ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3413/20 Справа № 207/2551/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув в закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000993, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого в КП КМР Управляюча компанія по обслуговуванню жилтового фонду, маючого на утриманні малолітнього сина 2011 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

За ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 грудня 2020 року включно.
Суд першої інстанції встановив, що будь-яких даних про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено. Також суд першої інстанції врахував суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , можливість впливу на потерпілого та свідків, які є його сусідами, та можливість переховування від суду.
В апеляції
- захисник просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вказав, що ризик переховування обвинуваченого не може оцінюватися виключно на підставі суворості судового рішення. Також вказує, що судом не взято до уваги, що до обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 офіційно працював, мав джерело існування, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має міцні соціальні зв`язки, виховує двох неповнолітніх дітей. Зазначає, що з самого початку досудового розслідування ОСОБА_6 співпрацював зі слідством, сприяв збору доказів та встановленню обставин справи, повністю визнав свою вину, що свідчить про відсутність ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків. Крім цього вказує, що ОСОБА_6 власними коштами забезпечив потерпілого ліками, а також добровільно відшкодував потерпілому спричинену злочином шкоду в сумі 20 000 гривень.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які є підставою для застосування до обвинуваченого саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а також існування ризиків переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого та свідків.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати наявними вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке передбачене покарання виключно у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Окрім цього, враховуючи підготовчу стадію кримінального провадження, наявний ризик незаконного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_6 на потерпілого та свідків.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі у виді домашнього арешту, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, на даному етапі кримінального провадження не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Ствердження захисника щодо необхідності зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт, з посиланням на характеристику обвинуваченого, його особу, а також наявність в нього соціальних зв`язків, колегія суддів вважає такими, що з урахуванням вищенаведеного, не є само по собі достатньо переконливими фактами, які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали суду не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4