Категорія:ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лище, Луцького району, Волинської області громадянин України, освіта середньо-спеціальна, працює водієм Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, одружений, житель АДРЕСА_1 , не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Волинської обласної ради, витрати пов`язані із лікуванням потерпілого ОСОБА_12 4538 гривень 66 коп.
Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_8 в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_12 до Луцького об`єднання управління пенсійного фонду України Волинської області про відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 38 923 гривень 49 копійок та моральної шкоди в розмірі 300 000 гривень залишити без розгляду.
Вироком вирішено питання про арешт майна, речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він 09.11.2016 близько 18.00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 210430», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Огієнка зі сторони вул. Шопена у напрямку вул. Клима Савури в м. Луцьку, зі швидкістю приблизно 50 км/год., неподалік будинку №15а по вул. Саперів у м. Луцьку, не вибрав безпечної швидкості, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, всупереч п.12.3 Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу, внаслідок чого допустив наїзд на малолітнього ОСОБА_12 , 2004 року народження, який здійснював перехід проїзної частини дороги поза пішохідним переходом з ліва на право відносно руху автомобіля.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_12 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритих зламів кісток правої нижньої кінцівки: стегна в середній третині зі зміщенням відламків та обох кісток гомілки в середній третині зі зміщенням відламків з обширною підшкірною гематомою.
Зазначена дорожньо-транспортна пригода та її наслідки перебувають в прямому причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_10 перелічених Правил дорожнього руху України.
У поданій апеляції прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України, оскільки суд не в повній мірі врахував характер, обсяг та наслідки допущених ОСОБА_10 порушень ПДР, думку законного представника потерпілого щодо міри покарання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор, крім вищезазначеного, просить звільнити ОСОБА_10 від кримінального покарання на підставі ст.49 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всі доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені, сам вирок ґрунтується на припущеннях. Вважає, що органами досудового слідства не здобуто достатньо доказів, які вказують на наявність в його діях складу інкримінованого злочину. Зазначає, що ані органами досудового розслідування, ані судом не встановлено всіх необхідних ознак складу злочину, які дають підстави для притягнення особи до відповідальності. Крім того, вважає, що судом безпідставно не звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності за ст. 49 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження, звільнивши його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого представник потерпілого просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинувачений вважає, що прокурором пропущено строки на апеляційне оскарження.

Перш за все, доводи обвинуваченого про пропущення прокурором строку на апеляційне оскарження є безпідставними, оскільки останнім днем оскарження вироку є 29.12.2019.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, прокурора, котрий свою скаргу підтримав в повному об`ємі, думку законного представника, представника потерпілого, котрі заперечили апеляцію обвинуваченого, міркування обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили звільнити ОСОБА_10 , надавши згоду на це, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали заявлену вимогу щодо застосування ст. 49 КК України.

Обвинувачений дав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.

Враховуючи те, що обвинувачений та його захисник просили звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, подія якого мала місце 09 листопада 2016 року, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого підлягає до повного задоволення.

Оскільки вирок суду скасовується із закриттям провадження, цивільні позови необхідно залишити без розгляду.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 417 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року скасувати.

Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільні позови залишити без розгляду.
Провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді