ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.01.2021 Справа №607/14446/20

Номер провадження 1-кп/607/346/2021

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження №0001318 від 28 листопада 2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинів, Хмельницької області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), раніше судимого:

- згідно вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2020 року за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 58, 59, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, вчасно, без поважних причин, 10 вересня 2019 року о 08 год. 30 хв. на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , не з`явився та по 24 грудня 2019 року, тобто до моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, обов`язків військової служби не виконував, проводивши службовий час на власний розсуд.

Крім цього, будучи солдатом військової служби за контрактом, перебуваючи у зоні проведення операції об`єднаних сил в районі оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » неподалік населеного пункту Сєверодонецьк Луганської області, у період з 04 вересня 2019 року по 10 вересня 2019 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, в умовах дії особливого періоду, крім воєнного стану, внаслідок недбалого ставлення до встановлених правил зберігання ввіреного йому для службового користування військового майна, яке перебувало на відповідному інвентарному обліку речової служби та підлягало поверненню після тимчасового користування ним до військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться у АДРЕСА_2 , діючи із злочинною недбалістю, всупереч вимогам п.п. 11, 50, 57 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 17 серпня 2017 року № 440, п.п. 9, 13 та 15 «Положення про порядок обліку, зберігання, та використання військового майна у Збройних Сил України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225, п.п. 1, 2 та 3 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» затвердженого постановою Верховної ради України від 23 червня 1995 року 243/95-ВР (діючого станом на вересень 2019 року), нікого з командирів та співслужбовців не повідомивши, залишив без нагляду та відповідного документального оформлення інше військове майно, а саме: костюм вітровологозахисний вартістю 596 грн. 28 коп., окуляри - маска захисна балістична вартістю 1199 грн., наколінники тактичні бойові вартістю 346 грн. 02 коп., налокітники тактичні бойові вартістю 340 грн. 02 коп., рюкзак бойовий індивідуальний 1449 грн. 48 коп., на загальну суму 3931 грн. 16 коп., що призвело до його втрати.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 407 та ч. 2 ст. 413 КК України визнав повністю, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та показав, що з 10 вересня 2019 року по 24 грудня 2019 року, тобто до моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, не з`явився на службу у розташування військової частини не надавши документів про причини неявки та проводив час на власний розсуд. Крім того, вказав, що залишив без нагляду ввірене йому військове майно, а саме: костюм вітровологозахисний, окуляри маску захисну балістичну, наколінники тактичні бойові, рюкзак бойовий індивідуальний, налокітники тактичні бойові, що призвело до втрати вказаного майна. При цьому, він знав про порядок зберігання та повернення ввіреного йому інвентарного майна. Проте, добровільно відшкодував військовій частині НОМЕР_1 задану шкоду за втрачене майно в повному обсязі. У вчиненому він щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Крім власного визнання вини, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України, доводиться показаннями свідків, а також оголошеними, дослідженими та проаналізованими під час судового розгляду документами:

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що 10 вересня 2019 року під час ранкового шикування було виявлено відсутність солдата ОСОБА_3 військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 . При цьому, документів про законність перебування ОСОБА_3 за межами військової частини не надходило, на телефонні дзвінки не відповідав, командуванню про своє місце перебування не повідомляв, що призвело до невиконання обов`язків за посадою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що солдат ОСОБА_3 військової служби за контрактом отримав інвентарне речове майно, а саме: костюм вітровологозахисний, окуляри маску захисну балістичну, наколінники тактичні бойові, рюкзак бойовий індивідуальний, налокітники тактичні бойові на загальну суму 3931 грн. 16 коп., яке не повернув, проте добровільно відшкодував завдані збитки в повному обсязі. Претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що 10 вересня 2019 року солдат ОСОБА_3 не повернувся до військової частини. Про неявку ОСОБА_3 дізнався з рапорту. Також зазначив, що документів, які б давали підстави не з`являтися до військової частини не надходили, як і дозволу залишати військову частину обвинуваченому не надавалося.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона працює оператором штабу військової частини НОМЕР_1 . 10 вересня 2019 року солдат ОСОБА_3 не з`явився без поважних причин на військову службу, документи про поважні причини неприбуття від обвинуваченого не надходили, дозвіл на відрядження командуванням частини не видавався.

Повідомленням т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 від 20 листопада 2019 року № 3/3384, згідно якого в ході перевірки встановлено, що 10 вересня 2019 року під час ранкового шикування виявлено відсутність солдата ОСОБА_3 , який станом на 20 листопада 2019 року до військової частини не повернувся.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) Міністерства оброни України від 26 вересня 2019 року № 607, згідно якого за результатами службового розслідування по факту незаконної відсутності на військовій службі солдата ОСОБА_3 встановлено, що 10 вересня 2019 року молодший сержант ОСОБА_10 , т.в.о. командира 2 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , рапортом вх. № 9602 на ім`я командира військової частини доповів, що 10 вересня 2019 року солдат ОСОБА_3 не прибув на військову службу до частини. Станом на 27 вересня 2019 року солдат ОСОБА_3 відсутній на військовій службі в частині. Документів, що підтверджують законність вказаного діяння солдата ОСОБА_3 на адресу командування не надходило.

