Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

24 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора прокуратури Волинської області ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 27 березня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000588 від 08 вересня 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Луцьк Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, востаннє вироком Апеляційного суду Волинської області від 15 червня 2015 року за ч.1 ст.125, ч.1 ст.129, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.342, на підставі ст.ст. 70, 71 КК України на 5 років позбавлення волі,

обвинуваченого за ч.2 ст.289, ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 27 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 286 КК України, призначивши покарання:

за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності в дохід держави;

за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на 6 років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності в дохід держави.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня проголошенння вироку 27 березня 2020 року, зарахувавши в строк відбуття покарання тримання під вартою з 08 вересня 2019 року по 27 березня 2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 942 грн. 06 коп. процесуальних витрат у справі за проведення автотоварознавчої експертизи.

Скасовано арешт, накладений на майно згідно ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2019 року, а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter», р.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску.

За вироком суду ОСОБА_6 , 08 вересня 2019 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, всупереч волі законного володільця майна, для задоволення своїх потреб, керуючись метою незаконного заволодіння транспортним засобом шляхом вільного доступу, перебуваючи на території ТОВ «Древпромсервіс», що в м. Рожище по вул. Гагаріна, 52, сівши за кермо автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», р.н.з. НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта № 103 від 30 вересня 2019 року становить 304233,41 грн., законним володільцем якого є ОСОБА_9 , за допомогою ключа, який знаходився в даному транспортному засобі, привів двигун в дію, після чого на даному автомобілі виїхав за межі підприємства та продовжував рух вулицями м. Рожище, Волинської області, де по вул. Незалежності, поблизу будинку № 13 а вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

Крім того, ОСОБА_6 , 08 вересня 2019 року, приблизно о 18 год. 15 хв., керуючи даним автомобілем, всупереч вимог Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, рухаючись зі сторони с. Копачівка Рожищенського району в напрямку площі Богдана Хмельницького м. Рожище, Волинської області, по вул. Незалежності в м. Рожище, Рожищенського району, Волинської області, поблизу будинку № 13 а, був неуважний під час руху автомобіля, не стежив за дорожньою обстановкою, у зв`язку з чим завчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не зменшив швидкість транспортного засобу аж до його зупинки з моменту виникнення небезпеки для руху велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався в попутному з автомобілем напрямку, у зв`язку з чим допустив наїзд на останнього.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судової медичної експертизи № 418 від 24 вересня 2019 року ОСОБА_10 отримав комплексні тілесні ушкодження, які утворилися внаслідок переїзду автомобіля, контакту потерпілого з виступаючими частинами кузова, дна та коліс автомобіля, із короткочасним волочінням тіла по дорожньому покриттю, незадовго до настання смерті потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_10 є поєднана тупа травма тіла.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної Дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали, стало грубе порушення ОСОБА_6 п.п.2.1.а), 2.3.б), 12.3 ПДР України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, покликається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 міри покарання не оцінено належним чином доводи прокурора щодо врахування характеру та ступеня тяжкості вчинених злочинів та обставин їх вчинення. Не взято до уваги, що від його злочинних дій, настали тяжкі та незворотні наслідки смерть людини.

На думку прокурора, поза увагою суду залишились вимоги ст.ст. 50, 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

Прокурор вважає, що суд формально вказав на наявність обставини, яка обтяжує покарання ? вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, фактично її не врахував.

Зазначає, що ОСОБА_6 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права керування будь-якими транспортними засобами, свідомо незаконно заволодівши автомобілем, та в подальшому допустив наїзд на потерпілого, що спричинило загибель останнього.

Вказує, що поза увагою суду залишено те, що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані йому злочини, маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість за вчинення ряду умисних тяжких корисливих злочинів.

Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим через м`якість.

Просить вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 27 березня 2020 року стосовно ОСОБА_6 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання: за ч.2 ст. 289 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч.2 ст. 286 КК України 6 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_6 покарання 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В решті вирок суду першої інстанції від 27 березня 2020 року залишити без змін.

В поданих апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_6 покликаються на невідповідність призначеного покарання за ч.2 ст. 286 КК України тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначають що судом не дана належна оцінка обставинам, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Вказують, що обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого злочину, який класифікується, як злочин вчинений з необережності, визнав повністю, вибачився перед потерпілим, відразу після ДТП зупинив автомобіль і надавав першу домедичну допомогу, намагався викликати швидку медичну допомогу та поліцію, має постійне місце проживання, позитивно характеризується.

