Справа № 461/5639/17
В И Р О К
Іменем України

13 липня 2020 року

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові об`єднане кримінальне провадження № 0004211, 0001155 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , утримується у Держаній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», до вчинення злочину не судимий, засуджений вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України до штрафу у сумі 850,00 грн,

у вчиненні злочину, передбачених ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2016 року, об 11 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні офісу Західноукраїнського бюро Української іноземної юридичної колегії, що на пл. Ринок, 31 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, на замовлення невстановленої особи, в групі з особою, провадження щодо якої закрите у зв`язку зі смертю, та яка ударом ногою в ногу та ударом рукою по голові збила з ніг ОСОБА_6 , наніс потерпілому декілька ударів кулаками по обличчю, заподіявши при цьому перелом верхньої щелепи по Ле Фор типу з поширенням на структури основи черепа (кісток носа, слізної кісточки зліва, латеральної стінки решітчастої кістки зліва, передніх стінок гайморових пазух, більше зліва, задньої та латеральної стінок лівої гайморової пазухи, малого крила клиноподібної (сфеноїдальної) кістки зліва та формуванням епідуральної та субдуральної гематом лобної ділянки зліва, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, подвійний перелом нижньої щелепи в ділянках кута зліва та суглобового відростка справа, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, а також масивні синці на обличчі зліва та справа, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково. Так, 17 вересня 2016 року він з ОСОБА_8 приїхали до м. Львова, де обвинувачений мав зустрітися з дівчиною на ім`я ОСОБА_9 , з якою мав певні стосунки. Вони з ОСОБА_10 зняли номер в готелі за містом на три дні. Перші два дні обвинувачений та ОСОБА_9 гуляли містом, відпочивали в кафе, а в цей час ОСОБА_10 перебував в готелі. На третій день зранку ОСОБА_9 прийшла у поганому настрої, розстроєна та повідомила, що її напередодні образив ОСОБА_6 , деталі вона не пояснила. Вказана обставина його розізлила, та у зв`язку із цим вони з ОСОБА_10 поїхали в центр м. Львова шукати офіс, де працював ОСОБА_6 . Коли вони прийшли до юридичного офісу на пл. Ринок, ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_6 з питанням, чого останній образив дівчину? Потерпілий почав агресивно реагувати, казав, щоб вони залишили офіс. При цьому ОСОБА_10 відштовхував обвинуваченого від потерпілого та став між ними. Зазначив, що він наніс декілька ударів ОСОБА_6 по обличчю за те, що останній образив дівчину. Попередньо з ОСОБА_10 про це він не домовлявся.

