УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.09.2020 Справа №607/10845/20

провадження № 1-кп/607/1400/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду в м. Тернополі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 03 січня 2020 року, щодо ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,-

встановив:

01 липня 2020 року до суду надійшов обвинувальний акт з додатками у даному кримінальному провадженні, разом із двома угодами про визнання винуватості.

Угоди про визнання винуватості укладені 26 червня 2020 року в м. Тернополі між заступником начальника першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення в суді управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області ОСОБА_5 та обвинуваченими: ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_7 , та ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_6 .

Учасники підготовчого провадження в судовому засіданні, кожен окремо, просили суд затвердити угоди про визнання винуватості.

Прокурор додав, що в угодах помилково зазначено про те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 раніше не судимі. Так, ОСОБА_3 засуджена вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2019 року за ч. 2 ст. 149 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, а ОСОБА_4 засуджений 05 листопада 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 149 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки. Такі обставини, на думку прокурора, жодним чином не впливають на призначення узгодженого сторонами покарання останнім з огляду на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27 березня 2018 року. Також прокурор пояснив, що на виконання п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК України, підозрювані викрили дії одне одного.

Заслухавши сторін, вивчивши обвинувальний акт з додатками, виконавши вимоги ч.ч. 4, 6 ст. 474 КПК України, перевіривши угоди на відповідність вимогам КПК України та закону, суд приходить до наступних висновків:

відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, крім іншого, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Згідно із ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Потерпілими у вказаному кримінальному провадженні, згідно обвинувального акту, є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні ... щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

До угод долучено письмову згоду потерпілої ОСОБА_9 від 26 червня 2020 року. Також долучено фотокопію, як вбачається із тексту, згоди потерпілої ОСОБА_8 . Однак, дана фотокопія ніким не завірена та не є документом в розумінні ст. 99 КПК України.

Участь потерпілого згідно вимог ч. 2 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні є обов`язковою.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Судом двічі /в судові засідання 16 липня та 15 вересня 2020 року/ повістки про виклик потерпілих надсилались на адреси їх проживання, вказані в обвинувальному акті. Однак, як вбачається із довідок ПАТ «Укрпошта», потерпілі за вказаними адресами відсутні. Таким чином, відсутнє належне підтвердження повідомлення потерпілих про підготовче судове засідання, як того вимагає ст. 136 КПК України.

За даних обставин, відсутність, зокрема потерпілої ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні тягне за собою неможливість перевірки судом надання згоди останньої на укладення угод про визнання винуватості та дає суду достатні підстави вважати, що у разі затвердження угод можуть бути порушенні права та інтереси цієї потерпілої, що є підставою для відмови у затвердженні таких угод відповідно до п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України.

Роблячи такий висновок суд не в останню чергу звертає увагу на те, що згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, потерпілий позбавлений права на оскарження вироку на підставі угоди між прокурором та підозрюваним.

Надані в судовому засіданні прокурором заяви, в яких зазначено про те, що вони подані від потерпілих та останні просять проводити підготовче судове засідання без їх участі та підтримують надані раніше письмові згоди на укладення угод про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 00000, суд не може оцінити як такі, що подані саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки немає жодних підстав до цього. Дані заяви не містять адреси місць знаходження потерпілих, на які б суд зміг повторно здійснити судовий виклик.

Виходячи з наведених обставин, суд приходить до переконання про недотримання вимог абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України щодо обов`язковості надання всіма потерпілими письмової згоди на укладення угод про визнання винуватості.

Крім цього, сторонами в угоді погоджено покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 149 КК України - у виді позбавлення волі 5 років без конфіскації майна із звільненням відповідно до ст. 75 КК України від відбування показання з випробуванням.

Обвинуваченій ОСОБА_3 сторонами погоджено аналогічне покарання.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 05 листопада 2018 року був засуджений Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 149 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна та відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із трирічним іспитовим строком. ОСОБА_3 засуджена вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2019 року за ч. 2 ст. 149 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

В даному кримінальному провадженні, яке знаходиться на розгляді суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у кримінальному правопорушенні, вчиненому до постановлення щодо них вказаних вироків Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2019 року та 05 листопада 2018 року. Незважаючи на це, в угодах про визнання винуватості щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , не визначено способу призначення їм покарання, встановленого законом /ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 70 КК України/, тобто шляхом поглинання менш суворого більш суворим, повного складання покарань, або часткового складання покарань.

Таким чином, умови вказаної угоди не відповідають вимогам КК України в частині правил призначення покарання.

Посилання прокурора на постанову Верховного Суду від 27 березня 2018 року /справа № 754/2749/17, провадження № 51-717км18/, є необґрунтованими з огляду на висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладені у постанові від 23 вересня 2019 року /справа № 199/1496/17, провадження № 51-2631кмо19/, згідно яких самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням; Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК встановив лише три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань; зміст ст. 70 КК України не передбачає самостійного виконання вироків.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що в затвердженні угод про визнання винуватості щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 слід відмовити, а кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 314, 468-474, 392 КПК України, суд,

ухвалив:

в затвердженні: угоди про визнання винуватості, укладеної 26 червня 2020 року у м. Тернополі між заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення в суді управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 , та угоди про визнання винуватості, укладеної 26 червня 2020 року у м. Тернополі між заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення в суді управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 03 січня 2020 року, щодо ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, - відмовити та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуюча суддяОСОБА_1