та 15.08.2017 року;
довідками про вартість товару.
Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Ці докази є достатніми, оскільки як окремо так і в сукупності в повній мірі доводять винуватість обвинуваченої у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченої, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані дії обвинуваченої ОСОБА_10 , оскільки вона по епізоду від 25.06.2017 року таємно викрала чуже майно (крадіжку), повторно, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, а також по епізоду від 09.07.2017 року вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

Твердження захисника про те, що свідок ОСОБА_14 , перебував у приміщенні кімнати прийому громадян Галицького ВП ГУ НП у Львівській області під час огляду місця події є необгрунтованими. ОСОБА_14 повідомив, що він приїхав до магазину «Близенько» у зв`язку із телефонним дзвінком адміністратора ОСОБА_12 , яка повідомила, що за підозрою у вчиненні крадіжки затримала невідому жінку. Після приїзду патрульної поліції на їх запрошення у Галицький ВП ГУ НП у Львівській області з метою з`ясування обставин, невідома жінка, сама без жодного примусу та ОСОБА_14 поїхали у вищевказаний відділ поліції. Де, з його показів, з ним та невідомою жінкою проводилося з`ясування обставин справи та він повідомив, що був присутній при цьому. Однак він не давав показів про те, що перебував саме у приміщенні кімнати прийому громадян Галицького ВП ГУ НП у Львівській області в якому здійснювався огляд. Він був у Галицькому ВП ГУ НП у Львівській області та підписував різні документи. Те, що в невідомої жінки, яка представилася ОСОБА_10 , є викрадені продукти - йому стало відомо ще на місці біля магазину «Близенько», до приїзду патрульної поліції, оскільки вона сама це повідомила. Відтак, вказаний доказ є належним та допустимим.

З приводу доводів сторони захисту про недопустимість та недостовірність речового доказу, а саме диску із записом з камер відеоспостереження, на якому зафіксовано факт крадіжки продуктів харчування, що мала місце 09.07.2017 р. оскільки, на думку захисника, такий запис отримано органом досудового розслідування не в процесуальний спосіб, передбачений вимогами кримінального процесуального закону, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.3 ст.93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право:подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду та мати представника.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.58 КПК України представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.

Так, в ході досудового розслідування слідчим визнано речовим доказом диск, наданий представником потерпілого ОСОБА_14 , який містить файли відеозаписів з камер відеоспостереження, на який зафіксовано вищевказане кримінальне правопорушення.

Відтак, вказаний доказ є допустимим та отриманим у порядку, визначеному кримінальним процесуальним кодексом.

Згідно із ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отриманий від представника потерпілої диск із записом подій вчинення обвинуваченою ОСОБА_10 інкримінованих їй діянь, безперечно підпадає під критерій речового доказу та отриманий у порядку, передбаченому ст.93 КПК України.
Системний аналіз норм КПК України, зокрема ст.ст. 98, 99 КПК України, вказує на те, що записи, які містяться на диску наданому представником потерпілої., відповідають критеріям речового доказу документа.

Відповідно до ч.2 ст.98 КПК України документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені вище.

Згідно ч.1, ч. 2 ст.99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, до якого можуть належати матеріали відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

За таких обставин файли, що містяться на диску можуть вважатися електронними документами, адже ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, а у ст.7 цього ж Закону вказано, що у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Аналогічно зазначено і у ч.3 ст.99 КПК України, де вказано, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

За таких обставин, жоден із доводів сторони захисту не підпадає під критерії визнання доказу недопустимим, встановлені ст.87 КПК України, та захистом не представлено суду жодних доказів, які б ставили під сумнів достовірність даних, що містяться на записах з камер відеоспостереження.
Крім цього, твердження захисника щодо недопустимості в якості доказу довідок про вартість майна, наданих ОСОБА_14 , у яких зазначено закупівельну вартість викраденого товару та засвідчено факт нестачі викраденого товару - також є необгрунтованими. Вказані довідки засвідчені печаткою підприємства та підписом директора магазину, тобто оформлені належним чином та підписані уповноваженою на той час особою. Окрім цього, вартість вказаного майна підтверджена показаннями самого ОСОБА_14 наданими у ході судового розгляду. Тобто, розмір завданих збитків потерпілим визначений. Він надав відповідний документ на підтвердження цих збитків, що відповідає положенням ч.2 ст.242 КПК України, згідно з якими слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Відтак, твердження захисника про те, що у вказаних довідках не зазаначено реальний розмір завданої шкоди є необгрунтованими та не відповідають дійсності. Більше того, захисником не надано жодних інших доказів, які б спростовували вартість вказаного товару. Посилання захисника на те, що бухгалтерській облік та податкову звітність у даному магазині проводить бухгалтерія магазинів «Близенько» не відповідає дійсності. На даний час передбачена така процедура ведення бухгалтерського обліку, що підтвердив теперішній представник потерпілого ОСОБА_11 , однак він наголосив на тому, що на момент крадіжки могла бути і інша процедура. У свою чергу, свідок ОСОБА_14 повідомив, що інвентаризація конкретно по даному факту не проводилася, оскільки така проводиться у визначених випадках з певною періодичністю, а не за кожним фактом вчинення крадіжки. Факт нестачі та суму вартості викраденого він разом з адміністратором вирахували самі та він склав відповідну довідку.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_10 суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної.
Суд враховує, що скоєні ОСОБА_10 кримінальні правопорушення є нетяжкими злочинами.
ОСОБА_10 раніше судима, за місцем проживання характеризується посередньо. На обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
Пом`якшуючих покарання обставин не встановлено.
Обтяжуючих покарання обставин не встановлено.
Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29.06.2017 року ОСОБА_10 засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_10 вчинила: один епізод (ч. 2 ст. 185 КК України ) до постановлення вироку Самбірським міськрайонним судом Львівської області, а другий ( ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України) після його постановлення, в період іспитового строку.

Тому суд вважає необхідним призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 185 КК, потім - покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 та ч. 1 ст. 185 КК України , за якою ОСОБА_10 засуджено вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29.06.2017 року , далі - покарання за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України , тобто за злочин, який було вчинено 09.07.2017 року, і остаточно - за правилами ст. 71 КК за сукупністю вироків. Такий порядок призначення покарання узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 р. (справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830км18).

Представник Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» ОСОБА_11 заявив цивільний позов до ОСОБА_10 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок злочинних дій ОСОБА_10 , в якому просив стягнути з обвинуваченої майнову шкоду у сумі 611,98 грн.
Судом встановлено, що матеріальна шкода полягає у розмірі заподіяної шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яка встановлена судом. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка заподіяла шкоду. Тому з урахуванням положень ч.1 ст.1166 ЦК України позов підлягає задоволенню.
Долю речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ст.100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили не обирати.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_10 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України.
Призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_10 покарання відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком за ч. 2 ст. 185 КК України та вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29.06.2017 року, у виді двох років та трьох місяців позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_10 остаточне покарання відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29.06.2017 року, у виді двох років та шести місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту звернення вироку до виконання та фактичного затримання.

Цивільний позов Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» заподіяну майнову шкоду у сумі 611,98 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази:

продукти харчування передати представнику потерпілого ПП «Мережа-Сервіс Львів»;

CD-диск із записами камер відеоспостереження від 25.06.2017 з приміщенням магазину «Близенько» - залишити в матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1