КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальномупровадженні - прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06.10.2020 задоволено частково клопотання слідчого Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до осіб, що здійснюють досудове слідство у даному кримінальному провадженні; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання; здати на зберігання у відповідні органи державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалено виконання ухвали в частині домашнього арешту направити для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Визначено дату закінчення дії ухвали - 03.12.2020.

Контроль за виконання ухвали покладено на Київську міську прокуратуру.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
У апеляційній скарзі прокурор зазначав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років позбавлення волі.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
На думку прокурора, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання понад 5 років позбавлення волі.
Крім того, досудове розслідування не закінчене та є необхідність у проведенні всіх необхідних слідчих (розшукових) дій з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а тому ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Також, на день подання апеляційної скарги не допитано всіх свідків, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час розслідування, та перевіряється причетність інших осіб до вчинення вказаного злочину, а тому підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на зазначених осіб.
Прокурор вважав, що ОСОБА_7 може вчинити нові кримінальні правопорушення, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність, а також з метою ухилення від слідства може залишити територію України.
На переконання апелянта, тримання ОСОБА_7 під вартою є єдиним гарантованим способом уникнути спілкування зі свідками або незаконно впливати на них, з метою перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, та ухилитися від кримінальної відповідальності, а застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів не зможе в достатній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Апелянт вважав, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно визначити розмір застави, який достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, та враховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , розмір предмету злочину, отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, а також його майновий стан і сімейне становище, доцільно визначити заставу у межах 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 439 400 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві знаходиться кримінальне провадження № 0001932 від 29.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Згідно даних протоколу затримання, 05.10.2020 о 12 год. 09 хв. ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України.
05.10.2020 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому в великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.
06.10.2020 слідчий Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням від 05.10.2020, погодженим прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під ватою строком 60 діб, із визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 439 400 гривень, та покладанням на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06.10.2020 задоволено частково клопотання слідчого, та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до осіб, що здійснюють досудове слідство у даному кримінальному провадженні; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання; здати на зберігання у відповідні органи державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено дату закінчення дії ухвали - 03.12.2020.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.
Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.
Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.
Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.
Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».
На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.
Дійшовши висновку про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний час доби, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.
Крім того, слідчим суддею обгрунтовано визнано доведеними вказані у клопотанні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Разом з тим, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду с клопотання про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваного та конкретних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.
З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано частково задовольнив клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.
Доводи, на які посилається прокурор в обґрунтування апеляційної скарги, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний час доби, який, на думку колегії суддів співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років позбавлення волі, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_7 може вчиняти дії, спрямовані на знищення, спотворення або приховання речей та документів, які мають істотне значення у даному кримінальному провадженні, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки апеляційна скарга не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та задоволення апеляційної скарги прокурора.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3