ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3138/20 Справа № 197/243/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 03 лютого 2018 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Згідно припису ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за цим вироком та за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2018, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 6 років 9 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 , 02 лютого 2018 року приблизно о 14 годині 30 хвилин реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, знаходячись біля будівлі магазину «Фенікс», що розташований за адресою: вулиця Соборна (Леніна), 98/1, в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з метою подальшого звернення на свою користь та всупереч інтересам власника, таємно викрав велосипед «Орленок» червоного кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 448/18 від 17 лютого 2018 року становить 679 гривень 50 копійок, що знаходився у металевій стоянці для велосипедів з правої сторони від будівлі магазину «Фенікс» розташованого за адресою: вулиця Соборна (Леніна), 98/1, смт.Широке Широківського району Дніпропетровської області та належить ОСОБА_9 . Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій своїми незаконними діями матеріальний збиток на вищевказану суму.
Крім того, ОСОБА_6 , 05 лютого 2018 року в проміжок часу приблизно з 11 годин 40 хвилин до 12 годин 00 хвилин знаходячись поблизу будівлі магазину «Ідеал», що розташований по вулиці Соборна (Леніна), в смт.Широке Широківського району Дніпропетровської області, біля металевої стоянки для велосипедів з лівої сторони від входу до магазину, у кутку, побачив велосипед «Дорожник» з жіночою рамою червоного кольору, в цей час у нього виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Після чого, ОСОБА_6 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з метою подальшого звернення на свою користь та всупереч інтересам власника, таємно викрав велосипед «Дорожник» червоного кольору з жіночою рамою, що належить ОСОБА_10 . Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому своїми незаконними діями матеріальний збиток, який згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 760/18 від 06 березня 2018 року, становить 3054 гривні 10 копійок.
Крім того, ОСОБА_6 , 14 лютого 2018 року приблизно о 10 годині 00 хвилин знаходячись поблизу будівлі магазину «Центральний гастроном», що розташований по вулиці Соборна (Леніна), в смт.Широке Широківського району Дніпропетровської області, з правої сторони від магазину у металевій стоянці для велосипедів побачив велосипед «Україна» з жіночою рамою блакитного з білим кольору. У нього виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Після чого, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з метою подальшого звернення на свою користь та всупереч інтересам власника, таємно викрав велосипед «Україна» з жіночою рамою блакитного з білим кольору, що належить ОСОБА_11 . Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши вищезазначеному потерпілому своїми незаконними діями матеріальний збиток, який згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 651/18 від 24 лютого 2018 року становить 990 гривень 00 копійок.
Крім того, восени 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи у лісосмузі, що знаходиться поблизу селища Квіткове, Широківського району Дніпропетровської області, знайшов дикорослий кущ «коноплі» та маючи умисел на незаконне придбання та виготовлення наркотичного засобу, зірвав з нього листя, таким чином незаконно придбав листя рослини коноплі.
Після чого, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, незаконно, усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, розуміючи, що листя коноплі являються наркотичним засобом, поклав зірвані ним листя рослини роду «конопель» до своєї кишені та переніс їх за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де зазначене листя конопель висушив та подрібнив, тобто незаконно виготовив наркотичну речовину та незаконно зберігав її за місцем свого мешкання для особистого вживання без мети збуту.
02 лютого 2018 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії направлені на незаконне зберігання та перевезення наркотичних засобів, взяв з собою поліетиленовий пакет з «канабісом» та поклав його до правої зовнішньої кишені своєї куртки та на громадському транспорті з житлового масиву Інгулець міста Кривий Ріг поїхав до смт.Широке Широківського району Дніпропетровської області. Таким чином, незаконно перевіз особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.
Цього ж дня, приблизно о 15 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , продовжуючи незаконно зберігати при собі наркотичний засіб, знаходився поблизу будинку №9 по вулиці Вишневій (Карла Маркса), в смт.Широке Широківського району Дніпропетровської області, де до нього підійшли працівники поліції та в ході поверхневої перевірки у ОСОБА_6 в присутності понятих, в правій зовнішній кишені куртки одягненої на ньому було виявлено та вилучено пакет виготовлений з полімерного матеріалу, в якому знаходилась речовина рослинного походження зеленого кольору в подрібненому стані зі специфічним запахом масою 13,912 г, яка згідно до висновку експерта № 2/8.6/78 від 08 лютого 2018 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, який віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 12,821 г, що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» № 188 від 01 серпня 2000 року, перевищує невеликі розміри наркотичних речовин, яку ОСОБА_6 , незаконно, повторно зберігав при собі без мети збуту.
