Провадження № 1-кп/947/275/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.08.2020 року м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.257, 189 ч.4, 146 ч.3, 185 ч.5, 28 ч.3, 357 ч.3, 187 ч.4, 187 ч.2, 263 ч.1 КК України; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.257, 189 ч.4, 146 ч.3, 185 ч.5, 28 ч.3, 357 ч.3, 187 ч.4, 185 ч.3, 263 ч.1, 309 ч.1 КК України; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.257, 189 ч.4, 146 ч.3, 185 ч.5, 28 ч.3, 357 ч.3, 187 ч.4, 187 ч.2, 125 ч.1, 186 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строк дії яких спливає 01.09.2020 року.

Згідно до ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на два місяці з застосуванням обов`язків та наполягав на продовжені строку запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до двох місяців, посилаючись на обґрунтованість підозри обвинуваченим та наявність ризиків.

Вислухавши думку прокурора, захисника та обвинувачених, які погодились з думкою захисника, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вказаного порядку, зокрема, до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри належить прийняти до уваги дані, які містяться в наданих суду матеріалах.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу, судом, згідно до положень ст.ст.8 і 9 Конституції України, застосовується принцип Верховенства права в кримінальному провадженні з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Також згідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, при вирішенні цього питання також належить прийняти до уваги п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно до якого наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення.

А також рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.

Крім того, слід врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, досягнення цілей якого і є тримання під вартою.

Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є громадянами іншої держави, не працюють, не мають законного джерела прибутку, не мають місця реєстрації та проживання на території України, тобто враховуючи міцність соціальних зв`язків обвинувачених, раніше судимі, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В зв`язку з викладеним суд вважає ризики, передбачені ч.1 п.п. 1, 4, 5 ст. 177 КПК України, доведеними у відношенні кожного з обвинувачених.

При вирішенні питання щодо можливості продовження строку запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд також враховує, що питання розумності строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Питання чи розумно залишати обвинуваченого під вартою повинно оцінюватися в кожному конкретному випадку у відповідності до його особливостей. Тримання під вартою є виправданим лише у разі наявності чітких ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості (рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі Нечипорук і Йонкало проти України).

Щодо визначення конкретного суспільного інтересу, який слід взяти до уваги при вирішенні питання про можливість зміни запобіжного заходу в цьому кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що вони обґрунтовано обвинувачуються в скоєнні злочинів з застосування насильства, з заподіянням шкоди життю і здоров`ю людей потерпілих осіб, власності цих осіб, такі дії шкодять врегульованим законом суспільним стосункам власності, щодо володіння, користування і розпорядженням власністю і здатні викликати у людей почуття напруги і незахищеності, тощо.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим визначити наявність чітких ознак справжнього суспільного інтересу, які слід взяти до уваги при вирішенні вказаного питання. Крім того, слід зважати на вказаний суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистості, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладених в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

В зв`язку з викладеним, суд вважає, що в даній кримінальній справі, на час вирішення питання щодо обрання відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням викладених в ухвалі обставин кримінального провадження, у тому числі даних, які характеризують особи обвинувачених, суспільний інтерес переважає над особистими інтересами обвинувачених.

При цьому колегія суддів приймає до уваги практику ЄСПЛ, відповідно до якої ризик втечі або уникнення правосуддя зменшується з часом, про те, зважаючи на викладені обставини, зокрема на наявність вказаних чітких ознак справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистості, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи, що такий суспільний інтерес в даному провадженні переважає над особистими інтересами обвинувачених, колегія суддів вважає, що вказана обставина сама по собі не може бути достатньою для зміни відносно обвинувачених обраного запобіжного заходу.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України - не має.

У зв`язку з чим, суд вважає доцільним продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів та відносно обвинуваченого ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до двох місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-317, 331 ч.3, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ДУ «ОСІ» МЮ України на 60 днів, тобто до 26.10.2020 року.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в ДУ «ОСІ» МЮ України до двох місяців, а саме на 60 днів, тобто до 26.10.2020 року.

Продовжити строк раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю строком до двох місяців, а саме до 26.10.2020 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обов`язки строком до двох місяців, а саме до 26.10.2020 року:

- не залишати цілодобово місце постійного проживання АДРЕСА_1 ;

- з`являтися за першою вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд у України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала передається для виконання відділу поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Визначити строк дії ухвали до 26.10.2020 року.

Ухвала, згідно до вимог ст. 392 КПК України, може бути оскаржена в частині продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2