УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого з ОВС 2-го відділу управління розслідування кримінальних проваджень слідчого управління Офісу ВПП Державної фіскальної служби ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000087, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,
в с т а н о в и в:
13 жовтня 2020 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого управління Офісу ВПП Державної фіскальної служби ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого 11 серпня 2020 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 (в зоні діяльності м/п «Київ-спеціалізований» Київської митниці ДМС), майна, а саме міжнародні експрес-відправлення.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що слідчим управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000087, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

01 серпня 2020 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва згідно до ухвали, надано дозвіл слідчій групі у кримінальному провадженні № 0000087 від 08 жовтня 2018 року на пряме вилучення товарно-матеріальних цінностей за адресою: АДРЕСА_1 (в зоні діяльності м/п «Київ-спеціалізований» Київської митниці ДМС).

11 серпня 2020 року слідчим проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 (в зоні діяльності м/п «Київ-спеціалізований» Київської митниці ДМС), вході якого виявлено та вилучено предмети (міжнародні експрес-відправлення), що знаходились в зоні митного контролю Центральної сортувальної станції ТОВ «Інтернешинал Пекедж Експресс» та не пройшли митне оформлення.

Постановою старшого слідчого з ОВС 4-го відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_3 від 12 серпня 2020 року, вищевказане вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000087 від 08 жовтня 2018 року.

За таких обставин, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно.

Слідчий та прокурор, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились та завчасно не повідомили суд про причини свого неприбуття.

Представник власника майна звернувся до суду із заявою (вх. № 90198 від 16 жовтня 2020 року) про розгляд клопотання у його відсутність. Також, згідно наданих письмових заперечень просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 13 жовтня 2020 року з клопотанням про накладення арешту, а слідча дія проводилась 11 серпня 2020 року (тобто через 2 місяці і 2 доби), що є недотриманням ч. 5 ст. 171 КПК України. Крім того, вилучені під час обшуку міжнародні експрес-відправлення, не можуть бути товарно-матеріальними цінностями, ввезеними на митну територію України з порушенням податкового та митного законодавства. Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду від 23 вересня 2020 року по справі № 761/29175/20, майно, на яке подано клопотання про накладення арешту, підлягає негайному поверненню.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Положенням ст. 132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, серед іншого, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При цьому, частиною 1 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Разом із цим, слідчий, прокурор у судове засідання не з`явились, вимоги клопотання не підтримали, не обґрунтували необхідності арешту майна вилученого на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2020 року про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 (в зоні діяльності м/п «Київ-спеціалізований» Київської митниці ДМС), а також не довели наявності ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, зокрема можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та/або відчуження такого майна.

Неявка без поважної причини сторони кримінального провадження, якою подано до суду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, свідчить про фактичне непідтримання поданого клопотання та недоведення згаданих обставин, що має розцінюватися як підстава для відмови в задоволенні такого клопотання.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що тимчасове вилучення майна відбувалось 11 серпня 2020 року, при цьому, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно лише 13 жовтня 2020 року, не порушуючи питання перед слідчим суддею про поновлення пропущених строків, встановлених ст. 171 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 131-132, 170-173, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС 2-го відділу управління розслідування кримінальних проваджень слідчого управління Офісу ВПП Державної фіскальної служби ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державної фіскальної служби України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000087, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України відмовити.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1