Справа № 128/80/20
Провадження №11-кп/801/1406/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000698 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 листопада 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.121, ч.3 ст.297 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниця, жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст.297, ч.1 ст.396 КК України,

в с т а н о в и в :

02.08.2019 близько 14:00 год. ОСОБА_11 прийшов до свого знайомого ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою вживання спиртних напоїв, а саме горілки, яку ОСОБА_11 приніс із собою.

В подальшому під час застілля у вищевказаному помешканні близько 21:00 год. 02.08.2019 між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 на підставі ревнощів до співмешканки останнього - ОСОБА_12 виник словесний конфлікт. Під час цього конфлікту, знаходячись у кухні зазначеного будинку, ОСОБА_8 , маючи намір спричинити ОСОБА_11 тілесні ушкодженні та завдати фізичного болю, діючи з протиправним умислом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій у виді заподіяння шкоди як здоров`ю, так і життю ОСОБА_11 , та бажаючи їх настання. наніс останньому сильний удар кулаком правої руки в область обличчя в ділянці нижньої щелепи з переходом на шию, від чого ОСОБА_11 упав на підлогу та втратив свідомість. Через деякий час ОСОБА_8 виніс ОСОБА_11 з приміщення будинку на подвір' я, де залишив його лежати без свідомості.

Внаслідок таких дій ОСОБА_8 відповідно до висновку експерта №743 від 20.09.2019 ОСОБА_11 отримав наступні тілесні ушкодження: 2 садна у лобній ділянці, 1 садно в правій виличній ділянці, крововиливи в м`які тканини голови в лобно-скроневій ділянці зліва та в лобній справа, а також травма шиї - 3 садна на шиї справа. крововилив в м`які тканини шиї справа відповідно розташуванню рефлексогенних зон шиї, розрив лівого синдесмозу (з`єднання лівого великого рога а кістки із тілом) під`язикової кістки.

В подальшому внаслідок цих дій ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 настала смерть ОСОБА_11 .

При цьому відповідно до висновку експерта № 743 від 20.09.2019 травма шиї у ОСОБА_11 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Садна на лобі та у виличній ділянці, а також крововиливи в м`які тканини голови мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю не стоять. Смерть ОСОБА_11 настала від тупої травми шиї з ушкодженнями в рефлексогенних зон, що спричинило розвиток травматичного шоку.

Крім того, 03.08.2019 близько 07.40 год. ОСОБА_8 виявив на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 тіло (труп) ОСОБА_11 , якого вночі перед цим ОСОБА_8 залишив там лежати без свідомості. Оглянувши тіло ОСОБА_11 , який не подавав ознак життя, ОСОБА_8 зрозумів, що ОСОБА_11 помер та приховав його зірваними рослинами.

Далі близько 09.00 год. до вищевказаного домоволодіння прийшов ОСОБА_9 , який побачив місце події та в ході розмови з ОСОБА_8 зрозумів, що ОСОБА_11 помер. У цей час у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел на вчинення наруги над тілом ОСОБА_11 та заволодіння з метою протиправного збагачення предметами, наявними на цьому тілі, про що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 усно домовились між собою, вступивши таким чином у попередню змову.

Реалізовуючи вищевказані спільний злочинний умисел та попередню змову ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи спільно та опираючись на дії один одного, нехтуючи нормами суспільної моралі в частині шанобливого ставлення до померлих, не вживши заходів до поховання тіла ОСОБА_11 згідно встановлених традицій суспільства, всупереч вимогам ст.ст.6, 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу», порушуючи право людини на поховання її тіла і належне ставлення до тіла після смерті, зневажаючи тим самим пам`ять про померлу людину. разом узяли труп ОСОБА_11 за кінцівки та перенесли його до сараю, розташованого за вищевказаною адресою, домовившись в подальшому дочекатися темноти та перенести тіло ОСОБА_11 далі.