Не дивлячись на часткове визнання ОСОБА_4 викладених в обвинувальному акті фактичних обставин, його вина у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема:
- показами потерпілого ОСОБА_6 , який зазначив, що 19 вересня 2016 року він перебував в офісі Ін`юрколегії на площі Ринок, 31, у м. Львові, де чекав гостей. Працівниця офісу повідомила, що прийшли двоє молодих людей. Відкривши двері в хол, він побачив ОСОБА_4 у спортивному одязі, за ним йшов ОСОБА_10 . Першим його вдарив ОСОБА_10 рукою по обличчю та ногою по нозі, від чого потерпілий втратив рівновагу та впав. Після цього, до побиття приєднався ОСОБА_4 , який бив по обличчю, точну кількість ударів він не пам`ятає. Зазначає, що побиття тривало близько 30 секунд. Після нанесення ударів вказані двоє осіб побігли по сходах вниз. Припустив, що на руці ОСОБА_4 можливо був якийсь предмет, оскільки таким були нанесені важкі травми, сильні переломи. Ні про яку дівчину на ім`я ОСОБА_9 мови не йшло, про неї обвинувачений та ОСОБА_10 не питали. У зв`язку з нанесеними тілесними ушкодженнями потерпілий отримував тривале лікування, в тому числі за кордоном;
- показаннями особи, провадження щодо якої закрите судом у зв`язку зі смертю, ОСОБА_10 , який суду пояснив наступне. У вересні 2016 року вони спільно з ОСОБА_4 перебували у м. Львові з туристичною метою. Вранці 19 вересня 2016 року до ОСОБА_4 прийшла раніше знайома йому дівчина на ім`я ОСОБА_9 та повідомила, що її начебто ображав якийсь чоловік; як виявилось пізніше - потерпілий. Вони з ОСОБА_4 направились до офісу Ін`юрколегії на пл. Ринок у м. Львові, де працював ОСОБА_11 . Там він наніс один удар ногою по нозі та удар рукою по обличчю. Далі удари ОСОБА_11 наносив ОСОБА_4 ;
- показами свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що працює в ін`юрколегії у м. Львові, а потерпілий ОСОБА_6 є її начальником. Кабінет свідка знаходиться на 3-му поверсі. 19 вересня 2016 року, виходячи з кабінету ОСОБА_6 , свідок побачила двох молодих людей, які спитали, чи є потерпілий в офісі, жодної агресії вона не відчула. Вказала, що не придала значенню їх появі, оскільки в офісі часто бувають студенти. Самого побиття ОСОБА_12 не бачила, оскільки перебувала у своєму кабінеті. Потерпілого вона побачила лише тоді, коли побиття вже відбулося і він перебував в холі сам та був скривавлений;
- показами свідка ОСОБА_13 , яка зазначила, що вона працює помічником ОСОБА_6 19 вересня 2016 року в кабінет потерпілого зайшла працівник ОСОБА_14 , яка повідомила, що до ОСОБА_6 прийшли двоє хлопців. Він вийшов до них, а через деякий час було чути крики про те, що потерпілого б`ють. Однак, коли свідок вибігла з кабінету осіб, які вчинили напад, вже не було в холі. Було чути лише гуркіт дверей та кроки. Працівники офісу почали надавати ОСОБА_6 першу допомогу, оскільки у нього було дуже сильно побите лице, багато крові, а на підлозі вона побачила вибиті зуби;
- показами свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що вона є співробітником офісу Ін`юрколегії. 19 вересня 2016 року вона почула з третього поверху шум, кроки та гуркіт дверей, хтось побіг. Свідок не була очевидцем самого моменту побиття, проте побачила скривавленого та побитого потерпілого. Після цього побігла на третій поверх для того, щоб викликати поліцію. Потерпілий був сильно травмований та не міг говорити;
- показами свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що він 19 вересня 2016 року, близько 11 год. зайшов на роботу до своєї матері ОСОБА_17 , яка працює в Ін`юрколегії. Він перебував в кабінеті потерпілого, коли працівник ОСОБА_18 покликала ОСОБА_6 та повідомила, що до нього прийшли двоє хлопців. Після цього він ввійшов до них з кабінету. За скляними матовими дверима він почув якусь розмову та звуки ударів, однак нападників роздивитися не міг, а бачив лише силуети. Бійка тривала не більше 30 секунд. Вибігши з кабінету свідок побачив, що ОСОБА_6 лежить побитий, скривавлений, було чути як хтось біжить вниз по сходах;
- показами свідка ОСОБА_19 , який є сином потерпілого. Він суду пояснив, що 19 вересня 2016 року, приблизно об 11 год. йому подзвонили та повідомили, що батька побили. Коли він приїхав до офісу на пл. Ринок, побачив кров на підлозі, вибиті зуби, а потерпілий перебував у важкому стані у лікарні. Вважає, що вказаний напад був здійснений на замовлення, оскільки з нападниками потерпілий раніше знайомий не був;
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 вересня 2016 року, де зафіксовано, що у цей день, об 11 год. 00 хв. у приміщенні адвокатського об`єднання «Укрін`юрколегії» двоє осіб завдали тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ;
- даними протоколу огляду місця події від 19 вересня 2016 року, де зафіксовано, огляд приміщення за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 31, де в холі на коврі зеленого кольору наявні сліди речовини бурого кольору (крові), зуби;
- даним протоколу огляду предмету від 23 вересня 2016 року та дослідженим в судовому засіданні відеозаписом камери спостереження на пл. Міцкевича у м. Львові (поряд з пішохідною зоною історичного центру), де зафіксовано, що автомобіль «Audi 80» д.н.з. НОМЕР_1 , за допомогою якого пересувались ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , 19 вересня 2016 року, о 10 год. 30 хв. паркується на автомобільній стоянці на пл. Міцкевича, звідки виходять троє чоловіків, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , які вдягнені в темний одяг, а також невстановлена особа вдягнена у сорочку білого кольору. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_4 направляються в сторону центра міста Львова. В 11 год. 29 хв. ОСОБА_4 та ОСОБА_10 вибігають зі сторони вулиці Театральної та сідають у даний автомобіль, після чого автомобіль від`їжджає;
