Дата документу 27.08.2020 Справа № 333/2030/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1503/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/2030/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 02 жовтня 2020 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, на розгляді Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження №0000512, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування 13 лютого 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У судовому засіданні суд ініціював розгляд питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заявив про доцільність продовження строку тримання обвинуваченій ОСОБА_8 під вартою у зв`язку з тим, що їй було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не зникли.

Продовжуючи обвинуваченій запобіжний захід, суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

В апеляційній скарзі обвинувачена, не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів вказує на відсутність ризиків, які були зазначені прокурором у судовому засіданні. Раніше на неї неодноразово були покладені обов`язки, які вона не порушувала, а тому ризик переховування від суду відсутній.

Зазначає, що має постійне місце проживання, за яким проживає разом з бабусею похилого віку, якій потрібна її допомога. З місця злочину вона не переховувалась, активно сприяла розкриттю злочину.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати їй запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначає, що клопотання було подано не в письмовому вигляді, клопотання не містило відомостей передбачених п.п.1-6 ч.1 ст.184 КПК України, клопотання не вручалось обвинувачуваній ОСОБА_8 за три години до його розгляду, клопотання не містило додатків передбачених п.п.1, 3 ч.3 ст.184 КПК України, також усне клопотання прокурора стосувалось всіх 11 обвинувачуваних, чим порушено вимоги ч.4 ст.184 КПК України. В порушення вимог п.1 ч.3 ст.199 КПК України клопотання не містило викладу обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, викладені в ухвалі суду ризики, передбачені ст.177 КПК України, фактично не обґрунтовані та їх наявність ґрунтується виключно на припущеннях.

Вважає, що обвинувачення ОСОБА_8 у тяжкому злочині не може бути підставою для повного ігнорування прокурором і судом вищезазначених вимог КПК України та грубого їх порушення.

Також зазначає, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, стійки соціальні зв`язки, проживає разом з бабусею похилого віку, яка має суттєві захворювання та потребує стороннього догляду, а тому останній може бути обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинувачену та її захисника на підтримання апеляційних скарг; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню ("Бекчиєв проти Молдови" §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ("Ідалов проти Росії", "Ілійков проти Болгарії"), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин ("Сельчук проти Туреччини", "Мацнеттер проти Австрії").

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який, у разі визнання обвинуваченої винуватою, може бути призначено покарання до 8 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Летельє проти Франції").

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який було вчинено з метою спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання обвинуваченої та її захисника на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, в тому числі, і переховування від суду, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим способом, об`єктивно вбачається з відомостей, наявних у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачена ОСОБА_8 раніше судима, вчинила кримінальне правопорушення під час іспитового строку, не працює, не заміжня, дітей не має, що додатково підтверджує наявність ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Посилання захисника, що в порушення вимог КПК України обвинуваченій не було вручено копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою з додатками до нього за три години до його розгляду, натомість, прокурором було заявлено усне клопотання, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідно до приписів ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вимога про вручення копії клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час судового розгляду чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що усне клопотання прокурора стосувалось всіх 11 обвинувачених, колегія суддів вважає помилковими, оскільки згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, обвинувачується лише ОСОБА_8 , інші обвинувачені у даному кримінальному провадженні відсутні.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника на наявність постійного місця проживання, де обвинувачена мешкає разом з бабусею похилого віку, яка потребує допомоги, а також те, що раніше на обвинувачену неодноразово були покладені обов`язки, які вона не порушувала, в даному конкретному випадку недостатньо свідчать про належне виконання обвинуваченою своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому, дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановлені під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, в даному випадку домашнього арешту, про що прохали обвинувачена та її захисник в своїх апеляційних скаргах, не зможе забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_8 її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, строк тримання під вартою на 60 діб, тобто до 02 жовтня 2020 року включно, - залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4