Актом підсумків службового розслідування від 26 вересня 2019 року, згідно якого за результатами службового розслідування встановлено, що станом на 27 вересня 2019 року солдат ОСОБА_3 не повернувся до військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, своїми діями солдат ОСОБА_3 порушив вимоги ст.ст. 11, 12, 16, 49 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст.ст.1-4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України». Також, в діях солдата ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 10 вересня 2019 року № 964 «Про призначення службового розслідування по факту незаконної відсутності на військовій службі солдата ОСОБА_3 », згідно якого визначено відповідальних осіб за проведення службового розслідування та визначено порядок проведення службового розслідування по факту незаконної відсутності на військовій службі солдата ОСОБА_3 .

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) Міністерства оброни України від 28 січня 2019 року № 20, згідно якого військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_3 , який 28 січня 2019 року прибув з ІНФОРМАЦІЯ_4 та уклав контракт терміном на три роки з 28 січня 2019 року по 27 січня 2022 року.

Рапортом молодшого сержанта ОСОБА_10 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 від 10 вересня 2019 року, відповідно до якого 10 вересня 2019 року солдат ОСОБА_3 не прибув на військову службу до частини.

Витягом із наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 січня 2019 року №20, згідно якого військовослужбовця військової служби за контрактом солдат ОСОБА_3 з 28 січня 2019 року зараховано до собового складу військової частини НОМЕР_1 .

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій службі) від 10 вересня 2019 року №194, згідно якого військовослужбовця військової служби за контрактом солдат ОСОБА_3 , номера обслуги першого артилерійського взводу четвертої артилерійської батареї другого артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що 10 вересня 2019 року самовільно не прибув в розташування військової частини НОМЕР_1 .

Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу Міністерства оборони України від 28 січня 2019 року, згідно якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних силах України протягом 3 років.

Доповіддю про факт самовільного залишення місця служби (без зброї) військовослужбовцем військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_3 , зі змісту якого слідує, що 10 вересня 2019 року старший солдат ОСОБА_3 був відсутній на ранковому шикуванні.

Витягом із наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 жовтня 2019 року №220, згідно якого солдата ОСОБА_3 , увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Роздавальною відомістю №С06/31 від 25 червня 2019 року, згідно якої солдат ОСОБА_3 отримав військове майно, а саме: окуляри маску, наколінники тактичні бойові, налокітники тактичні бойові та рюкзак бойовий індивідуальний.

Роздавальною відомістю №04/94 від 20 березня 2019 року, згідно якої ОСОБА_3 отримав військове майно, а саме: костюм вітровологозахисний.

Довідкою № 34 про утримання за втрачене інвентарне речове майно солдата ОСОБА_3 , згідно якої ОСОБА_3 отримав військове майно, а саме: костюм вітровологозахисний вартістю, окуляри - маска захисна балістична, наколінники тактичні бойові, налокітники тактичні бойові, рюкзак бойовий індивідуальний на загальну суму 3931 грн. 16 коп.

Накладною №21/42 , згідно якої військова частина НОМЕР_1 отримала окуляри - маска захисна балістична, наколінники тактичні бойові, налокітники тактичні бойові, рюкзак бойовий індивідуальний.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинів та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно: за ч.4 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) та ч. 2 ст. 413 КК України, тобто - втрата ввіреного для службового користування іншого військового майна внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше судимий, відсутність утриманців, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди. Обставини, які обтяжують покарання відсутні.

З урахуванням наведеного суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи наявність кількох обставин, а саме: визнання вини та добровільне відшкодування заданої шкоди, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, призначити покарання за ч. 4 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі. Остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім цього, згідно вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. Приймаючи до уваги те, що злочин, за яким обвинувачений ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності (за даним вироком) був вчинений ним до постановлення вироку від 14 січня 2020 року, остаточне покарання йому слід призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, зарахувавши покарання, відбуте частково за попереднім вироком.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 слід обчислювати з моменту його затримання, тобто з 24 червня 2020 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України та призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 (двох) років обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 413 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч.4 ст. 407, ч. 2 ст. 413 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2020 року, у виді 1 (одного) року обмеження волі більш суворим покаранням, що призначене за даним вироком, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання останнього, тобто з 24 червня 2020 року, зарахувавши у строк призначеного остаточного покарання, покарання яке частково відбуте ОСОБА_3 за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2020 року.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1