Що стосується інкримінованого ОСОБА_6 злочину, передбаченого с.2 ст. 289 КК України, то вважають, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказують, що суд не прийняв до уваги покази обвинуваченого, який пояснив, що даного злочину він не вчиняв, довгий час працював на підприємстві ТОВ «Древпромсервіс», власником якого є потерпілий ОСОБА_9 . Зазначають, що ОСОБА_6 неодноразово з дозволу керівника користувався цим транспортним засобом, і 08 вересня 2019 року підміняв іншого працівника підприємства ОСОБА_11 , тому змушений був використати транспортний засіб, що було встановлено при допиті обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що 08 вересня 2019 року, приблизно о 17 год. 47 хв., знаходячись поблизу Рожищенського районного суду, телефонував ОСОБА_9 та повідомляв, що взяв автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» і поїхав в центр міста.

На думку сторони захисту до показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 .. ОСОБА_14 слід віднестись критично, як до доказів, оскільки ОСОБА_12 , ОСОБА_9 є синами потерпілого ОСОБА_9 , а решта цих свідків працюють на підприємстві в ОСОБА_9 і перебувають у службовому підпорядкуванні.

Вважають, що жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують вину ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України не здобуто під час досудового розслідування і не підтверджено під час судового слідства.

Просять змінити вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 27 березня 2020 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання за ч.2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами; вирок в частині визнання винним ОСОБА_6 за ч.2 ст. 289 КК України скасувати, кримінальне провадження в цій частині стосовно ОСОБА_6 закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, а також з не встановленням достатніх доказів для доведення в суді винуватості особи.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника і обвинуваченого, захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав позицію прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника і обвинуваченого не підлягають до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого в апеляційних скаргах, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту не оскаржуються, тому апеляційною інстанцією не надається правова оцінка даним висновкам суду.

Доводи сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження стосовно інкримінованого ОСОБА_6 злочину за ч.2 ст. 289 КК України на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що відсутні обставини, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого повторно.

Суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, суд покликався: на показання самого обвинуваченого, котрий вказав, що 08 вересня 2019 року, перед обідом випив 50 г. горілки та не маючи посвідчення водія сів за кермо автомобіля марки «Мерседес Спрінтер», який знаходився на території підприємства ТОВ «Древпромсервіс», що у м. Рожище по вул. Гагаріна, 52, поїхав за продуктами; на показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_6 у нього на підприємстві не працював, у трудових правовідносинах не перебував, але неодноразово допомагав різними роботами біля його будинку, який знаходиться на території підприємства, дозвіл на керування автомобілем обвинуваченому ніколи не давав, тому що останній не мав посвідчення водія; показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які вказали, що ОСОБА_6 на підприємстві не працював, до транспортних засобів відношення не мав.

Ці показання узгоджуються між собою та з іншими наведеними у вироку суду першої інстанції об`єктивними доказами, а саме: даними протоколу прийняття заяви від ОСОБА_9 від 09 вересня 2019 року за № 831 про кримінальне правопорушення щодо незаконного заволодіння ОСОБА_6 08 вересня 2019 року автомобілем «Мерседес Спрінтер», який належить ТОВ «Древпромсервіс»; інші докази, зміст яких наведено у вироку та які узгоджуються між собою, доповнюють один одного щодо обставин вчиненого ОСОБА_6 , що мало місце 08 вересня 2019 року та в сукупності підтверджують винуватість останнього у пред`явленому обвинуваченні, визнаному доведеним судом.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що вони в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .

При цьому суд першої інстанції дотримався вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України спростовуються встановленими фактичними обставинами, що підтверджені доказами, яким місцевий суд у порядку ст. 94 КПК України дав оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності цих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Об`єктивна сторона злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Основні ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці-дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії ОСОБА_6 , пов`язані з використанням автомобіля «Мерседес Спрінтер», належного ОСОБА_9 , не дають підстав для сумніву у спрямованості його умислу на незаконне заволодіння цим транспортним засобом, адже він був протиправно вилучений у власника всупереч його волі.

Щодо доводів у апеляційних скаргах прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та, відповідно, сторони захисту внаслідок суворості за ч.2 ст. 286 КК України є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначені покарання за сукупністю злочинів, суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності, тощо.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна за ч.2 ст. 289 КК України та у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами за ч.2 ст. 286 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України з застосуванням принципу часткового складання покарань щодо призначення остаточного покарання, урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК належить до категорії тяжких злочинів; особу винного, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та за допомогою до них не звертався, його задовільну характеристику по місцю проживання, відомості про те, що він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, думки потерпілих, які наполягали на суворому покаранні у виді позбавлення волі. Судом першої інстанції також враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 часткове визнання вини, до обставин, які обтяжують покарання судом віднесено вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, визначене місцевим судом обвинуваченому покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За наведеного доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 27 березня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 286 КК України залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а ОСОБА_6 , ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3