СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/6239/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2020 року м. Київ Слідчий суддя Святошинського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором в кримінальному провадженні ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, має технічну освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, затриманого в порядку ст. 208 КПК України, фактичний час затримання о 18:00 год. 25.11.2020 р., підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, внесеного в рамках кримінального правопорушення №0001144 від 18.12.2019,-
ВСТАНОВИВ:
27.11.2020 року до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 внесеного в рамках кримінального правопорушення №0001144 від 18.12.2019,строком на 60 днів з можливістю внесення застави в розмір 1428 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3 001 656 гривень.

Подане клопотання обґрунтовується тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001144 від 18.12.2019 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 311 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений в ході досудового розслідування час та місці, приблизно в 2020 році, але не пізніше 20.07.2020, у ОСОБА_8 , виник злочинний умисел направлений на незаконне виготовлення, придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великому розмірі.

Переслідуючи вищезазначену мету, ОСОБА_8 , вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та іншими невстановленими на даний час особами, та розподілив між ними злочині ролі, взявши на себе роль організатора та лідера утвореної ним злочинної групи, визначивши метою її діяльності незаконне отримання грошових коштів від систематичного вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів.

Визначена ОСОБА_8 структура організованої групи мала чіткий розподіл ролей та обов`язків, стійкий склад її членів. Члени групи чітко дотримувались заходів конспірації, розроблених ОСОБА_8 :

- регулярна зміна місць незаконного зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин;

- використання різних автомобілів здебільшого вітчизняних старих марок, зареєстрованих на третіх осіб;

- використання технологій передачі даних (різноманітних інтернет месенджерів), що шифрують трафік, для обговорення злочинних планів та спілкування між собою;

- заборона використання банківських карток та рахунків для отримання грошових коштів від збуту наркотичних засобів та психотропних речовин;

- замкненість особисто на ОСОБА_8 розподілення грошових коштів між учасниками злочинної групи.

Загальна структура, створеної ОСОБА_8 організованої групи, передбачала наявність:

- організатора та лідера, роль якого взяв на себе ОСОБА_8 ;

- група осіб, яка виконувала вказівки ОСОБА_8 , а саме у підібраних, визначених та обладнаних за вказівкою ОСОБА_8 місцях незаконно виготовляли психотропні речовини «амфетамін», «PVP» та прекурсори;

- група осіб, які приймали участь у незаконному виготовленні психотропних речовин «амфетамін», «PVP» та прекурсорів, забезпечуючи діяльність так званих «лабораторій» з незаконного виготовлення вище зазначених заборонених речовин;

- група осіб, яка незаконно перевозила психотропні речовини від місць незаконного виготовлення до місць збуту.

Таким чином, ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування особами, вступив в злочинну змову, направлену на незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також систематичний незаконний, оплатний збут особливо небезпечних психотропних речовин «альфа PVP», «афметамін» в великому та особливо великому розмірах, зорганізувавшись таким чином у стійку організовану групу для систематичного вчинення цього та інших злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, визначивши спільний для всіх співучасників план злочинів, та розподіливши між собою функції та ролі.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ставши членами садівничого товариства «Якубівка», оформили на себе ряд земельних ділянок із розташованими на них спорудами, які в подальшому пристосували для незаконного виробництва психотропних речовин, прекурсорів, та їх зберігання.

При цьому, ОСОБА_8 , та ОСОБА_11 , визначили обов`язком ОСОБА_4 , охорону периметру земельних ділянок № 155, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , 178 СТ «Якубівка», облаштування по їх завданню приміщення для зберігання реактивів, прекурсорів, надання допомоги іншим членам групи у здійсненні незаконної діяльності, пов`язаної із незаконним придбанням, зберіганням психотропних речовин та прекурсорів, тощо.

25.11.2020 року в період часу з 18 год. 18 хв. по 23 год. 18 хв., під час проведення обшуку на території земельних ділянок № НОМЕР_6 , НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_7 садівничого товариства «Якубівка», розташованого на землях Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у ОСОБА_4 , в лівій задній кишені штанів, було виявлено поліетиленовий згорток із порошкоподібною речовиною білого кольору, який схожий на наркотичну речовину «афметамін», який останній незаконно зберігав при собі з метою збуту.

