ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/2256/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1256/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України
У Х В А ЛА
іменем України

18 листопада 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
засуджено:
за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі,
за ч.1 ст.263 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.12.2011року, переглянутого 16.04.2015р. Миколаївським районним судом Миколаївської області, і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців.
Початок строку відбування покарання з 01.02.2017 року.
Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 залишено без зміни до набрання вироком законної сили.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди 10 571 грн. 75 коп. та моральної шкоди 35 000 грн.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком суду відповідно до вимог ст.374 КПК України вирішено питання про захід забезпечення кримінального провадження та зазначено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 продовжено до набрання вироком законної сили.

17.01.2020 року вказаний вирок щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок Миколаївським апеляційним судом від 17.01.2020 року щодо ОСОБА_9 ..

Постановою Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 22.09.2020 року скасовано вирок Миколаївського апеляційного суду від 17.01.2020 року щодо ОСОБА_9 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. ОСОБА_9 залишено під вартою до вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо обрання йому запобіжного заходу, але не більш ніж на 60 днів.

До початку апеляційного розгляду прокурором відділу прокуратури Миколаївської області заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на строк 60 днів.

Заслухавши доповідача думку прокурора, який підтримав своє клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , позицію захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення клопотання прокурора, позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , який покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів дійшла до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України", що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

У відповідності до ст.29 Конституції України право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений положеннями статті 199 КПК України, згідно з якою слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлений під час обрання запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно із вимогами ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про доцільність вирішення питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 ..

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, за вчинення одного з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , апеляційний суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити активні дії, спрямовані на переховування від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, а також може вчинити інший злочин, оскільки він раніше неодноразово судимий та відбував покарання в місцях позбавлення, в тому числі за злочини проти життя та здоров`я людини, проти власності із застосуванням насильства, вчинив нові злочини в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та підвищену суспільну небезпечність його особи. За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_9 характеризується посередньо, одружений, має на утриманні малолітню дитину, однак соціальні зв`язки обвинуваченого не є стримуючим фактором та не призводять до дотримання ним належної правослухняної поведінки в суспільстві, про що обгрунтовано зазначено прокурором у відповідному клопотанні.
Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи його негативну репутацію як раніше судимої особи за вчинення умисних злочинів.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуваним вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_9 залишено без зміни до набрання вироком законної сили, тобто судом першої інстанції визначено конкретний строк, обраного запобіжного заходу. Вирок в цій частині не змінено та не скасовано, тому колегія суддів вважає доцільним продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року щодо нього законної сили.

Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, і не є надмірним та таким, що принижує його у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 331, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до набрання вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2018 року щодо нього законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4