УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2020 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області скаргу ОСОБА_4 , в порядку ст. 303 КПК України, на рішення старшого слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 , яке полягає у повідомленні про підозру ОСОБА_5 від 20.08.2020, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000229, за фіксації судового розгляду технічними засобами, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , який представляє інтереси підозрюваного ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді зі скаргою в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 20.08.2020, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000229.
В обґрунтування скарги заявник вказує, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, є незаконним та ґрунтується лише на припущеннях органу досудового розслідування, оскільки вручене з порушенням процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, та без достатніх доказів на підтвердження обставин інкримінованого діяння, вважає підозру необґрунтованою, у повідомленні про підозру відсутні фактичні обставини події, підтвердженні доказами, які б вказували на наявність складу злочину.
Наведені обставини та порушення допущені органом досудового розслідування у своїй сукупності тягнуть за собою підстави для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_5 ..
У судовому засідання заявник вимоги наведенні у скарзі підтримав, слідчому судді пояснив, що повідомлення про підозру здійснено із порушенням процедури, а також, що підозра є необгрунтованою, без наявності доказів вини ОСОБА_5 у інкримінованому йому діянні.
Прокурор та слідчий в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечили, вказали, що повідомлення про підозру є обгрунтованим, оскільки наявні докази в обгрунтування підозри ОСОБА_5 у інкримінованому йому діянні.
Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступних висновків.
Так, 25.06.2020 слідчим управлінням ГУНП у Вінницькій області внесено відомості до ЄРДР за № 0000229, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
19.08.2020 на підставі рапорту слідчого до ЄРДР були додатково внесені відомості за № 0000297 та № 0000298, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 369 КК України.
Вищевказані два провадження за № 0000297 та № 0000298, на підставі постанови прокурора від 20.08.2020, були об`єднанні з кримінальним провадженням № 0000229 та об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно номер 0000229.
20.08.2020 в межах кримінального провадження № 0000229, ОСОБА_5 було повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
Згідно з положеннями п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскарженні повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного «знати, у вчинені якого кримінального правопорушення його підозрюють», що визначено пунктом 1 частини третьої статті 42 КПК України, кореспондує обов`язок сторони обвинувачення довести це до його відома, повідомити про наявність підозри та роз`яснити її зміст.
Повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формується та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення.
Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.
Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, яка має назву «Повідомлення про підозру» та складається з таких статей: «Випадки повідомлення про підозру» (стаття 276); «Зміст письмового повідомлення про підозру» (стаття 277); «Вручення письмового повідомлення про підозру» (стаття 278).
Отже, саме така побудова глави дає підстави зробити висновок, що законодавець пов`язує процесуальну діяльність із повідомлення про підозру з сукупністю процесуальних дій слідчого та/або прокурора, зміст яких полягає у встановленні юридичних і фактичних підстав для повідомлення про підозру (стаття 276 КПК), складанні письмового процесуального документа (повідомлення про підозру) (стаття 277 КПК) та його врученні особі (стаття 278 КПК).
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи із зазначеного вище, слідчий, прокурор зобов`язані здійснювати повідомлення про підозру належним чином в порядку ст. 278 КПК України.
Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. «Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 62, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, в Рішенні Конституційного Суду № 12-рп/2011 від 20.10.2011р.» у разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.
Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.
Положення ч. 2 ст. 8 КПК зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стала частиною національного законодавства.
Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.
Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання такою, що не набула статусу підозрюваного є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, відсутність обов`язкових елементів повідомлення про підозру.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, встановленому ст. 278 КПК України, і складається з двох послідовних дій слідчого, прокурора: 1) складення повідомлення про підозру - процесуального акта; 2) вручення його особі, підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення.
Аналізуючи вище викладені норми закону, слід дійти висновку, що процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення, що в свою чергу, вручається у день складення повідомлення про підозру. Саме із цим моментом процесуальний закон пов`язується набуття особою відповідних процесуальних прав після їх роз`яснення слідчим, прокурором.
В даному випадку законодавець на нормативному рівні, щодо процесуального порядку повідомлення про підозру, вживає терміни «складання», «вручення» та «здійснення» повідомлення про підозру.
Слідчий суддя враховує, що відповідно до положень ст. 277, 278 КПК України письмове повідомлення про підозру складається, підписується та вручається, а у разі неможливості такого вручення направляється у спосіб, визначений для вручення повідомлень, в оригіналі та в одному екземплярі.
В судовому засіданні було встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 було складено та підписано старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_6 за погодженням із прокурором ОСОБА_3 20.08.2020.
Цього ж дня, відповідно до наданої заявником ОСОБА_4 копії повідомлення про підозру, дане повідомлення о 17:50 год. вручене ОСОБА_5 .. При цьому, відповідно до наданої копії підозри, дане вручення було здійснено старшим слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 ..
В судовому засіданні під час розгляду справи, слідчий пояснив, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 20.08.2020, ним не вручалося, оскільки 20.08.2020 він здійснював вручення повідомлення про підозру іншим підозрюваним.