Крім того, ОСОБА_6 , повторно, 03 лютого 2018 року приблизно о 08 годині 00 хвилин, знаходився біля залізничної станції «Інгулець» зі сторони селища Карпівка, Широківського району Дніпропетровської області, де в ході виниклої розмови з ОСОБА_12 , в руках якого знаходився мобільний телефон марки «BRAVIS» моделі «PRONTO» чорного кольору з червоними вставками, у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, з корисливих мотивів, та використовуючи засновані на знайомстві довірливі відносини з ОСОБА_12 , під приводом здійснення телефонного дзвінка, ОСОБА_6 попросив у останнього його мобільний телефон, при цьому повідомивши про те, що після здійснення дзвінка поверне йому мобільний телефон, хоча робити цього не збирався. Після того як ОСОБА_12 , будучи впевненим у добропорядності намірів ОСОБА_6 , добровільно передав йому мобільний телефон марки «BRAVIS» моделі «PRONTO» чорного кольору з червоними вставками, останній із належним ОСОБА_13 майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши тим самим потерпілому ОСОБА_13 матеріального збитку, який згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №650/18 від 24 лютого 2018 року становить 368 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України, за ознаками незаконного придбання, виготовлення, зберігання та перевезення наркотичних засобів, без мети збуту, та з мотивувальної частини вироку виключити пом`якшуючу покарання обставину щире каяття й призначити ОСОБА_6 покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення строком на 4 роки; за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Інгулецького районного суду суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2018, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці з конфіскацією всього особисто належного йому майна.
Обгрунтовуючи вимоги скарги, прокурор зауважує, що вирок підлягає скасуванню в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України та призначення обвинуваченому покарання. Так, прокурор вказує, що судом не взято до уваги, що з 1 липня 2020 року набрав чинності Закон України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень, яким, зокрема, внесено відповідні зміни до диспозиції ч. 2 ст. 309 КК України, що призвели до помякшення кримінальної відповідальності та, згідно зі ст. 5 КК України, мають зворотну дію у часі, тому на момент ухвалення оскаржуваного вироку, підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України у суду не було, а його дії мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України.
Разом з цим, прокурор не погоджується із вироком в частині призначення покарання обвинуваченому та вважає таке рішення суду незаконним, необгрунтованим та невмотивованим, через м`якість призначеного покарання. На думку прокурора, суд, призначаючи покарання обвинуваченому в межах наближеного до мінімального строку, визначеного санкціями інкримінованих кримінальних правопорушень, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який не працює, не має стійких соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, відбував покарання реально, у цьому провадженні вчинив 4 епізоди злочинів проти власності та 1 епізод у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення й стійку схильність до до вчинення кримінальних правопорушень. До того ж, прокурор посилається на невмотивованість визнання судом в якості обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, оскільки обвинувачений має негативну репутацію, що свідчить про формальність такого каяття, та для запобігання вчиненню нових злочинів і його виправлення має бути призначено більш суворе покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 й правиліність кваліфікації його дій за ч. 2 ст 185, ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, через незастосування судом закону, який підлягає застосуванню при кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України, суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Цих вимог закону судом враховано не було.
Як видно з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведенність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за ознаками незаконного виготовлення, придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 310 цього Кодексу.
Між тим, на момент ухвалення вироку судом першої інстанції, Законом України від 22 листопада 2018 року за № 2617-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набрав чинності 01 липня 2020 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 309 КК України, згідно з якими з диспозиції цієї статті виключено, зокрема, кваліфікуючі ознаки -"повторність" та «особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених ст.ст. 307, 310 цього Кодексу», та в новій редакції вона викладена так: "ті самі дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах".
Враховуючи, що на момент ухвалення оскаржуваного вироку набрали чинності зміни до закону України про кримінальну відповідальність, та відсутність в діях ОСОБА_6 інших обставин, які обтяжують кваліфікований склад злочину, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК України відсутні.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України слід змінити, та виключити кваліфікуючі ознаки - «повторність» та «особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених ст.ст. 307, 310 цього Кодексу, внаслідок чого, й у відповідності до вимог ст.ст. 4, 5 КК України, слід перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 309 КК України, за ознаками незаконного виготовлення, придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів, без мети збуту.
Колегія суддів погоджується зі встановленими судом першої інстанції обставинами, що впливають на вид та розмір покарання, та, керуючись ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи зміни до санкції ч. 1 ст. 309 КК України, внесені Законом України від 22 листопада 2018 року за № 2617-VIII, приходить до висновку про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі.
Разом з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання за ч. 2 ст 185, ч. 2 ст. 190 КК України, та визначення остаточного покарання на підставі ч.ч. 1,4 ст.70 КК України, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі внаслідок мякості, суд вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості цих злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів, інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не був зайнятий суспільно-корисною працею, за місцем мешкання характеризується посередньо, а також досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
В якості обставини, яка помякшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.
В якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав рецидив злочинів.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованих злочинів, з його реальним відбуванням.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_6 , призначене в межах санкції ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, а також визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі, з реальним його відбуттям, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок м`якості у суду не має.
Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 - щире каяття, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтується на матеріалах провадження, оскільки під час судового розгляду обвинувачений повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, не оспорювава фактичних обставин провадження, внаслідок чого судовий розгляд було проведено в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, про що й зазначено у вироку.
Разом з цим, доводи скарги прокурора про те, що судом при призначенні покарання належним чином не враховано особу обвинуваченого, який не працює, не має стійких соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, колегія суддів розцінює як необгрунтовані, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у виді позбавлення волі, з реальним його відбуванням, у сукупності з іншими обставинами провадження.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_6 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки, на переконання колегії суддів, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, й підстав вважати його занадто м"яким не убачається.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
- за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 вересня 2018 року, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 9 (дев`яти) місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

В іншій частині вирок - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4