Справа № 204/964/20
Провадження № 1-кп/204/462/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000843 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 травня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 289 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває дане кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят діб, оскільки строк обраного запобіжного заходу закінчується 08 серпня 2020 року. В обґрунтування клопотання зазначив, що під час судового розгляду кримінального провадження виникла необхідність у застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики того, що він може вчинити дії передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, під час досудового розслідування встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, однак після обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , будучи особою, на яку судом покладено обов`язки, маючи професійного захисника, став на шлях ухилення від органів досудового розслідування, по повісткам слідчого не з`являвся, тривалий час переховувався. Також, ОСОБА_6 , будь-яких осіб на утриманні немає, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 усвідомлюючи невідтворність покарання, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, з метою уникнення відповідальності за вчинене може переховуватись від суду. Крім того, ОСОБА_6 не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, а тому є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі кримінальні правопорушення. Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не зникли та не зменшились на даний час, застосування до ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_5 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просять обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується відповідне клопотання, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї. Матеріали справи, які були досліджені судом, містять лише два фіскальні чеки про направлення обвинуваченому листів та роздруківку Укрпошти, хоча за словами сторони обвинувачення були направлені два листа з повістками про виклик обвинуваченого до слідчого. Жодних відомостей про отримання цих листів обвинуваченого немає. Також прокурором не було надано повідомлення про вручення цих листів з розпискою обвинуваченого. Роздруківка з сайту Укрпошти, що міститься у матеріалах справи, містить відомості що лист не було вручено. Таким чином стверджувати, що обвинувачений отримав повістки фактично неможливо. Тому доказів щодо порушення запобіжного заходу не було надано. Відповідно до рішення ЕСПЛ у спрві Клоот проти Бельгії, суворість обвинувачення може слугувати для суду підставою для поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень, однак необхідно щоб небезпека була явна, а запобіжний захід необхідний у світлі обставин справи, зокрема біографії та характеристики про особу, яку йдеться. Так хоче звернути увагу, що особа раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, у матеріалах справи міститься позитивна характеристика з місця роботи, яка була досліджена судом. Згідно рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» N 41088/05 від 11 липня 2006 року, одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованим твердження що заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У справі «Мамедов проти Росії» № 7064/05 від 01 червня 2006 року, ЕСПЛ дійшов такого висновку: посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці імовірності того що заявник буде переховуватися від правосуддя, перешкоджати ходу розслідування, або вчиняти нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя і вчинення нових злочинів і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. ЄСПЛ у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року N 14379/88 вказав: небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання. ЇЇ треба визначати з урахуванням низки інших факторів, які або можуть підвередити наявність небезпеки переховування від органів правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому треба врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом та його міжнародні контакти. У справі ЕСПЛ враховує ряд обставин, зокрема тяжкість інкримінованого злочину. Того що особа була власником банку, мала значні кошти з кордоном та кілька іноземних паспортів, не мав сім`ї та був людиною товариською, визнав правомірним рішення національних судів про застосування до заявника тримання під вартою. У вищевказаних рішеннях ЕСПЛ вказав на конкретні обставини які свідчать про ризик переховування особи від суду. Разом з тим вважає, що прокурор не навів у клопотанні обставин, які свідчать про те, що особа може переховуватись від суду, або правоохоронних органів. Разом з тим, обвинувачений має житло, а саме проживав з цивільною дружиною і має місце реєстрації, де він і відбував попередній запобіжний захід, а саме це АДРЕСА_1 , де він зараз і зареєстрований. Тому вважає, що у нього є місце проживання і він може відбувати там такий запобіжний захід, як домашній арешт. Також вони хотіли звернути увагу, що обвинувачений мав роботу, працював за цивільно правовим договором, копія якого міститься у матеріалах справи і отримував заробітну плату. Зараз він не може працювати, але вони не вважають, що обвинувачений веде асоціальний спосіб життя і йому не потрібно бути вчиняти нові кримінальні правопорушення. На обліку лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Враховуючи зазначене, просить частково задовольнити клопотання прокурора, обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані суду клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотання сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Отже, до спливу цього продовженого строку судове провадження не може бути закінченим, а тому слід вирішити питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 ч. 1 вказаної статті. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 ч. 1 вказаної статті. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 08 серпня 2020 включно.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутого щодо заявника обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, перевіряє принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летелье проти Франції»).
Крім того, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особи піддається кримінальному преслідування («Бекчив проти Молдови §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.289 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, однак після обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , будучи особою, на яку судом покладено обов`язки, став на шлях ухилення від органів досудового розслідування, по повісткам слідчого не з`являвся, тривалий час переховувався. Також, ОСОБА_6 , будь-яких осіб на утриманні немає, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 усвідомлюючи невідтворність покарання, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, з метою уникнення відповідальності за вчинене може переховуватись від суду. Також ОСОБА_6 не має джерел доходу, так як він не є працевлаштованим, на утриманні нікого не має, в попередніх судових засіданнях сам обвинувачений ОСОБА_6 зазначав, що житло, де він проживав разом з цивільною дружиною, належить цивільній дружині, яка його вигнала. У зв`язку з тим, що нього у м. Дніпро відсутнє постійне місце проживання, він двоє суток ночував на вокзалі, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання обвинуваченого у м. Дніпро, тому у разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду та вчинити інші, в тому числі корисливі кримінальні правопорушення, тобто існують ризики передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені вище обставини, на думку суду, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії спрямовані на переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Наведені у судовому засіданні обвинуваченим та його захисником обставини наявності у обвинуваченого постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , позитивної характеристики з місця роботи, де він працював за цивільно правовим договором, вищезазначених доводів прокурора не спростовують.
Суд не приймає доводи обвинуваченого та захисника про те, що обвинувачений не буде переховуватись від суду, оскільки він фактично не перебував у розшуку, оскільки, на думку суду, це лише спосіб захисту, який направлений саме на зміну умов запобіжного заходу, а зазначена обставина спростовується матеріалами кримінального провадження.

Оцінюючи в сукупності відносно обвинуваченого всі обставини, зазначені в ч.1. ст. 178 КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Крім того, питання про продовження запобіжного заходу вирішено за наявності клопотання прокурора, при цьому суд не автоматично, а перевіривши обґрунтованість підстав для його застосування, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у ст. 29 Конституції України, прийшов до висновку про обґрунтованість продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, та на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.
Що стосується клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під варти на домашній арешт, є такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179,183,193,194,197,331,369,371,372,376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 25 вересня 2020 включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під варти на домашній арешт відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1