- даними довідки сектору УкрБюро Інтерполу № 33/16/о/2240 від 31 жовтня 2016 року з якої вбачається, що одним із користувачів автомобілю «Audi 80» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_20 ;
- даним протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 29 жовтня 2016 року, відповідно до якого за інформацією оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», мобільний пристрій з абонентським номером НОМЕР_2 (яким користувався ОСОБА_10 ) 19 вересня 2016 року;
- даними протоколу обшуку від 22 листопада 2016 року, з якого вбачається, що в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 , у будинку АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено спортивний костюм «Adidas», у який він був одягнутий 19 вересня 2016 року при заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ;
- даними протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційний мереж від 24 січня 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 у телефонній розмові з жінкою повідомляє, що у Львові він перебував спільно з ОСОБА_4 ;
- висновком експерта судово-медичної експертизи № 471/16 від 12 жовтня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 наявні наступні тілесні ушкодження: перелом верхньої щелепи по Ле Фор типу з поширенням на структури основи черепа (кісток носа, слізної кісточки зліва, латеральної стінки решітчастої кістки зліва, передніх стінок гайморових пазух, більше зліва, задньої та латеральної стінок лівої гайморової пазухи, малого крила клиноподібної (сфеноїдальної) кістки зліва) та формуванням епідуральної та субдуральної гематом лобної ділянки зліва, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, подвійний перелом нижньої щелепи в ділянках кута зліва та суглобового відростка справа, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, а також масивні синці на обличчі зліва та справа, що відносяться до легкого тілесного ушкодження. Вказані ушкодження утворились від дії тупих предметів ймовірно 19 вересня 2016 року. Такі не характерні для утворення внаслідок неодноразового вільного падіння з висоти власного зросту;
- даними висновків комісійної судово-медичної експертизи № 135 (Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи), яка була проведена 04 листопада 2019 року за ухвалою суду, якою було задоволене клопотання захисника обвинуваченого. Так, у висновку експертизи зазначено, що у ОСОБА_6 відповідно до медичних документів виявлено розходження швів лобно-клиновидного (між малим крилом клиновидної кістки та лобною кісткою) та клиново-виличного (між великим крилом клиновидної кістки та скроневою кісткою), що кваліфікується як перелом структур основи черепа та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, відповідно до п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Об`єктивних судово-медичних даних, які б давали підстави стверджувати про виникнення виявленої у ОСОБА_6 епі-, субдуральної гематоми внаслідок перевантаження серцево-судинної системи, що виникають при зльоті чи посадці літака, немає. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді епідуральної, чи субдуральної гематоми відноситься до травматичних крововиливів, які можуть виникати при травмах голови різної інтенсивності у осіб різного віку, в тому числі і у осіб похилого віку. Членом комісії - лікарем рентгенологом виявлено дрібні гіперденсні вогнища в перівентрикулярній білій мозковій речовині, нерівномірне розширення субарахноідального простору в лобних ділянках, розходження швів між кістками мозкового відділу черепа. При вивченні результатів КТ голови від 24 жовтня 2016 членом комісії лікарем рентгенологом виявлено гетерогенну ізоденсну до мозкової речовини частково двовипуклу, місцями серповидну, ділянками з гіпер-, гіподенсним медіальним контуром на периферії лівої лобної ділянки, яка викликає незначну дислокацію серединних структур зліва направо в межах 4 мм. Такі рентгенологічні ознаки можуть відповідати підгострій гематомі. Згідно даних медичної літератури при появі клінічної симптоматики епі-, субдуральної гематоми у період з 3-го по 14-й день після травми, такі гематоми класифікуються як підгострі, а при появі клінічної симптоматики у період понад 14 днів як хронічні. Комісія дійшла висновку про те, що виявлена у ОСОБА_6 епі-, субдуральна гематома могла виникнути 19 вересня 2016 року;
- даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 14 березня 2017 року, де зафіксовано, як потерпілий ОСОБА_6 вказав на особу під № 3 ( ОСОБА_4 ) як на того, хто здійснив напад на нього у приміщенні Укрін`юрколегії на пл. Ринок, 31 у м. Львові 19 вересня 2016 року;
- даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 14 березня 2017 року, де зафіксовано, як свідок ОСОБА_12 вказала на особу під № 3 ( ОСОБА_4 ) як на того, хто перебував у приміщенні Укрін`юрколегії на пл. Ринок, 31 у м. Львові 19 вересня 2016 року;
- даним протоколу огляду відеозапису від 23 вересня 2016 року, де на відеозаписі камери відеоспостереження зафіксовано, як по вул. Театральній в бік пл. Ринок 19 вересня 2016 року об 11 год. 22 хв. проходять двоє осіб ( ОСОБА_4 та інший співучасник), які завдали тілесних ушкоджень ОСОБА_6 у приміщенні Укрін`юрколегії;
- даним протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицями від 20 жовтня 2017 року, де зафіксовано, що ОСОБА_10 показав, де саме він з ОСОБА_4 перебували у приміщенні будинку АДРЕСА_4 , як саме ОСОБА_4 наніс удари потерпілому.

