КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1481/2021
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000788 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області Городищенського району села В`язівок, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати відносно ОСОБА_7 інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема, домашній арешт.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто до 08 лютого 2021 року включно.
Таке рішення суд мотивував з урахуванням наявних вагомих доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, віку та стану його здоров`я, міцності соціальних зв`язків та його майнового стану, тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Також суд першої інстанції врахував те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченим.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та ухваленою з істотним порушенням норм процесуального права.
Апелянт вказує, що суд в оскаржуваній ухвалі не обґрунтував, які з доказів, наданих прокурором, підтверджують наявність ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, знищення або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином чи вчинення іншого кримінального правопорушення.
Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини захисник зазначає, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для взяття особи під варту.
Крім того апелянт вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 намагався допомогти під час досудового слідства, що спростовує, на думку захисника. наявність ризику знищення чи спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Також, як зазначає апелянт, поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивну характеристику.

В суд апеляційної інстанції учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін до апеляційного суду не надходило, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд відбувався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене.

Також суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого та дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.Таке судове рішення не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про те, що в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні докази існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при обранні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, твердження захисника про те, що ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивну характеристику, а також намагався допомогти досудовому слідству самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, тобто до 08 лютого 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4