Провадження № 1-кс/643/3829/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання ст. слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області, погоджене прокурором про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003687 від 29. 07. 2020 року за ознаками ч. 1 ст. 259 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками

ВСТАНОВИВ :

З представлених суду матеріалів вбачається, що місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0003687 від 29. 07. 2020 року за ознаками ч. 1 ст. 259 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.07.2020 о 17:37 год. до Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби "102", про те, що до них зателефонувала невстановлена особа, (дані особи встановлюються ), яка повідомила про замінування вибуховим пристроєм приміщень ТРК "Україна", розташованого за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний, 59/56. Під час проведення перевірки вибухових пристроїв не виявлено. (ЖЕО 35092 від 29.07.2020).

Відомості про кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено слідчим СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2020 за № 0003687, за попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 259 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

До СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшов рапорт від о/у Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , згідно якого вбачається , що відповідно до інформації оператора «102» було встановлено, що невідома особа, здійснила дзвінок та повідомила завідомо неправдиве повідомлення з абонентського номера « НОМЕР_1 », при цьому було встановлено, що невідома особа використовує мобільний телефон з ідентифікуючою ознакою з IMEI : НОМЕР_2 .

В ході досудового розслідування 04.08.2020 за вих. № 1607 в порядку ст. 40 КПК України до ВКП Московського ВП ГУНП в Харківській області, надано доручення, з метою: Встановити винну особу, яка користується абонентським номером « НОМЕР_1 », а саме повні анкетні дані, місце народження, місце реєстрації, місце мешкання, номера мобільних телефонів, якими користується особа, у своїй злочинній діяльності, перевірити його за наявними обліками (АДП, ГУДМС, БТІ, УДМС України в Харківській області, а також витребувати завірені належним чином документи, що посвідчують вказану особу, долучивши їх до матеріалів вказаного доручення ). Встановити свідків та очевидців по даному кримінальному правопорушенню, забезпечити явку до Московського ВП ГУ НП в Харківській області. Встановити коло осіб (свідків), з якими контактує винна особа по даному кримінальному провадженню, які можуть бути причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, встановити ступінь їх причетності до вказаного кримінального правопорушення.

05.08.2020 за вх. № 25245/119-67 до СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області надійшов рапорт щодо виконання доручення, за підписом о/у ВКП ГУНП в Харківській області, ОСОБА_3 , про те, що в ході виконання доручення було встановлено, особу яка причетна до вказаного правопорушення - а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

27.08.2020 на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 14.08.2020 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засоби зв`язку відсутні, було виявлено та вилучено: мобільний телефон ТМ «SAMSUNG» GT-S3520, IMEI: НОМЕР_3 ; мобільний телефон ТМ «SAMSUNG» М3510, IMEI: НОМЕР_4 ; мобільний телефон ТМ «LG» НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 ; мобільний телефон ТМ «BlackBery» 9900, IMEI: НОМЕР_7 ; мобільний телефон ТМ «SAMSUNG» GT НОМЕР_8 , IMEI: НОМЕР_9 ; IMEI: НОМЕР_10 ; мобільний телефон ТМ «SAMSUNG» SGH-D900i, IMEI: НОМЕР_11 ; сім картку мобільного оператору «Life», з позначенням НОМЕР_12 ; чорнові записи у кількості 8 аркушів; 2 блокноти з чорновими записами.

Приймаючи до уваги, що вилучені предмети будуть використані у кримінальному проваджені в якості речових доказів, з метою їх збереження в якості речових доказів та позбавлення можливості його знищення або переховування, слідчий просив клопотання задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, разом із клопотання надав заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, клопотання підтримав.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Суд, встановив, що в провадженні Московського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0003687 від 29. 07. 2020 року за ознаками ч. 1 ст. 259 КК України, тобто завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, що загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна здійснюється під час огляду, обшуку.

Згідно ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використовувалися як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,

постановив:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон ТМ «SAMSUNG» GT-S3520, IMEI: НОМЕР_3 ; мобільний телефон ТМ «SAMSUNG» НОМЕР_13 , IMEI: НОМЕР_4 ; мобільний телефон ТМ «LG» НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 ; мобільний телефон ТМ «BlackBery» 9900, IMEI: НОМЕР_7 ; мобільний телефон ТМ «SAMSUNG» GT НОМЕР_8 , IMEI: НОМЕР_9 ; IMEI: НОМЕР_10 ; мобільний телефон ТМ «SAMSUNG» SGH-D900i, IMEI: НОМЕР_11 ; сім картку мобільного оператору «Life», з позначенням НОМЕР_12 ; чорнові записи у кількості 8 аркушів; 2 блокноти з чорновими записами, яке було вилучено в ході обшуку 27.08.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зберігання майна зазначеного в п.п.1.1-1.3 визначити відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1