При цьому ОСОБА_8 , реалізовуючи спільний з ОСОБА_9 умисел, маючи на меті незаконне збагачення, рукою дістав з кишені джинсових штанів ОСОБА_11 належний останньому мобільний телефон невстановленої марки та поклав його до кишень свого одягу. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишили будівлю сараю.

В подальшому, з настанням темної пори доби в ніч з 03.08.2019 на 04.08.2019 (точніший час слідством не встановлено), ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного умислу та попередньої змови, разом повернулись до вищевказаного сараю із заздалегідь приготовленою господарською тачкою та килимом, спільно загорнули тіло ОСОБА_11 у вказаний килим, після чого завантажили його на зазначену тачку та відвезли його до берега річки Південний Буг поблизу вулиці Шевченка в смт. Стрижавка. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спільно викинули тіло ОСОБА_11 з тачки на кладку. Далі ОСОБА_9 почав тримати це тіло руками, а ОСОБА_8 у цей час за допомогою заздалегідь принесеного із собою кухонного ножа розрізав черевну порожнину ОСОБА_11 . Після цього шляхом прикладання фізичних зусиль ОСОБА_8 та ОСОБА_9 викинули тіло ОСОБА_11 в річку та втопили його там.

Таким чином, ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що його дії спрямовані на заздалегідь не обіцяне приховування слідів вчиненого ОСОБА_8 умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 - його вбивства, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, своїми активними фізичними діями допоміг ОСОБА_8 перемістити труп ОСОБА_11 з метою його подальшого вивезення, утоплення та приховання, яке і було здійснено надалі та в подальшому не вживав жодних заходів щодо повідомлення до правоохоронних органів про вчинений ОСОБА_8 особливо тяжкий злочин.

Внаслідок таких спільних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно до висновку експерта № 743 від 20.09.2019 на тілі померлого ОСОБА_11 утворилася рана на передній черевній стінці, що проникає в черевну порожнину, без ознак при життєвості.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16 листопада 2020 року, в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт, та клопотання захисника ОСОБА_10 , про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 на домашній арешт в нічний період доби відмовлено, продовжено обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що злочини за якими обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є тяжким, перебуваючи на волі останні з метою уникнення від покарання, можуть незаконно впливати на потерпілу та свідків, які підлягають виклику до суду, та проживають в одній місцевості із обвинуваченими; крім то обвинувачені раніше судимі, соціально стримуючі фактори відсутні в останніх.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту (за адресою АДРЕСА_1 ), мотивуючи свої вимоги тим, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків є не доведеним, оскільки стороною обвинувачення не наведено жодних фактичних даних що обвинувачений раніше здійснював на них вплив. Обвинувачений жодним чином не перешкоджає встановленню істини по справі, має постійне місце проживання, не має будь-якого наміру переховуватися від суду, позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби з 22:00 год. до 06:00 год., мотивуючи свої вимоги тим, що обвинувачений перебуває під вартою з часу затримання (05.08.2019 року), при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором не доведено, чому для обвинуваченого ОСОБА_9 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши захисника ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали вимоги викладені в апеляційних скаргах та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши судові матеріали та матеріалами кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх слід залишити без задоволення.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для становлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дотримався вказаних вище вимог кримінального процесуального закону.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.121, ч.3 ст.297 КК України та обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.3 ст.297, ч.1 ст.396 КК України, з чим і погоджується колегія суддів, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував, що останні обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, раніше судимі, соціально стримуючі фактори відсутні, перебуваючи на волі можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які проживають в одній місцевості із обвинуваченими; ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, нових доказів, які б слугували підставою для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в матеріалах провадження відсутні, учасниками судового розгляду в ході апеляційного перегляду їх не надано.
Викладені сторонами захисту апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.
Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачуються у скоєнні тяжких злочинів, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Враховуючи вище викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 листопада 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.121, ч.3 ст.297 КК України та обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.3 ст.297, ч.1 ст.396 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4