ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3982/20
Провадження № 1-кп/362/575/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2020 року року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду підготовче судове засідання кримінального провадження за № 0000890 від 06.05.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серебрія, Могилів Подільського району, Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и в:
30.07.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000890 від 06.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 187 КК України.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.07.2020 року у вказаному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотриманні всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.
Також в підготовчому судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення його у вчиненні тяжких злочинів, а також наявності достатніх підстав вважати, що відносно обвинуваченого продовжують існувати ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі (а.с.35 ).

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 звернувся із клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у в зв`язку і з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки вважає, що прокурором не правильно викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, в порушення п.5 ч. 2 ст.291 КПК України, не чітко сформульовані обвинувачення ОСОБА_7 , викладені в обвинуваченнях обставини кримінальних правопорушень є некоректними, а наведені твердження містять в собі логічну суперечливість, оскільки з них неможливо зрозуміти логіку дій обвинуваченого та черговість скоєння ним кримінальних правопорушень в один і той же день 06.05.2020 року, в тому ж самому будинку в різний час. Не зрозуміло з якою метою обвинувачений проник 06.05.2020 року, в невстановлений час, до будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 , де лише після того, як він проник у будинок, у нього виникнув прямий умисел на проникнення в інше приміщення з метою таємного викрадення чужого майна. Не зрозуміло про яке інше приміщення йде мова. Не зрозуміло навіщо обвинувачений, вже знаходячись в будинку по АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_8 , реалізуючи свій умисел на крадіжку чужого майна знову проникав у це ж саме приміщення шляхом віджиму за допомогою ножа пластикового вікна.
З обвинувального акту також не можливо зрозуміти коли, яким чином та з яким умислом проникли в згаданий будинок потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , які в ньому не зареєстровані, не проживають і який їм не належить (а.с.77-78).
Обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та підтримав думку захисника щодо повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кодексу.
Процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування - є обвинувальний акт, який має відповідати вимогам ст. 291 КПК України, зокрема: містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке повинно містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, це подія злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, вид і розмір шкоди, завданої злочином.
Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
При цьому, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним і конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі-Конвенція), де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Зазначені вимоги кореспондуються та узгоджуються з висновками, що знайшли своє відображення в рішеннях Європейського суду з прав людини та у відповідності до вимог ч.5 ст. 9 КПК України повинні застосовуватися поряд кримінальним процесуальним законодавством України.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Європейський суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Крім того, Європейський суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Разом з тим, при викладені формулювання обвинувачення слідчим і прокурором цих вимог не дотримано, а фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не конкретизовано та викладено безсистемно, непослідовно.
Так, при викладені фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України не було вказано час, а лише дату 06.05.2020 року, та мету проникнення ОСОБА_7 до будинку АДРЕСА_3 , де у нього виник умисел на проникнення в інше приміщення з метою таємного викрадення чужого майна. В яке саме інше привішення мав намір проникати ОСОБА_7 також не вказано.
Далі в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_7 переслідуючи корисний мотив за допомогою ножа, шляхом віджиму пластикового вікна проник в будинок АДРЕСА_3 , де на тумбочці в спальній кімнаті викрав телевізор марки «Panasonic » TC-14SV10S, чорного кольору, вартість якого складає 800 гривень 00 копійок та кухонні приладдя, яка знаходилося на кухонному столі, а саме: металеві столові ложки сріблястого кольору в кількості 14 штук, металеві чайні ложки сріблястого кольору в кількості 7 штук, металеві вилки сріблястого кольору в кількості 12, металеву миску синьо-білого кольору в кількості 1 штуки, металеву миску в кількості 2 штук сріблястого кольору, металеву каструлю сріблястого кольору з дерев`яними ручками в кількості 1 штуки, металеву кришку сріблястого кольору в кількості 1 штуки, металеву кришку білого кольору в кількості 1 штуки, металеву каструлю білого кольору, металевий закаточний ключ в кількості 1 штуки, металеву кухонну ложку з вимірювальними поділками в кількості 1 штуки, металеву кришку до самовара в кількості 1 штуки, металеву миску білого кольору з візерунком у вигляді квіток в кількості 1 штуки, металеву трубку сріблястого кольору з надписом Ц40к в кількості 1 штуки, вартість яких складає 805 гривень 34 копійки.
При цьому визначена лише вартість викраденого телевізора та загальна вартість викрадених столових приборів, каструль та інших столових приладів.
В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_7 щось поклав до сумки, яку знайшов в будинку, проте не конкретизоване, що саме, та з викраденим майном з місця вчинення злочину зник.
При викладенні фактичних обставин спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не вказано, яким саме тупим предметом ОСОБА_7 умисно наніс удари в грудну клітку потерпілої. Не конкретизовано, які саме життєво важливі органи в потерпілої ОСОБА_9 було пошкоджено після нанесення ударів ОСОБА_7 .
При викладенні фактичних обставин розбійного нападу на ОСОБА_5 не вказано, якою саме частиною сокири наносив удари ОСОБА_7 потерпілому і чи саме від дії сокири останньому були заподіянні тілесні ушкодження, вказані у висновку експерта № 145 від 02.06.2020 року.
Всі три епізоди кримінальних правопорушень в яких обвинувачується ОСОБА_7 відбувається в будинку АДРЕСА_3 , в один і той же день, 06.05.2020 року. Проте, не вказано в якій послідовності вони відбувалися та не конкретизовано час їх вчинення, що в свою чергу не дає можливості визначити чи є повторність в діях ОСОБА_7 , при кваліфікації його дій за ст. 185 КК України та унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.
Отже, системний аналіз вказаних положень КПК України вказує на те, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист.
Натомість, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року, №23969/94, п. 58).
Разом з тим, при викладені формулювання обвинувачення слідчим і прокурором цих вимог не дотримано.
У постанові ВСУ від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16 суд зауважив, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті перешкоджають повному, всебічному, об`єктивному розгляду кримінального провадження, перешкоджає суду ухвалити обвинувальний вирок.
Суд приходить до висновку, що неконкретність формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті, у разі призначення кримінального провадження до розгляду, перешкоджатимуть повному, всебічному, об`єктивному розгляду кримінального провадження, а також ухвалити суду обвинувальний вирок, тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення викладених вище порушень чинного законодавства України.
Вирішуючи питання щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.08.2020 року відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.10.2020 року включно.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України").
Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".
Суд, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , міцність соціальних зв`язків у місці його проживання, а саме те, що він не одружений, не працевлаштований, його вік та стан здоров`я, а саме відсутність даних про тяжкі хвороби, інвалідності, відсутність сталих зв`язків на території м. Василькова та Васильківського району, раніше неодноразово судимого на шлях виправлення не став та вчинив інше кримінальне правопорушення, а тому на даній стадії кримінального провадження не відпали ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що дає підстави вважати суду про його можливе уникнення від явки до суду шляхом зміни свого місця проживання, з метою уникнення від відповідальності.

Судове слідство по даному кримінальному провадженню триває, а тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали, в цьому аспекті, на переконання суду, є підстави вважати, що, не перебуваючи в умовах запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, а тому наявні ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що приводить до висновку, що жоден із інших, альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів, не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, а тому суд дійшов до висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

На підставі наведеного та керуючись статтями 3, 20, 91, 109, 290, 291, 314, 369-372 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Повернути обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000890 від 06.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 187 КК України, прокурору Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області для виконання вимог КПК України.
Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі Київський слідчий ізолятор Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції терміном 60 діб, а саме до «29» листопада 2020 року включно.
Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семі днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено «06» жовтня 2020 року.
Суддя ОСОБА_11