Судом не приймається позиція сторони захисту щодо наявності суперечностей у висновку судово-медичної експертизи № 471/16 від 12 жовтня 2016 року, а саме те, що експертом не прийнята до уваги амбулаторна карта, згідно з якою потерпілий виписався з медичної установи 29 вересня 2016 року на амбулаторне лікування, проте у відділення нейрохірургії він звернувся лише через місяць і 12 днів. Крім того, при розбіжностях у висновках комп`ютерної томографії, що були проведені у вересні та жовтні 2016 року відповідно, судовим експертом не було призначено повторної томограми.
За клопотанням захисника в судовому засіданні була допитана судово-медичний експерт ОСОБА_21 , яка пояснила, що особисто здійснювала огляд ОСОБА_6 , мала у розпорядженні медичні документи: медичну карту стаціонарного хворого, рентген, два висновки комп`ютерних томограм. Свій висновок від 14 листопада 2016 року підтримала у повному обсязі. Огляд ОСОБА_6 був здійснений майже через два місяці після події злочину. З приводу наявності діагнозу: забій головного мозку, експерт використала матеріали огляду потерпілого нейрохірургом. З приводу різниці у висновках комп`ютерних томограм від вересня та жовтня 2016 року відповідно, експерт пояснила, що перелом лицевого скелету був виявлений при проведенні томографії у жовтні 2016 року. Вона спілкувалася з лікарем, який проводив томограму, тому і поклала саме його пояснення в основу свого висновку. Втретє томограма не призначалася. Питання розбіжностей у визначенні гематоми як «підгостра» чи «хронічна» було вирішене експертом шляхом консультації з лікарями. У висновку зазначила гематоми як хронічні, оскільки пройшло 14 днів після їх виявлення.
Вказаний висновок експерта та показання експерта в судовому засіданні були підтверджені висновками комісійної судово-медичної експертизи № 135 (Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи), яка була проведена 04 листопада 2019 року на підставі ухвали суду.
Суд вважає, що зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є належними та допустимими. Ці докази як окремо, так і у сукупності вказують на винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення. Покази потерпілого ОСОБА_6 підтверджуються показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Крім того, показання потерпілого узгоджуються з іншими дослідженими доказами, зокрема: даними протоколів пред`явлення особи до впізнання, де потерпілий та свідок ОСОБА_12 (окремо) впізнали ОСОБА_4 , як такого, хто спільно з іншою особою, провадження щодо якої закрите, нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_6 19 вересня 2016 року. Факт побиття не заперечується і самим обвинуваченим.
Підстав оговорювати обвинуваченого у потерпілого та свідків, наявності неприязних стосунків з ними, судом не встановлено, не наведені докази про існування таких підстав і стороною захисту.
Отже, суд вважає доведеним те, що обвинувачений об 11 год. 30 хв. 19 вересня 2016 року, діючи умисно, у групі з особою, провадження щодо якої закрите у зв`язку зі смертю, заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження. Його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб на замовлення.
При цьому, суд не погоджується з позицією сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_4 таких кваліфікуючих ознак, як вчинення злочину групою осіб та на замовлення.
Так, під вчиненим на замовлення треба розуміти такий злочин, який вчиняється виконавцем за дорученням особи (групи осіб), заінтересованої у завданні потерпілому тілесних ушкоджень, з метою одержання від замовника чи уповноваженої ним особи (осіб) за виконання замовлення певних вигод матеріального чи нематеріального характеру або з метою недопущення вчинення цими особами певних дій не на його користь.
Факт надходження замовлення на завдання тілесних ушкоджень є обставиною, яка спонукає формування (або завершення формування) у виконавця умислу на його вчинення, ним же зумовлено формування у виконавця мотиву злочину.
