н/п 1-кс/766/8335/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.10.2020 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного управління СБУ в АР Крим (з дислокацією в м. Херсон) ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної прикордонної служби та фіскальної служб прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 , про надання дозволу на затримання підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся до суду з клопотанням в якому просив: надати дозвіл на затримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Аім, Андижанської області, Узбецької РСР, громадянка України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без зазначення строку дії відповідної ухвали суду.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що Слідчим відділом Головного управління здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000584 від 02.04.2015 за підозрою серед інших, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Згідно з вимогами вимог ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 5, 72, 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Водночас 06.03.2014 у порушення ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України, п. 2 ч. 3 ст. 3, ст.ст. 6, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум», ст.ст. 6, 6-1 Закону України «Про всеукраїнський та місцеві референдуми» депутатами Севастопольської міської ради одноголосно прийнято незаконне рішення № 7151 «Про участь в проведенні загальнокримського референдуму», у якому, зокрема, зазначено «м. Севастополю увійти до складу Російської Федерації в якості суб`єкту Російської Федерації; підтримали рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим про проведення загальнокримського референдуму; прийняти участь в проведенні загальнокримського референдуму 16.03.2014 р.; затвердили міський склад комісії щодо проведення референдуму».

Згідно з вимогами ст.ст. 1, 3 Закону України «Про Верховну Раду Автономної Республіки Крим» Верховна Рада Автономної Республіки Крим є представницьким органом Автономної Республіки Крим, який здійснює свої повноваження на підставі Конституції України i законів України, Конституції Автономної Республіки Крим i нормативно-правових актів Автономної Республіки Крим з метою сприяння реалізації прав та інтересів населення автономії та вирішенню питань життєдіяльності регіону. Діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим визначається Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим, регламентом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, іншими нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим в межах її повноважень.

На підставі п. п. 1, 3, 21 ч. 2 ст. 9, ч. 9 ст. 10 Закону України «Про Верховну Раду Автономної Республіки Крим» до відання Верховної Ради Автономної Республіки Крим належить прийняття Конституції Автономної Республіки Крим та подання П на затвердження Верховної Ради України, внесення у встановленому порядку змін до неї, а також прийняття нормативно-правових актів, контроль за Ух виконанням; прийняття рішення про проведення місцевого референдуму; призначення на посаду та звільнення з посади за поданням Голови Верховної Ради Автономної Республіки Крим Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим відповідно до Конституції України.

Нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим не можуть суперечити Конституції i законам України та приймаються відповідно до Конституції i законів України, актів Президента України i Кабінету Міністрів України та на їх виконання.

Відповідно до зазначеного незаконного рішення 16.03.2014 проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

У приміщенні Верховної Ради АР Крим, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», згідно з якою на підставі «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а місто Севастополь отримало особливий статус у складі Російської Федерації.

У подальшому Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову від 17.03.2014 № 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», у пункті 1 якої вказано, що з моменту проголошення Республіки Крим як незалежної суверенної держави вищим органом влади Республіки Крим є Державна Рада Республіки Крим.

Крім цього, на позачерговому засіданні Севастопольської міської ради від 17.03.2014 прийнято незаконне рішення № 7156 про підтримку рішення Верховної Ради АР Крим про незалежність Криму та створення так званої «Республіки Крим», а також про звернення до Російської Федерації з пропозицією по прийняття міста Севастополя до складу Російської Федерації в статусі міста федерального значення. Також, 17.03.2014 прийнято рішення про перейменування Севастопольської міської ради у «Законодательное собрание города Севастополь».

18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республіка Крим» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України, депутатом Севастопольської міської ради 6 скликання, обраний на чергових виборах депутатів Верховної Ради АР Крим, місцевих та сільських, селищних міських голів 31 жовтня 2010 року, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, достовірно знаючи про те, що територія міста Севастополя є невід`ємною частиною України, прийняв участь у засіданні Севастопольської міської ради від 17.03.2014 та голосував за незаконне рішення № 7156 про підтримку рішення Верховної Ради АР Крим про незалежність Криму та створення так званої «Республіки Крим», а також про звернення до Російської Федерації з пропозицією про прийняття міста Севастополь до складу Російської Федерації в статусі міста федерального значення, а також, про перейменування Севастопольської міської ради у «Законодательное собрание города Севастополь», чим сприяв представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України.

Створення та функціонування проти України представницького органу іноземної держави, у якому здійснювала діяльність ОСОБА_5 , призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим та міста Севастополя, забезпечили функціонування незаконно створених органів державної влади.

З огляду на викладене, 28.02.2015 у вказаному кримінальному провадженні складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Аім, Андижанської області, Узбецької РСР, громадянка України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Повідомлена підозра підтверджується наступними доказами:

- протоколами огляду інтернет-видань від 24.02.2015 відповідно до якого ОСОБА_5 працювала у незаконно створений Державній Раді Республіки Крим;

- інформацією з Центральної виборчої комісії України від 02.03.2015, згідно з якою ОСОБА_5 обиралась депутатом Верховної Ради АР Крим;

- копією постанови Верховної Ради України № 891-VII від 15.03.2014, відповідно до якої повноваження Верховної Ради АР Крим припинено.

Дане клопотання подається повторно у зв`язку з закінченням строку дії попередньої ухвали слідчого судді.

На даний час місцезнаходження підозрюваної ОСОБА_5 невідоме, що свідчить про існування ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки він переховується від органів досудового розслідування та суду.

Разом із тим, у випадку притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , остання, перебуваючи на волі, буде перешкоджати встановленню істини, ухилятиметься від явки, переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, здійснюватиме вплив на свідків.

За таких обставин підозрювана ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у якому підозрюється, що свідчить про існування ризиків, передбачених п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти указаним ризикам, оскільки підозрювана ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування.

Дане клопотання подається органом досудового розслідування одночасно з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає його таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 189 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що:

1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду;

2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Доказів того, що слідчим виконано вищезазначені вимоги закону слідчому судді не надано, а запобіжний захід може застосовуватися лише до підозрюваної особи, і, як наслідок, дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути надано лише відносно такої особи.
Так, повідомлення про підозру ні ОСОБА_5 , ні особам, що проживають разом із нею, не вручалося, поштою не направлялося, а саме по собі складання такої підозри як процесуального документа, не є підставою вважати, що особа про неї повідомлена.

Крім того, прокурором не надано жодного доказу того, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування. Так, у наданих суду в підтвердження клопотання копіях документів немає жодного доказу щодо проведення розшукових дій з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 , доказів її належного виклику до слідчого та не явки на такий виклик. При цьому, сама по собі постанова про оголошення розшуку підозрюваної не є належним доказом того, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування та суду.

Доказів, які б обґрунтовували підозру ОСОБА_5 до клопотання також не долучено.

Керуючись ст. ст. 183,189 КПК України, ст. 286 ч. 1 КК України,

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного управління СБУ в АР Крим (з дислокацією в м. Херсон) ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної прикордонної служби та фіскальної служб прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 , про надання дозволу на затримання підозрюваної ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити за необґрунтованістю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1