Справа № 136/1589/18
Провадження №11-кп/801/1346/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 29.09.2020 року у кримінальному провадженні № 0000162 від 16.05.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , 2004 року народження, 15 дня 03 місяця уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.4 ст.296 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна середня, одруженого, працюючого помічником оператора котельні ТОВ «Яблуневий Дар», раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта повна середня, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України,

ОСОБА_10 , 1998 року народження, 21 дня 12 місяця уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, працюючого охоронником ВСК «Альянс», раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.296 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_11

В с т а н о в и в:

Прокурор Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 29.09.2020 року відносно ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
У резолютивній частині вироку вказати вірно, що ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 та призначити йому покарання у виді 30 діб арешту, за ч.4 ст. 296 КК України у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік та шість місяців, покласти обовязки згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме : з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи та навчання.
Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1333,9 грн. згідно висновку експерта за результатами проведення судово- одорологічної експертизи компенсувати за рахунок держави.
У мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, анкетні дані ОСОБА_7 замінити на «особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження».
У решті вирок Липовецького районного суду від 29.09.2020 року ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України залишити без змін.
В решті вирок залишити без змін.

Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 29.09.2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк один місяць.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк три роки.
Згідно ст.. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік шість місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк три роки.
Згідно ст.75, 104 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік шість місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Згідно ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_9 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк три роки.
Згідно ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік шість місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Згідно ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_10 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк три роки.
Згідно ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік шість місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Скасовано арешт майна накладений ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 18.05.2018.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 286 (двісті вісімдесят шість) гривень.
Вирішено долю речових доказів.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачені вчинили кримінальні правопорушення за наступних обставин

16.05.2018 близько 02:00 год. ОСОБА_10 спільно із неповнолітніми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також малолітнім ОСОБА_7 , матеріали відносно якого за вказаним епізодом виділено у окреме провадження, на ґрунті умислу на вчинення хуліганських дій, прийшли до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , у якому останній проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_14 ..
Реалізовуючи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_10 , разом із неповнолітніми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також малолітнім ОСОБА_7 , матеріали відносно якого за вказаним епізодом виділено у окреме провадження, усвідомлюючи, що проникнення до володіння особи без згоди володільця є незаконним, маючи намір на порушення конституційного права громадян на недоторканість житла чи іншого володіння, закріпленого в ст. 30 Конституції України, без згоди ОСОБА_14 чи інших членів її сім`ї, протиправно, через незачинені вхідні двері проникли до вищевказаного будинку, тим самим порушили закріплене Конституцією України право кожного громадянина на недоторканність житла.
16.05.2018 після незаконного проникнення до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_9 за допомогою двох полімерних палиць обмотаних ізолентою чорного кольору з пластиковим наконечником, які останні заздалегідь підготували для вчинення даного злочину та принесли із собою, та ОСОБА_7 за допомогою предмета, схожого на дерев`яну штахетину, яку він підібрав на території вказаного будинку, використовуючи малозначний привід, а саме телефонну суперечку, яка мала місце за декілька годин до незаконного проникнення в будинок, зневажаючи існуючі правила і норми поведінки в суспільстві, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, почали умисно наносити більше двох кожен, точної кількості органом у досудового розслідування не встановлено, ударів по різни частинах тіла ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які в цей час відпочивали в будинку, зокрема по тулубу та руках потерпілих.
Будучи очевидцем вказаних дій ОСОБА_10 , який в цей час стояв біля дверей у вказану кімнату, з метою самоствердження за рахунок приниження інших осіб, діючи з хуліганських спонукань, реалізовуючи свій злочинний умисел до кінця, не застосовуючи та не сприяючи у застосуванні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заздалегідь заготовлених предметів для нанесення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_17 та безпричинно також наніс йому один удар долонею правої руки в область голови, заподіявши йому фізичного болю.
Вищевказані хуліганські дії ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 тривали до того моменту, коли до кімнати увійшла ОСОБА_14 та почала кричати на них, з метою припинення їх дій, після чого останні з метою уникнення відповідальності поспіхом покинули даний будинок та з місця події втекли.
Своїми умисними діями ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спричинили потерпілому ОСОБА_18 легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та садна в ділянці -тулуба та синців правої верхньої кінцівки та потерпілому ОСОБА_19 легке тілесне ушкодження у вигляді синця лівого плеча.
16.05.2018 після незаконного проникнення до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , та вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному будинку помітив, як з рук ОСОБА_15 на підлогу випав мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 3 Pro 3/32Gb Silver, який належить ОСОБА_19 .
На ґрунті раптово виниклого умислу на крадіжку чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та тим, що ОСОБА_20 та ОСОБА_19 не розуміють значення вчиненого. ОСОБА_7 таємно заволодів, шляхом підібрання, вищевказаним мобільним телефоном, який знаходився на підлозі біля ліжка в спальній кімнаті вказаного будинку.
Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_19 матеріальну шкоду на суму 2885,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що неоспорюючи правильність кваліфікації злочину та доведеність вини засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, вирок суду підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Судом першої інстанції при ухваленні вироку від 29.09.2020 року застосовано закон, який не підлягає застосуванню.
Незважаючи на приписи ст. 101 КК України, покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України у виді одного місяця арешту, визначено у межах строків, передбачених ст. 60 КК України, які у даному випадку не підлягали до застосування, оскільки положення ст. 101 КК України є спеціальними по відношенню до загальної статті КК України, яка визначає порядок призначення покарання, тобто застосовано закон, який не підлягав застосуванню.
Судом першої інстанції не відображено у вироку відомостей про порядок відшкодування витрат в сумі 1333,9 грн. за проведення судово-одорологічної експертизи, які підлягають відшкодуванню за рахунок держави, чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, процесуальним керівником 30.07.2018 року в порядку ст. 217 КПК України з урахуванням того, що ОСОБА_7 на час вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України не досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність, та відносно нього були підстави для застосування примусових заходів виховного характеру, прийнято рішення про виділення матеріалів досудового розслідування щодо даного фігуранта в окреме провадження, примірник даної постанови оголошувався у судовому засіданні та разом з іншими матеріалами долучений до раніше направленого обвинувального акту.
Незважаючи на викладене та те, що ОСОБА_7 не являється субєктом проникнення до житла ОСОБА_14 , судом безпідставно у мотивувальній частині зазначено його як учасника вчинення кримінального правопорушення.
За таких обставин, у мотивувальній частині вироку від 29.09.2020 року у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним за епізодом вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, анкетні дані ОСОБА_7 мають бути замінені на «особа, матеріали стосовно, якої виділено в окреме провадження».