Надходження такого замовлення породжує основну мотивацію дій виконавця, започатковує мотив злочину, зумовлює його формування. Мотив такого злочину полягає у бажанні виконавця одержати від замовника або уповноважених ним осіб за вчинене вигоду матеріального чи нематеріального характеру.
Про існування такої кваліфікуючої ознаки свідчать фактичні обставини справи, відсутність будь-якого іншого мотиву вчинення ОСОБА_4 та особою, провадження щодо якої закрите у зв`язку зі смертю, на вчинення злочину. Як зазначає потерпілий ОСОБА_6 у своїх показах в судовому засіданні, з ОСОБА_4 він раніше знайомий не був, спільних знайомих не мав. Суд враховує, що потерпілий з обвинуваченим та особою, з якою останній діяв у співучасті, мають значну різницю у віці, на момент вчинення злочину проживали в різних, віддалених один від одного регіонах України.
За наведених обставин, суд не дає віри висловленій позиції обвинуваченого, що мотивом вчиненого стали особисті стосунки, а саме образа потерпілим його знайомої дівчини на ім`я ОСОБА_9 .
ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом усього часу судового провадження користувався правовою допомогою, у зв`язку із чим сторона захисту мала можливість надати органу досудового розслідування чи суду докази на підтвердження своєї версії, а саме щодо існування особистих відносин з дівчиною на ім`я ОСОБА_9 , її анкетних даних, факт образи останньої потерпілим та інші необхідні обставини.
Оскільки ОСОБА_4 визнав вину у завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , проте не встановлено будь-яких інших мотивів для вчинення таких дій, суд вважає належною кваліфікацію саме за ознакою вчинення на замовлення.
У той же час, суд вважає недоведеним обвинувачення у частині отримання (чи обіцянки отримання) обвинуваченим та особою, провадження щодо якої закрите у зв`язку зі смертю, грошової винагороди за вчинення злочину у сумі 400 доларів США. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту суду не надано.
Про вчинення злочину групою осіб свідчить характер та узгодженість дій обвинуваченого та особи, яка діяла з ним у співучасті.
Так, ОСОБА_4 та особа, провадження щодо якої закрите, діяли спільно, між їхніми діями був причинний зв`язок. На переконання суду, вони усвідомлювали, що спільним діями вчиняють злочин і бажали настання суспільно небезпечних наслідків. Зазначений висновок суду ґрунтується на досліджених судом доказах. Відповідно до відеозаписів камер спостереження ОСОБА_4 та ОСОБА_10 прибули до центральної частини м. Львова разом на автомобілі, цілеспрямовано попрямували в бік офісу Західного бюро Ін`юрколегії, де працює потерпілий. З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_4 прибув на місце вчинення злочину спільно з ОСОБА_10 . Спільність дій обвинуваченого та особи, яка діяла з ним у співучасті, підтверджена і показаннями потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до яких саме двоє цих осіб завдавали йому тілесні ушкодження.
Версія сторони захисту щодо того, що виключно ОСОБА_4 наносив потерпілому тілесні ушкодження, не підтвердилась під час судового розгляду. Захист не довів таку версію поза розумним сумнівом та відповідно до принципу змагальності не надав належних та допустимих доказів на її підтвердження. Дії осіб були узгодженими, спільними, а перші два удари наніс саме ОСОБА_10 . Співучасники не намагалися припинити дії один одного, якщо такі не були ними заплановані. Більше того, останні прибули до м. Львова напередодні, проживали в готелі та разом приїхали до місця вчинення злочину з третьою невстановленою особою.
Суд вважає позицію сторони захисту щодо відсутності наведених кваліфікуючих ознак такою, що направлена на виключення їх з обвинувачення ОСОБА_4 з метою перекваліфікування злочинних дій та пом`якшення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України віднесене до категорії тяжких злочинів;

