Справа № 194/476/20
Номер провадження № 1-кп/194/108/20
УХВАЛА
27 жовтня 2020 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 лютого 2020 року за № 0000071 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19 жовтня 2004 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.141 ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ст.70, ст.104 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 25 грудня 2006 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області за ст.198, ч.3 ст. 185, ч.1 ст.70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 27 червня 2007 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області за ст.198, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

- 02 червня 2010 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 342, ч.1 ст.71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 07 травня 2014 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді громадських робіт;

- 13 листопада 2014 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 389, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71, ст.72 КК України до 2 років 15 днів позбавлення волі;

- 11 грудня 2015 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185 ст.71 КК України до 3 років 6 днів позбавлення волі;

- 28 грудня 2015 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі.

- 21 листопада 2016 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 04 грудня 2018 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Тернівського міського суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.
Прокурор надав суду письмове клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначив, що наявні ризики передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тому строк тримання під вартою слід продовжити.

У судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання та просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів. Вважає, що не має підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки він буде заявляти клопотання про повторний допит потерпілих.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо клопотання прокурора заперечував, оскільки має цивільну дружину та дитину, просив суд застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник адвокат ОСОБА_5 , посилаючись на практику ЄСПЛ, щодо клопотання прокурора заперечувала та просила в ньому відмовити, оскільки клопотання не обґрунтоване, та ідентично з попереднім клопотанням прокурора. Також підтримала клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ризики зазначені прокурором не підтвердженні. Окрім того, вже допитані потерпілі та свідки, суд досліджує письмові докази по справі, а у обвинуваченого є постійне місце проживання, дитина.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, суд приходить до наступного.

Вирішуючи питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу, суд виходить з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні декількох корисливих кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, за який передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, раніше неодноразово судимий у тому числі за корисливі кримінальні правопорушення, на розгляді в інших судах перебувають інші кримінальні провадження відносно нього, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, не працює, офіційного джерела доходу не має, неодружений, вів антисоціальний спосіб життя, у зв`язку з чим суд вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, його слід утримувати під вартою, оскільки, наявні ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст.177 КПК України не відпали.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Також судом враховано, що тяжкість обвинувачення також може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12 березня 2013 року у справі «Волосюк» проти України).
Суд бере до уваги, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).
Отже, суд вважає виправданим продовження тримання під вартою.
Суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити, оскільки обвинувачений не працював, офіційного джерела доходів не мав, вів антисоціальний спосіб життя, раніше неодноразово судимий, на розгляді в інших судах перебувають інші кримінальні провадження відносно нього. Суд не приймає до уваги посилання сторони захисту, що на утриманні обвинуваченого є дитина, оскільки обвинувачений неодноразово судимий, не працює, веде антисоціальний спосіб життя, отже суд вважає, що останній не може утримувати дитину. Суд приймає доводи сторони захисту, що обвинувачений тримається під вартою певний строк, однак судом вживаються усі заходи для розгляду даного кримінального провадження у найкоротший строк.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що менш суворий вид запобіжного заходу не може бути застосований через тяжкість та кількість кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, будучи при цьому раніше неодноразово судимим у тому числі за корисливі кримінальні правопорушення, та з урахуванням того, що на розгляді в інших судах перебувають інші кримінальні провадження відносно нього. При цьому судом враховано, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, останній не працював, офіційного джерела доходу не мав, неодружений, вів антисоціальний спосіб життя. Отже наявні ризики, передбачені п.п.1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Таким чином, менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам, як те, що обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від суду, отже є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення і переховуватися від суду.

Таким чином, виходячи з діючих норм кримінально-процесуального кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою.
При цьому судом враховується те, що при розгляді даного кримінального провадження допитані усі потерпілі та свідки, однак не дослідженні письмові та речові докази, тому суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.107,110,177,183,331,369,371,372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , 17 березня 1987 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23-59 години 30 листопада 2020 року в умовах Державної установи "Дніпровської установи виконання покарань № 4" м. Дніпро у Дніпропетровській області.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1