Згідно Таблиці №1, списку №2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 р. із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 1890 від 12.12.2002, № 518 від 04.06.2008, № 1298 від 02.12.2009, № 373 від 31.05.2010, № 4 від 05.01.2011, № 796 від 27.07.2011, № 408 від 23.05.2012, № 800 від 22.08.2012, № 1129 від 05.12.2012, № 15 від 09.01.2013, № 234 від 08.04.2013, № 712 від 26.12.2014, № 747 від 26.10.2016), «афметамін» віднесений до небезпечних психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Окрім того, пунктами 1-8 Постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна» визначено види майна, які не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. До таких видів майна, зокрема, віднесено вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові пристрої.

Пунктами 1-4, 9 Положення по дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576 та п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, визначено, що придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї, боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів здійснюється лише на підставі спеціальних дозволів.

Однак, у порушення вказаних вище норм чинного законодавства ОСОБА_4 вчинив злочин проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, у порушення зазначених вище вимог п. п. 1-8 Постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п. п. 1-4, 9 Положення по дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 та п. п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, достовірно знаючи, що не має передбаченого законом дозволу на поводження з бойовими припасами, з невстановлених на даний час мотивом та метою, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, однак не пізніше 18 год. 18 хв. 25.11.2020, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб придбав схожі на корпус гранати РГД-5 та запал «УЗРГМ-2» до неї, які згідно актів огляду спеціалістом вибухотехнічної служби та довідки до нього, - дані предмети, належать до категорії небезпечних та обмежено небезпечних вибухових предметів.

Крім того, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, у порушення зазначених вище вимог чинного законодавства, достовірно знаючи, що не має передбаченого законом дозволу на поводження з бойовими припасами, з невстановлених на даний час мотивом та метою, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 18:18 год 25.11.2020, носив та зберігав кишені власної куртки схожі на корпус гранати РГД-5 та запал «УЗРГМ-2» до неї, які згідно актів огляду спеціалістом вибухотехнічної служби та довідки до нього, - дані предмети, належать до категорії небезпечних та обмежено небезпечних вибухових предметів.

Так, 25.11.2020 року в період часу з 18:18 год по 23:18 год під час проведення правоохоронними органами обшуку указаних земельних ділянок, під час особистого обшуку ОСОБА_4 , в кишені вдягнутої на останньому куртки виявлено та вилучено схожі на корпус гранати РГД-5 та запал «УЗРГМ-2» до неї, які згідно актів огляду спеціалістом вибухотехнічної служби та довідки до нього, - дані предмети, належать до категорії небезпечних та обмежено небезпечних вибухових предметів.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , у вчиненні даного злочину підтверджується:

-протоколом обшуку земельних ділянок АДРЕСА_4 , НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 , згідно якого на території домоволодіння було ОСОБА_4 , який пояснив, що проживає на території з відома ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , виявлено закопані в землю діжки із речовинами, скляна банка із невідомою речовиною, різноманітне обладнання та устаткування, холодильники, в приміщенні виявлено речі, які мають відношення до незаконного зберігання, виробництва наркотичних засобів та психотропних речовин, при цьому під час обшуку у ОСОБА_4 , в кишені карманів куртки було виявлено два металевих предмета, схожі на корпус для гранати РГД-5 та запалу до неї;
-актами огляду виявлених предметів за участю спеціалістів-вибухотехніків;
-довідками про клас вибухонебезпечності;
-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , який показав, що являється сусідом ОСОБА_8 по садовому товариству, особисто бачив, як той вирощував на своїй ділянці коноплю, а також те, що ОСОБА_4 , часто відвідує дану ділянку разом із ОСОБА_8 ;
-іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Санкцією зазначених вище статей передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України органами досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Фактичні обставини злочинів, інкримінованих підозрюваному свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Також, на користь зазначених вище ризиків вказує і той факт, що один із злочинів, який інкримінується підозрюваному вчинений у складі організованої групи, що в свою чергу свідчить про те, що усі члени цієї групи були обізнані з можливими наслідками, у випадку викриття їх злочинної діяльності правоохоронними органами, проте все одно продовжували вчиняти даний злочин, використовуючи при цьому необхідне приладдя та здійснюючи збут психотропних речовин в великому та особливо великому розмірах, тобто здійснюючи злочин зухвало з порушенням нормальної життєдіяльності громадського суспільства та розповсюджуючи небезпечні речовини не визначеному колу осіб.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від досудового розслідування та суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні.