Разом із тим, із досліджених матеріалів кримінального провадження, а саме: оригіналу повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 20.08.2020, яке міститься в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 о 17:50 год. 20.08.2020 здійснив старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_6 .. При цьому, сторона захисту вказує, що не отримувала такого повідомлення про підозру слідчим ОСОБА_6 та в ньому не розписувалася, а тому переконана, що оригінал повідомлення про підозру, який міститься в матеріалах кримінального провадження незаконний та необґрунтований. Крім того, слідчий ОСОБА_6 в судовому засіданні під відеозапис підтвердив ту обставину, що він повідомлення про підозру ОСОБА_5 не вручав.
Вищенаведене свідчить, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення слідчим вимог ст. 278 КПК України щодо процедури вручення повідомлення про підозру та вимоги ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.
Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів.
Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри, про це йдеться у рішенні по справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року.
В судовому засіданні під час розгляду скарги прокурором було вказано, що підозра ОСОБА_5 від 20.08.2020 не є остаточною та в подальшому буде змінюватися, оскільки триває досудове розслідування. Разом із тим, з моменту повідомлення про підозру минуло майже три місяці та у слідства було достатньо часу для збирання доказів по справі, а тому слідчий суддя, відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, розглядає скаргу на повідомлення про підозру, в межах зібраних на теперішній час органом досудового розслідування доказів та у спосіб визначений кримінально процесуальним законом.
При дослідженні повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 20.08.2020, слідчий суддя приходить до висновку про її необґрунтованість, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, які ставляться в обґрунтування вини ОСОБА_5 в інкримінованому йому діянні, з огляду на наступне.
В основу доказів підозри, серед іншого, основними є протокол обшуку від 12.08.2020 транспортного засобу марки «Ауді А6», р/н НОМЕР_1 , протоколи допитів свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також матеріали зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж.
Відповідно до протоколу обшуку від 12.08.2020 транспортного засобу марки «Ауді А6», р/н НОМЕР_1 , вбачається, що слідчим в ході обшуку виявлено, а в подальшому вилучено мобільний телефон марки «Айфон», з ІМЕІ: НОМЕР_2 . В ході обшуку, відповідно до протоколу, слідчим зазначено, що ним проведено огляд вищевказаного мобільного телефону, а саме додатку «Viber», який на ньому міститься та в ході такого огляду здійснено 23 фотознімки переписки з особою, яка записана під іменем « ОСОБА_10 ». Вказані фотознімки долучено до протоколу обшуку в кількості лише 6 штук. В даному випадку можна говорити, що втручання в особисте листування та особисту переписку особи, яка є власником мобільного телефону, без її письмової згоди на такий огляд чи ухвали слідчого судді в якій прямо надано дозвіл слідчому на такий огляд, виправдовувало, на той момент, потреби досудового розслідування, але слідчим даний телефон було вилучено, тому говорити про те, що потреби досудового розслідування виправдовували таку необхідність втручання у права та законні інтереси особи, безпідставно. Наведене свідчить, що проведення слідчим в ході обшуку, додатково огляду мобільного телефону особи із зняттям інформації та фотознімків особистого листування та особистої переписки особи, без її згоди та відсутності ухвали слідчого судді, яка прямо надає дозвіл слідчому на такий огляд, виходило з межі обшуку проведеного слідчим, а тому такий доказ не може вважатися належним та допустимим в рамках кримінального провадження.
Допити свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проведені поверхово, та жодним чином не підтверджують наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
Щодо матеріалів зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, то в даних матеріалах, тобто розмовах ОСОБА_5 із ОСОБА_11 хоча і можна говорити, що відбувалися завуальовані розмови про проїзд автотранспорту, але відсутні будь які відомості щодо пропозиції, обіцянки чи надання неправомірної вигоди службовій особі.
Підсумовуючи вищенаведене слід зазначити, що згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Разом з тим, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Поряд із цим, у рішенні у справі «Гефген проти Німеччини» Європейський суд з прав людини для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.
У рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
Зважаючи на викладені обставини, недотримання положень процесуального закону при повідомленні особі про підозру, тягне за собою й взагалі його відсутність, та вказує на неналежність зібраних доказів отриманих після встановлених порушень.
За наведених вище обставин, враховуючи, що органом досудового розслідування недотримано порядок повідомлення особі про підозру, та доводи сторони захисту знайшли своє підтвердження у поданій скарзі, зокрема, щодо необгрунтованості підозри, відсутності складових частин ч. 3 ст. 369 КК України та доказів в обґрунтування умислу ОСОБА_5 на надання неправомірної вигоди службовій особі, зважаючи на те, що у даному кримінальному провадженні відсутня потерпіла сторона, слідчий суддя дійшов до переконання, що скаргу слід задовольнити, а повідомлення про підозру скасувати.
На підставі викладеного, керуючись ст. 40, 284, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_4 , в порядку ст. 303 КПК України задовольнити.
Скасувати письмове повідомлення про підозру пред`явлене ОСОБА_5 від 20.08.2020, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000229.
Зобов`язати прокурора, який провадить процесуальне керівництво за досудовим розслідуванням кримінального провадження № 0000229, виключити з ЄРДР відомості про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя