У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Криворівня Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, до 14.11.2020 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити ухвалу суду та змінити запобіжний захід ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою реєстрації місця проживання.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального права, що потягло за собою свавільне позбавлення свободи її підзахисного.
Зазначає, що суд 4 рази продовжував запобіжний захід ОСОБА_5 та постійно вказував, що обвинувачений вчинив злочин, в якому він обвинувачується. Це свідчить про упередженість суду.
Ухвала суду містить лише вказівку на те, що суд встановив ризик переховування від суду та ризик вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому відмічає, що тяжкості злочину недостатньо для постійного позбавлення свободи обвинуваченого.
Вважає, що відсутність у клопотанні прокурора викладу обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, свідчить про ігнорування судом вимог закону та свавільне позбавлення свободи обвинуваченого.
На думку апелянта, ухвала винесена без обґрунтування того, якими новими обставинами суд підтверджує, що ризик переховуватися не зменшився та якими новими обставинами і доказами суд підтверджує своє рішення про неможливість застосування менш суворого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, адже у обвинуваченого є умови для проживання та родина, яка забезпечить його всім необхідним, щоб він не потребував самостійно шукати засоби до існування.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002862, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 16.07.2019 р. ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого продовжено ухвалою слідчого судді від 15.10.2019 р. Ухвалами суду строк тримання обвинуваченого під вартою неодноразово продовжувався та відповідно до ухвали від 22.07.2020 р. закінчується 19.09.2020 р.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб. Клопотання мотивоване тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати та не зменшилися, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має стійких соціальних зв`язків, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, не має постійного місця проживання, зареєстрований в Івано-Франківській області, але на момент події злочину, в якому обвинувачується, проживав у м. Миколаєві та після події, яка сталась в ніч на 10.07.2019 р., та до якої він може бути причетним, зник з місця події, виїхавши за межі м. Миколаєва, був затриманий 17.07.2019 р. в Чернівецькій області, свідки судом ще не допитувались та про їх місце проживання відомо обвинуваченому, має не зняту та непогашену судимість за вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06.06.2018 р. за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України та обвинувачується у вчиненні даного злочину під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, до затримання не працював, що свідчить про існування ризиків переховування від суду, здійснення тиску на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, які не зменшились, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки, а тому подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 є обґрунтованим і виправданим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002862, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не визначено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий, обвинувачується у вчиненні даного злочину під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, до затримання не працював, не має стійких соціальних зв`язків, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, не має постійного місця проживання, зареєстрований в Івано-Франківській області, але на момент вчинення злочину, в якому обвинувачується, проживав у м. Миколаєві та після події, яка сталась в ніч на 10.07.2019 р., та до якої він може бути причетним, зник, виїхавши за межі м. Миколаєва, був затриманий 17.07.2019 р. в Чернівецькій області, свідки судом ще не допитувались та про їх місце проживання відомо обвинуваченому. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків.
Враховуючи наведене, є безпідставним доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про актуальність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
З урахуванням тяжкості злочину та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для змінити запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, про що просить апелянт.

Посилання на наявність у обвинуваченого умов проживання та родини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали, оскільки не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3