ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6533/20
Провадження № 1-кс/362/1575/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
дізнавача ОСОБА_4 ,
власника майна ОСОБА_5 ,
фактичного користувача ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого дізнавача сектору дізнання Васильківського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 000435 від 03.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
21.12.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшли клопотання старшого дізнавача СД Васильківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 в якому вона просила накласти арешт на транспортний засіб, а саме, автомобіль марки «Volkswagen Golf» синього кольору, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 », який вилучений 19.12.2020 року в ході огляду місця події за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Гоголя, 56, що належить ОСОБА_5 відповідно до довідки із Територіального сервісного центру МВС № 3244, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Клопотання слідчого мотивовано тим, що в провадженні СД Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000435 від 03.10.2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України.
02.10.2020 року до ЧЧ Васильківського ВП ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те що її колишній чоловік шахрайським способом заволодів автомобілем "Фольцваген Гольф", д.н.з. НОМЕР_1 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що вищевказаний транспортний засіб зареєстровано на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та належить останній відповідно до довідки із Територіального сервісного центру МВС № 3244.
13.10.2020 року транспортний засіб марки «Volkswagen Golf» синього кольору, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 » визнано речовим доказом у даному кримінального провадженні, оскільки він містить ознаки, передбаченні ст. 98 КПК України, які властиві для речового доказу.
Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, на підставі постанови дізнавача вищевказаний автомобіль оголошено в розшук.
19.12.2020 з 18 год. 40 хв. по 19 год. 00 хв. за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Гоголя, 56, в межах даного кримінального провадження, т.в.о. начальника сектору дізнання ОСОБА_4 проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено автомобіль марки «Volkswagen Golf» синього кольору, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 » та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Борисів, пров. Боженка, 23.
Дізнавач в клопотанні вказав, що оскільки є підстави вважати, що вищевказаний автомобіль був одержаний внаслідок вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та відповідає критеріям, зазначеним у п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому з метою проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, отримання та збереження речових доказів, щодо вчинення кримінального правопорушення, виявлення осіб, що причетні до вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане майно.
Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити клопотання з викладених в ньому підстав.
Дізнавач в судовому засіданні клопотанні підтримав та просив його задовольнити, оскільки є ризики того, що вказаний автомобіль може бути відчужений, знищений, а також потрібен для проведення слідчих дій.
ОСОБА_5 в судовому засідання просила задовольнити клопотання та накласти арешт на автомобіль, оскільки він являється її власність. Також зазначила, що вона до суду із цивільним позовом про поділ майна подружжя не зверталась, а автомобіль придбаний під час перебування в шлюбі.
ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки даний автомобіля, на який слідчий просить накласти арешт, вони разом із ОСОБА_5 придбали перебуваючи у шлюбі, крім того у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вказано його як особу, яка має право на користування вказаним автомобілем, тому він законно користується вказаним автомобілем.
Заслухавши прокурора, дізнавача, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , вивчивши матеріали клопотання, кримінальне провадження за № 0000435 від 03.10.2020 року, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СД Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 000435 від 03.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.7).
Під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, на підставі постанови дізнавача від 10.11.2020 року автомобіль марки «Volkswagen Golf» синього кольору, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 » оголошено в розшук (а.с.11).
Відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Golf» синього кольору, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 » дата реєстрації 09.03.2011 року, ОСОБА_5 , особливі примітки Д/Р КІМ552758 06.03.2011р. С/П/Р САА313141 11.12.2012.2009р., Право керування має право ОСОБА_6 , воно є дійсним, виданим в установленому законом порядку (а.с.22-23).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 2 стаття 40-1 КПК України дізнавач уповноважений: проводити огляд місця події, обшук затриманої особи, опитувати осіб, вилучати знаряддя і засоби вчинення правопорушення, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку або виявлені під час затримання, а також проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, установлених цим Кодексом; звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК Україниу клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.
Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Разом з цим, дізнавач звернувся до суд із клопотанням в якому просив накласти арешт на транспортний засіб, а саме, автомобіль марки «Volkswagen Golf» синього кольору, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 », який вилучений 19.12.2020 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 відповідно до довідки із Територіального сервісного центру МВС № 3244, з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.
Згідно п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Проте, дізнавач, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні,.
Згідно підпункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Матеріали судового провадження не містять даних про те, що зазначене свідоцтво на транспротрний засіб визнано недійсним в якому зазначено, що правом керування транспортного засобу також має ОСОБА_6 .
Крім того, як встановлено в судовому засіданні вказаний автомобіль був придбаний під час перебування в шлюбі сторін, але до суду про поділ майна подружжя вони не зверталися.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
З матеріалів клопотання встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Golf» синього кольору, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова « НОМЕР_2 » дата реєстрації 09.03.2011 року, вбачається, що ОСОБА_6 має право на користування вказаним транспортним засобом, а тому слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні дізнавач не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, оскільки не доведено існування ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речового доказу, на які посилається орган досудового розслідування, оскільки дізнавачем не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.
Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 2, 7, 16, 22, 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання старшого дізнавача сектору дізнання Васильківського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 000435 від 03.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,відмовити.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.
Повний текст ухвали проголошено 29.12.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10