Справа № 458/873/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/72/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
про повернення апеляційної скарги

22 січня 2021 року суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_2 , в м. Львові, перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вирок Турківського районного суду Львівської області від 12 листопада 2020 року щодо ОСОБА_4 ,

встановила:

вищевказаним вироком затверджено угоду про примирення, укладену 18.09.2020 між підозрюваним ОСОБА_4 та представником потерпілого Боринського лісництва ДП "Боринське лісове господарство" ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Самбірського маськрайонного суду львівської області від 15.09.2020 на автомобіль марки "ЗІЛ 157" реєстраційний номер НОМЕР_1 та лісопродукцію в кількості 12 сортиментів породи Ялиця - скасований.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта Львівського НДЕКЦ МВС України для проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 1634,50 грн. (одна тисяча шістсот тридцять чотири гривні п`ятдесят копійок).

Речові докази: лісопродукцію в кількості 12 сортиментів породи Ялиця, яка знаходиться на зберіганні на арешт майданчику Турківського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області, повернуто за належністю у власність Боринському лісництву ДП "Боринське лісове господарство"; автомобіль марки "ЗІЛ 157" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на арешт майданчику Турківського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області конфісковано.

Не погоджуючись із даним вироком, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому ст. 394 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з тим, таке право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення, що зазначено у рішенні Європейського суду з справ людини від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" (Melnyk v. Ukraine).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його

згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.5-7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Тобто, положенням вказаної норми процесуального закону встановлено вичерпний перелік осіб, які можуть оскаржити в апеляційному порядку вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості.

Так, п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Згідно з п.10 ч.1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом. Право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Разом з тим, у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини»).

Так, вироком Турківського районного суду Львівської області від 12 листопада 2020 року затверджено угоду про примирення, укладену 18.09.2020 між підозрюваним ОСОБА_4 та представником потерпілого Боринського лісництва ДП "Боринське лісове господарство" ОСОБА_5 . ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Речові докази: лісопродукцію в кількості 12 сортиментів породи Ялиця, яка знаходиться на зберіганні на арешт майданчику Турківського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області, повернуто за належністю у власність Боринському лісництву ДП "Боринське лісове господарство"; автомобіль марки "ЗІЛ 157" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на арешт майданчику Турківського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області конфісковано.

За таких обставин, за умови не вказування в даному вироку ОСОБА_3 , як власника автомобіля марки "ЗІЛ 157" реєстраційний номер НОМЕР_1 , можливо визнати, що цей вирок стосується виключно обвинувачення ОСОБА_4 , який уклав угоду про визнання винуватості та осіб, визнаних потерпілими у встановлений законом спосіб.

Слід зазначити, що у даному кримінальному проваджені судом першої інстанції не встановлений та не визнаний правовий статус ОСОБА_3 , а тому суд не вирішував наперед питання про його права, свободи чи інтереси і не встановлював преюдиційних фактів щодо ОСОБА_3 .

Зі змісту оскаржуваного вироку не вбачається, що судом першої інстанції встановлені такі обставин, які б порушували права та інтереси апелянта.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

З врахуванням наведеного, проаналізувавши усі обставини цього кримінального провадження, приходжу до висновку про те, що ОСОБА_3 не є учасником процесу, зазначений вирок жодним чином не стосується його інтересів, а тому на виконання вимог п.2 ч.3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга апелянта підлягає поверненню.

Крім цього, апелянт ОСОБА_3 не позбавлений права на звернення до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування йому завданої шкоди, зокрема за автомобіль марки "ЗІЛ 157" реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Керуючись ст. 399 КПК України,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вирок Турківського районного суду Львівської області від 12 листопада 2020 року щодо ОСОБА_4 повернути особі, що її подала.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та усіма доданої до неї матеріалами невідкладно надіслати ОСОБА_3 .

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_6 -Микич