Учасники судового провадження у судове засідання не зявилися, надали заяви, в яких просили апеляційний розгляд проводити за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , просив задоволити з підстав наведених у ній, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Кваліфікація дій, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_21 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України не оспорюється.

Однак, наявні підстави для зміни вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, який підлягає застосуванню.
Доводи апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції при призначенні покарання судом першої інстанції відносно ОСОБА_7 неправильно застосовано закон Україну про кримінальну відповідальність є слушними.
Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» перелік видів покарань, визначений у ст.98 КК України, є вичерпним. Інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття.
Визначаючи розмір покарання таким особам, суд має виходити з відповідних положень статей 99-102 КК України.

Призначаючи покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України, суд визначив його у виді арешту строком один місяць.
Статтею 101 КК України передбачено, що арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції на строк від 15 до 45 діб.
Законодавцем чітко визначено строкові межі покарання у вигляді арешту для неповнолітньої особи, у даному випадку такий проміжок часу вимріюється виключно у добах.
При цьому особа, якій призначається таке покарання на час ухвалення вироку повинна досягти шістнадцятирічного віку.
Незважаючи на приписи ст. 101 КК України, покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України у виді одного місяця арешту, визначено у межах строків, передбачених ст. 60 КК України, які у даному випадку не підлягали до застосування, оскільки положення ст. 101 КК України є спеціальними по відношенню до загальної статті КК України, яка визначає порядок призначення покарання.
Таким чином, суд першої інстанції неправильно призначив покарання у виді арешту строком один місяць обвинуваченому ОСОБА_7 , тобто застосував закон який не підлягав застосуванню.
Відповідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, наявні підстави для зміни вироку суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог п.2 ч. 4 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого суд ухвалює рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Статтею 124 КПК України визначено порядок стягнення процесуальних витрат у разі ухвалення обвинувального вироку.
Суд першої інстанції при ухваленні вироку допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки судом не відображено у вироку суду відомостей про порядок відшкодування витрат на проведення судово-одорологічної експертизи на суму 1333,9 грн
Як убачається з матеріалів провадження висновок експерта про проведення судово-одорологічної експертизи № 175 від 15.06.2020 року не містить у собі жодних доказів, не був джерелом доказування і не ліг в основу обвинувачення, компенсація цих витрат має бути віднесена на рахунок держави.
Крім того, суд не звернув увагу на те, що прокурором у судовому засіданні надано довідку та орієнтовано суд на компенсацію витрат у сумі 1333,9 грн . за рахунок держави, оскільки жодних відомостей, які б могли б бути використані як доказ за результатами проведення вказаної експертизи отримано не було.
Невідображення судом у вироку суду відомостей про порядок відшкодування витрат на проведення експертизи є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Положеннями ст.62 Конституції України, які також знайшли своє відображення у ст.17 КПК України, закріплено презумпцію невинуватості особи, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України та положень п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного
судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу
вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, але суд позбавлений права вирішувати питання про винуватість особи, щодо якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження.

В матеріалах кримінального провадження наявна постанова винесена начальником Липовецького відділу Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_22 30.07.2018 року про виділення в окреме провадження з матеріалів досудового розслідування за № 0000162 матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_7 за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, відомості про виділення матеріалів внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Судом поза увагою залишено вказану обставину та безпідставно у мотивувальній частині зазначено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 162 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції в порушення вимог закону в мотивувальній частині вироку встановив винність особи, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження.
Така преюдиція щодо винуватості у кримінальних правопорушеннях грубо порушує передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, зокрема засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, принципів верховенства права й законності, а також входить у колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів.
Відповідно, у мотивувальній частині вироку Липовецького районного суду Вінницької області від 29.09.2020 року у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним за епізодом вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, анкетні дані ОСОБА_7 мають бути замінені на «особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження».
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413,419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,
П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 29.09.2020 року відносно ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.296 КК України змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
У резолютивній частині вироку зазначити, що ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 30 діб арешту, за ч.4 ст. 296 КК України у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік та шість місяців, покласти обовязки згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме : з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи та навчання.
Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1333,9 грн. згідно висновку експерта за результатами проведення судово- одорологічної експертизи компенсувати за рахунок держави.
У мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, анкетні дані ОСОБА_7 замінити на «особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження».
В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4