Обрання більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав:

- при обранні особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого судді, суду. Враховуючи тяжкість вчинених злочинів та усвідомлення підозрюваним невідворотності покарання за його вчинення, відсутність постійного джерела доходу (не працює), а досудовим слідством встановлено, що він існував за рахунок ведення злочинної діяльності, існує ризик того, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

У зв`язку з вищевикладеним єдиним запобіжним заходом, який можливо застосувати до підозрюваного є тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор вимоги даного клопотання підтримав та просив його задовольнити, при цьому зазначив, що стосовно підозрюваного існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та може продовжувати вчиняти інші злочини.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання, оскільки підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень жодними доказами не підтверджується.
Слідчий суддя, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали та докази, дійшов наступних висновків.

25.11.2020 о 18 год. 00 хв. ОСОБА_4 затримано відповідно до ст. 208 КПК України.

У подальшому, 26.11.2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи, на судовий розгляд упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного у п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому слідчий суддя наголошує, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, правильність кримінально-правової кваліфікації діяння потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Отже, слідчий суддя, не вирішуючи наперед питання про доведеність вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 приходить до висновку, що причетність вказаної особи до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою мірою для даної стадії кримінального провадження доводиться доказами, що долучені прокурором у судовому засіданні.

Обираючи ОСОБА_4 запобіжний захід, слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджується наданими до клопотання доказами, вважаючи їх належними і допустимими, тяжкість злочину та особу підозрюваного, який раніше не судимий, вчинив особливо тяжкий злочин, не одружений, не працює, враховує наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, з високим ступенем ймовірності того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення, що може бути перешкодою встановленню істини у справі, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та враховуючи, що прокурор довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить проте, що рішення суду повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, вважає обрати міру запобіжного заходу у виді взяття під варту, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із ч 5 ст.194 КПК України.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, а також, що КПК України та практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

При визначенні розміру застави слідчий суддя враховує обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить проте, що рішення суду повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Тому слідчий суддя вважає доцільним, визначити підозрюваному заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки, саме такий розмір застави достатній забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 КПК України та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора і суду із встановленою періодичністю; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором в кримінальному провадженні ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, внесеного в рамках кримінального правопорушення №0001144 від 18.12.2019,- задовольнити частково.
Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК Українизапобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою складає 60 днів та закінчується 23 січня 2021 року о 18:00 годині (включно).
Для утримання підозрюваний ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає направленню до ДУ МЮ «Київський слідчий ізолятор».

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 630 600,00 грн. (шістсот тридцять тисяч шістсот гривень нуль копійок) та надати можливість йому або іншій особі внести на депозитний рахунок Святошинського районного суду м. Києва для внесення застави кошти (отримувач: Код отримувача (код за ЄДРПОУ)26268059, Банк отримувача ДКСУ, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA1012089) та надати документ, що підтверджує оплату, органу у провадженні якого перебуває кримінальна справа.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У відповідності до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення вищезазначеної суми застави, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні і суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Визначити двохмісячний термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі внесення застави у визначеному даною ухвалою розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Святошинського районного суду м. Києва, має бути наданий уповноваженій службовій особі ГСУ Національної поліції.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа СІЗО негайно має здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого та прокурорів у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Повний текст ухвали складено та проголошено 30.11.2020.

Слідчий суддя ОСОБА_1