- особу ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, хронічними психічними захворюванням не страждає, раніше був засуджений. З наданої суду характеристики обвинуваченого не вбачається жодних свідчень про особу ОСОБА_4 , як позитивних, так і негативних;
- обставину, що в силу ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При цьому, суд не погоджується зі стороною обвинувачення щодо наявності такої обтяжуючої обставини, як вчинення злочину групою осіб. Обвинувальний акт містить кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України, з якою погоджується і суд. Дана кваліфікація включає в себе кваліфікуючу ознаку - вчинення злочину групою осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує;

- відсутність обставин, які пом`якшують згідно зі ст. 66 КК України покарання обвинуваченого.

Судом не може бути прийняте як належне посилання захисника щодо щирого каяття обвинуваченого у якості обставини, яка б пом`якшувала його покарання. Хоча щире каяття в скоєних злочинних діях і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, проте його не слід ототожнювати з визнанням вини.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_4 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином допомогти потерпілому оговтатися від пережитого, компенсував йому перенесені страждання чи полегшити душевний біль. Часткове визнання вини не може вважатися щирим каяттям.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного кримінального суду від 18 вересня 2019 року (справа № 166/1065/18).

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, конкретних обставин справи, відношення обвинуваченого до своїх дій, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства. Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , з урахуванням його молодого віку, наявності попередньої судимості, слід призначити покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України. Таке покарання він повинен відбувати реально, воно, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Крім того, вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року ОСОБА_4 притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України до штрафу у сумі 850,00 грн.

Захисник зазначив в судовому засіданні про сплату штрафу ОСОБА_4 відповідно до зазначеного вироку суду, однак матеріали справи не містять інформації про його оплату. Зокрема, ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту до матеріалів не було додано квитанції чи іншого документа, який би свідчив про виконання вироку. Більше того, у справі відсутнє і клопотання захисника щодо долучення такого документу.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, вчиненого до попереднього вироку, а тому остаточне покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України із самостійним виконанням покарання у виді штрафу.

Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, обраний судом вид покарання, наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 , з огляду на дані про його особу, нестійкі соціальні зв`язки, зможе ухилитися від виконання вироку суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне залишити без зміни до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення ОСОБА_4 суд враховує правову позицію, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17.

Так, до 24 грудня 2015 року в ч. 5 ст. 72 КК України, яка встановлювала правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженому, було зазначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання в разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 ст. 72 КК України.

26 листопада 2015 року було прийнято Закон України № 838-VIII, яким визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21 червня 2017 року набрав чинності Закон України № 2046-VIII, яким знову змінено ч. 5 ст. 72 КК України. Цю норму викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Великою Палатою Верховного Суду вказано, що вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.

Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Тому, суд при зарахуванні часу попереднього ув`язнення ОСОБА_4 до строку покарання застосовую саме цю редакцію ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 838-VIII) суд вважає необхідним у строк покарання включити строк перебування обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення в період з дня обрання запобіжного заходу - 20 червня 2017 року до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Щодо вирішення цивільного позову потерпілого.
Під час розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 звернувся з позовними вимогами про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 927 485,08 грн та моральної шкоди у розмірі 520 000 грн, спричиненою протиправними діями. Зазначив, що вимушений був пройти тривале лікування в Україні та за кордоном, витратити значні грошові кошти, терпіти фізичний біль, змінити звичний спосіб життя.

Згідно до положень ст.1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно - правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов`язок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обов`язку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше).

Статтею 1177 Цивільного кодексу визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За нормами ч.2 ст.127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як передбачено у ч.1 ст.128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5ст.128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У п.7 ч.1 ст.368 КПК зазначено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Судовим розглядом встановлено, що потерпілому у кримінальному провадженні ОСОБА_6 було заподіяне умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило розлад його здоров`я.

Крім вищезазначених висновків судово-медичних експертиз, на підтвердження спричинення шкоди цивільним позивачем суду надані медичні висновки та медичні документи, які суд вважає належними та допустимими доказами, а саме:

-документи про необхідні витрати на лікування потерпілого від злочину в Україні на суму 431 221,72 гривень (т. 1 а.с.72, 76-98, 243-249,251-253,261-262,т.2 а.с.20-24);

-висновок приватної компанії Рентгенівські консультації Фервакс (США), згідно якого встановлені давні двосторонні переломи нижньої щелепи, носової кістки і лівої орбіти та запропоновані методи лікування. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що належними і допустимими доказами підтверджено нанесення обвинуваченим ОСОБА_4 саме таких ушкоджень потерпілому (т.1 а.с.50-51). Таким чином, на користь потерпілого слід стягнути вартість діагностики та консультації у американського лікаря, вартість авіаквитків та страхування на загальну суму 49 983 грн (згідно з курсом дол. США на зазначені дати)(т.1 а.с.99-110);

