Єдиний унікальний номер 728/1677/20
Номер провадження 1-кс/728/408/20
У Х В А Л А
про відмову в задоволенні клопотання
В С Т А Н О В И Л А :
У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав і просив його задовольнити та додатково пояснив, що метою арешту земельної ділянки та посівів кукурудзи є забезпечення подальшої спеціальної конфіскації, тому ні земельна ділянка, ні посіви не визнавалися речовими доказами у даному кримінальному провадженні; на даний час особи, які самовільно зайняли земельну ділянку та розмір завданої шкоди, не встановлені.
Дізнавач та представник Голінської сільської ради в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином сповіщені про час та місце розгляду даного клопотання, надали заяви про розгляд справи без їх участі.
Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, вислухавши думку прокурора, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Вказана інформація підтверджується також Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у комунальну власність № 25-3/14-20-сг від 02.01.2020 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5).
Відповідно до статей 7 та 16 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами статті 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого, дізнавача або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається з клопотанням.
Положеннями абзацу 1 ч.1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положеннями ч.4 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України .
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
У судовому засіданні встановлено, що у даному кримінальному провадженні з 07.09.2020 і по дату розгляду клопотання не повідомлено про підозру жодній особі; законний володілець чи власник посівів кукурудзи не встановлені; відсутні відомості про те, що будь-якій особі, зокрема власнику земельної ділянки, заподіяна значна шкода, яка є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України; зміст поданого клопотання не містить будь-якого об`єктивного обґрунтування наявності ризиків, визначених ч.1 ст.170 КПК України.
Окрім того, у судовому засіданні не доведено, що майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт з метою забезпечення спеціальної конфіскації, є майном суб`єктів, визначених ч.4 ст.170 КПК України.
Також, у матеріалах клопотання відсутні відомості про приблизну кількість кукурудзи, врожайність та її загальну вартість, що не дає змогу визначити співмірність обмеження права власності (шляхом арешту майна) завданням кримінального провадження, як це передбачено п.5 ч.2 ст.173 КПК України.
Таким чином, стороною обвинувачення в межах заявленого клопотання не доведено, що на даний час існують підстави для висновку про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, зокрема, що є підстави вважати, що має місце самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику та підстави для застосування арешту майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
Фактично на даний час у сторони обвинувачення існує лише припущення про те, що має місце самовільне зайняття земельної ділянки, яке завдало значної шкоди її законному володільцю або власнику і таке припущення не доведено належними та допустимим доказами.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
Таким чином, під час розгляду клопотання про арешт майна, не встановлено достатніх і переконливих доказів необхідності арешту земельної ділянки та посівів кукурудзи, а тому підстав для задоволення вказаного клопотання, слідчий суддя не вбачає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 131,132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя Бахмацького районного суду ОСОБА_1