ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1289/20 Справа № 202/3043/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження № 0000025, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного за ч.2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді від 10 вересня 2020 року застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 листопада 2020 року та визначено заставу в сумі 525 500 грн.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст. 307 КК України, що підтверджується доданими до клопотання слідчого матеріалами, та встановив наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, оскільки він підозрюється у вчинення тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, не має стійких соціальних зв`язків, постійно місця роботи та офіційного джерела доходу, тому слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну поведінку останнього та застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначаючи розмір застави слідчий суддя врахував матеріального становища підозрюваного, тяжкості кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, його ролі у цьому правопорушенні, тому визначив заставу в сумі 525 500 грн., і вказав про відсутність підстав для визначення застави в сумі 3 001 102 грн. про, яку просить слідчий в клопотанні.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати його підзахисному запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.
Свої вимоги захисник обгрунтовує тим, що рішення слідчого судді незаконне, оскільки підозра ґрунтується лише на протоколі обшуку, а встановлений ризик, що його підзахисний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду є недоведений, з урахуванням відсутності обґрунтованої підозри. При цьому, захисник вказує, що ОСОБА_7 розуміє негативні наслідки від переховування. На думку захисника визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_7 , оскільки долученими до клопотання матеріалами не доведено її застосування в такому розмірі. Захисник вказує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, підозрюється у вчиненні злочину не спрямованого проти життя та здоров`я.
В апеляційному суді захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши головуючого суддю, учасників апеляційного перегляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додані до нього матеріали, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Висновки слідчого судді про обрання ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційний суд вважає правильними.
Згідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Так, наданими до клопотання слідчого матеріалами підтверджується, що ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР під № 0000025 від 10 січня 2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України(а.с. 8-13)
08 вересня 2020 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та того ж дня вручено повідомлення про підозру за незаконне придбання, перевезенні, зберіганні з метою збуту, та збуті наркотичних засобі з попередньою змовою групою осіб. (а.с.120-122, 128-129)
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для обрання запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", зазначено термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя встановив наявність обгрунтованої підозри стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України, яка підтверджується доданими до нього матеріалами, а саме: протоколами допиту свідків, протоколом обшуку, висновком судової експертизи наркотичних речовин та психотропних речовин та іншими матеріалами.
Апеляційний суд також вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, оскільки він підозрюється у вчинення тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, не має стійких соціальних зв`язків, постійно місця роботи та офіційного джерела доходу.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а в справі «Москаленко проти України», зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Слідчий суддя, оцінив всі обставини справи, у зв`язку з чим, дійшов до вірного висновку, що підстав для застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не має, так як він не зможе забезпечити запобіганню встановлених слідчим суддею ризиків.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_7 раніше не судимий та підозрюється у вчиненні злочину не спрямованого проти життя та здоров`я, то апеляційний суд вважає, що вони також не дають підстав для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, за наявності обґрунтованої підозри та встановлених ризиків.
Що стосується доводів апеляційної скарги про зменшення застави ОСОБА_7 , то апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Так, як зазначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали при застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
В ч. 5 ст. 182 КПК України закріплені межі розміру застави залежно від ступеня тяжкості вчиненого особою злочину, зокрема розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Разом з цим, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Слідчий суддя визначаючи розмір застави ОСОБА_7 врахував матеріальне становище підозрюваного, тяжкості кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, його ролі у цьому правопорушенні, тому законно, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 525 500 грн., і не знайшов підстав для визначення застави в розмірі 1366 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, про який просив прокурор. Апеляційний суд вважає, що визначена застава узгоджується з вимогами зазначених положень КПК України, якими передбачено обов`язок слідчого судді визначити розмір застави достатньої для виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, в разі її внесення, що також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
На думку колегії суддів, визначений слідчим суддею розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року, якою застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 листопада 2020 року та визначено заставу в сумі 525 500 грн. - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4