Номер провадження: 11-сс/813/173/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
перекладача ОСОБА_9
підозрюваного ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 )
розглянувши відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.01.2021 року, якою було частково задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003181 від 06.01.2021 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Туречини, громадянина Туречини, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, буз реєстрації на території України, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, з визначенням застави у сумі 181600 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.01.2021 року, було частково задоволено клопотання слідчого, застосуваний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_10 , з визначенням застави у сумі 181600 грн., так як слідчий суддя прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі встановлена недоведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачений п.п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, так як слідчий суддя безпідставно встановив недоведеність ризиків, передбачених п.п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також необґрунтовано визначив розмір застави.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, підозрюваного та захисника, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Також при розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п.с ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом, якщо законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Апеляційний суд вважає, що при судовому розгляді клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу слідчий суддя дотримався вищезазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в тому, що 01.11.2020 приблизно о 03:45, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 , перебував в приміщенні нічного клубу «LAILA» за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 18, де проводив час відпочиваючи разом зі своїми знайомими.
В цей же час за вище вказаною адресою в приміщені нічного клубу «LAILA» також перебував ОСОБА_14 , де між ним та знайомими з боку ОСОБА_15 , раптово виник конфлікт в результаті якого, ОСОБА_16 дістав з правої кишені куртки предмет зовні схожий на кухонний ніж, та почав розмахувати ним в бік знайомих ОСОБА_15 , наносячи їм клинком вказаного ножа ножові поранення. Перебуваючи на безпечній для себе відстані, побачивши ОСОБА_16 в руках якого перебував предмет зовні схожий на кухонний ніж, лезом якого він наносив тілесні ушкодження знайомим ОСОБА_15 в ході конфлікту, у самого ОСОБА_15 в обстановці яка склалася, а саме у такій, в якій особисто йому не було загрози для охоронюваних законом цінностей - життя та здоров`я людини з боку озброєного ножом ОСОБА_16 , тобто не перебуваючи в обстановці визнаної перевищенням меж необхідної оборони, або перевищенням меж уявної оборони, та перевищенням заходів, необхідних для затримання такої особи - виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння смерті іншій людині, тобто вбивство ОСОБА_17 .
Далі, діючи з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, та з метою заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_15 озброївся схопивши в руки тяжкий та великий металевий предмет, а саме каркас барного стільця чорного кольору, який знаходився в приміщенні вказаного розважального закладу біля барного столу, м`яке сидіння на якому було відсутнє, та діючи умисно, усвідомлюючи характер суспільно небезпечного діяння, та наслідки його настання, піднявши вказаний металевий предмет над своєю головою, утримуючи його зверху над собою, розуміючи що його дії є непоміченими для потерпілого ОСОБА_16 , з розбігу скоротивши дистанцію підбіг з заду до потерпілого ОСОБА_16 та наніс йому нищівний удар даним металевим предметом в життєве важливу частину тіла - голову, спричинивши останньому небезпечні та несумісні для життя тілесні ушкодження у вигляді тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеню, вдавленого багато осколкового імпресійного перелому лобної кістки з переходом на кістки лицьового черепа та основи черепа, гострої епідуральної гематоми в лобній області справа, від яких потерпілий ОСОБА_16 одразу втратив свідомість та впав на підлогу.
Після реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне заподіяння смерті іншій людині, тобто вбивства ОСОБА_16 , ОСОБА_15 з місця скоєння кримінального правопорушення зник у невідомому напрямку, а потерпілий ОСОБА_18 в подальшому був доставлений КШМД до КНП «МКЛ №11» ОМР за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 5, де йому була надана невідкладна кваліфікована медична допомога, однак не зважаючи на проведене лікування 27.11.2020 ОСОБА_16 помер від отриманих тілесних ушкоджень, які були несумісними з життям.
Смерть потерпілого ОСОБА_16 настала в результаті а) набряк головного мозку, б) вогнищева травма головного мозку, в) відкриті переломи кісток черепу, г) ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя мав підстави дійти до висновку про те, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, так як наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, які долучені до матеріалів клопотання.
Злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_10 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано встановив, що стороною обвинувачення доведені ризики, передбачені.п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, з урахуванням того, що ОСОБА_19 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 115КК України, за вчинення якого, в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строкомвід 7 до 15 років.

Також апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що стороною обвинувачення доведена наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.305 КК України, за вчинення якого, в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 10 років, наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що підозрюваний враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися спроб переховуватися від органів досудового розслідування і суду.
Крім того, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за особо тяжкий злочин, підозрюваний ОСОБА_10 може незаконно впливати на потерпілого та свідків, з метою зміни останніми первинних показань.

Також слідчий суддя дійшов висновку про те, що в судовому засіданні прокурор не зміг довести наявність ризиків, передбачених п.п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були зазначенні у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали, надані до клопотання, вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до зазначеного висновку про недоведеність ризиків, передбачених п.п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України з огляду на наступне.

Зокрема, у клопотанні, як на обставину, що дає підстави вважати доведеним ризик того, що підозрюваний ОСОБА_10 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він офіційно не працевлаштований, засоби його існування не відомі, він є нелегальним мігрантом.

Однак, апеляційний суд вважає, що не працевлаштування підозрюваного, відсутність засобів існування та нелегітимність міграції, не свідчить про доведеність ризиків, передбачених п.п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо відсутності ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме можливості вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, апеляційний суд враховує, що підозрюваний раніше не судимий, сторона обвинувачення не навела жодних доводів щодо продовження вчинення підозрюваним злочинів.

В клопотанні не зазначено, а при судовому розгляді відсутні посилання на будь-які інші докази або обставини, які б підтверджували намір підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню.

При розгляді апеляційної скарги прокурор також не зазначив будь-яких обставин щодо наявності зазначеного ризику.

При цьому, при апеляційному розгляді сторона захисту надала пояснення та відповідні докази щодо проживання підозрюваного в м. Одесі більше 5 років, неофіційного працевлаштування на ринку 7 км, наявності у нього міцних соціальних зв`язків за час проживання в України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок в ухвалі суду щодо недоведеності ризиків, передбачених п.п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим, оскільки при перевірці зазначених обставин під час розгляду апеляційної скарги будь-яких доказів або обставин на підтвердження, не встановлено.
Також задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, врахував особу підозрюваного.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_10 .
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави, щодо особи підозрюваної у вчиненні особо тяжкого злочину визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та, з урахуванням обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , особи підозрюваного, визначив розмір застави, передбачений межами п.3 ч.5 ст.182 КПК України в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168600 грн.

Апеляційний суд вважає, що такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_10 з часу внесення застави належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки та самостійно, на першу вимогу з`являється в судові засідання, що підтверджує висновок слідчого судді, що застава у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є достатньою для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобіганню встановленим ризикам, що підтвердила прокурор у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що слідчий суддя необґрунтовано визначив розмір застави, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки, згідно приписів ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя має право на застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Зазначеною нормою закону не передбачено безумовне не визначення розміру застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею, слідчий суддя постановив своє рішення з дотриманням приписів ч.4 ст. 183 КПК України.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого та обрав запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави.

При перевірці апеляційним судом Одеської області судового рішення не встановлено порушень кримінального процесуального закону, які передбачені для скасування ухвали слідчого судді.

Відповідно до вимог ст. 407 КПК України, підстав для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, так як доводи в апеляційній скарзі прокурора про те, що ухвала слідчого судді є незаконною, винесеною з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, підтвердження не знайшли.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_12 ,- залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.01.2021 року, якою було частково задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003181 від 06.01.2021 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), з визначенням застави у сумі 181600 грн., - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 28.01.2021 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4