-висновок медичного центру НАРА, Бейт Ноах (Ізраїль), згідно якого у потерпілого хворобливий стан після перелому ободка очного гнізда внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 (т.1 а.с.52-63). Таким чином, на користь потерпілого слід стягнути вартість діагностики, консультації та лікування в Державі Ізраїль на загальну суму 69 267 гривні (згідно з курсом дол. США на зазначені дати);

-медичні документи про лікування потерпілого у ФРН. Таким чином, на користь потерпілого слід стягнути вартість діагностики та консультації, лікування, вартість авіаквитків та страхування, проживання в готелі на загальну суму 304100,60 грн(згідно з курсом дол. США на зазначені дати)(т.1 а.с.111-134,260-261).

Таким чином, на відшкодування потерпілому вартості лікування та пов`язаних з ним витрат слід стягнути 854 572,32 грн.

Щодо стягнення збитків у вигляді попередньо оплачених витрат на авіаквитки до м. Торонто (Канада) та проживання у сумі 72 912,76 гривень (згідно з курсом дол. США на зазначені дати) (т.1 а.с.74-75, т. 4, а.с. 218) для участі 14-16 жовтня 2016 року у конференції Асоціації українських правників Америки та скасування ділової поїздки, - суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки не надано доказів відмови у поверненні коштів у зв`язку зі скасуванням візиту з поважних причин.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди у сумі 520000 грн., завданої злочином, суд приходить до висновку про необхідність його часткового задоволення з огляду на нижчевикладене.

У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Як вбачається з пояснень потерпілого, отриманих в судовому засіданні, письмових доказів, йому була спричинена тяжка травма обличчя. Суд вважає за необхідне зазначити, що будь яка травма здоров`ю людини спричиняє певні страждання. Однак, крім фізичного болю внаслідок побиття, травми, операцій, лікування, потерпілий додатково страждав, що було знівечене його обличчя. Він змушений був обмежити коло свого спілкування, звичайні життєві та професійні зв`язки, витрачати додаткові зусилля для лікування травм в Україні та за кордоном для відновлення певних функцій людського організму. Згідно його пояснень, на момент постановлення вироку функції організму у повному обсязі не відновлені. Емоційний стрес, фізичні та душевні страждання є об`єктивною підставою стверджувати, що потерпілому спричинена моральна шкода.

З врахуванням глибини, інтенсивності, характеру, тривалості перенесених цивільним позивачем моральних страждань, істотності вимушених змін в організації життя потерпілого, основоположних засад виваженості і справедливості, суд вважає за можливе задовольнити цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди у сумі 250 000,00 грн. Суд вважає, що саме така сума відшкодування буде еквівалентом завданим моральним стражданням потерпілого у кримінальному провадженні.

Крім того, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги потерпілого про стягнення з винної особи процесуальних витрат, зокрема, витрат на правову допомогу (адвокату ОСОБА_22 ) у розмірі 3000 гривень згідно ст.118 КПК України (т.1 а.с.23).

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. ст. 121 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 Кримінального кодексу України призначити покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, шляхом самостійного виконання покарань за цим вироком у виді позбавлення волі та за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року у виді штрафу 850,00 грн.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишити без зміни у виді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання з 20 червня 2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII) попереднє ув`язнення ОСОБА_4 з моменту затримання 20 червня 2017 року до набрання вироком законної сили зарахувати в строк призначеного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у відшкодування матеріальної шкоди 854572,32 грн, у відшкодування моральної шкоди 250000,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 3000,00 грн всього - 1107572 (один мільйон сто сім тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн 32 коп.

Речові докази:

- сім-картку оператора «Київстар», сім-картку оператора «Тримоб», флеш-носій інвентарний номер 74 із записами негласних слідчих дій, CD-диск з відеозаписом камери спостереження на просп. Свободи у м. Львові, CD-диск з відеозаписом камери спостереження на вул. Театральній у м. Львові, CD-диск з відеозаписом камери спостереження на пл. Міцкевича у м. Львові, залишки зубних протезів - зберігати в матеріалах справи;

- медичну карту ОСОБА_6 № 3316/93 р. - повернути потерпілому за належністю;

- медичну карту стаціонарного хворого № 23730/590, медичну карту стаціонарного хворого № 28621 - повернути до КНП "Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги";

- медичну карту стаціонарного хворого № 789/50 - повернути до Військово-медичного центру Західного регіону Міністерства оборони України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1