У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі № 11 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янськ Донецької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що на теперішній час існують ризики того, що ОСОБА_4 буде переховуватись від суду, оскільки остання обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, покарання за яке перебачено у вигляді позбавлення волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна, що може її спонукати на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності. Та переховування від органів досудового розслідування та суду. Крім того, існує ризик незаконного впливу на свідків з метою схилення до дачі неправдивих свідчень та викривлення істини по справі. Також зазначає, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки остання схильна до вчинення кримінальних правопорушень в сфері обігу наркотичних засобів, так як протягом часу проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було виявлено п`ять епізодів збуту наркотичної речовини. Таким чином, у разі обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, остання може продовжити свою злочинну діяльність. Також, необхідно врахувати, що ОСОБА_4 суспільно корисною діяльністю не займається, не має постійного джерела доходу, перебуває на обліку у відповідній медичній установі, як залежна від вживання наркотичних засобів, що свідчить про те, що для задоволення своїх соціально побутових потреб ОСОБА_4 , знаходячись під більш м`яким запобіжним заходом, продовжить свою протиправну діяльність, пов`язану зі збутом наркотичних засобів.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, наполягав, що ОСОБА_4 вже тривалий час, а саме біля семи місяців знаходиться за гратами. Крім того, відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, у неї на вихованні та утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей і вона є одинокою матір`ю. Крім того, ОСОБА_4 має низку хронічних захворювань, які з перебігом часу та в умовах тримання під вартою мають прояви загострення та впливають на суттєве погіршення стану здоров`я. Доказів про те, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду представником органу державного обвинувачення в суді не надано. Наполягає на тому, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам. Але, на думку сторони захисту, прокурором в судовому засіданні ці вимоги Закону виконані не були.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Посилаючись на Конституцію України, практику ЄСПЛ, просив суд в задоволенні клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або зменшити розмір застави.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просила змінити їй запобіжний захід на домашній арешт, пояснила, що вона є одинокою матір`ю, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, які в теперішній час знаходяться з її батьком. ЇЇ дохід складається з допомоги, яку вона отримує не дітей, іншого доходу немає. Проживає вона разом з батьком та дітьми.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є сестрою обвинуваченої ОСОБА_4 , просила змінити їй запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_7 наполягав на необхідності зміни обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно вимог пункту (с) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до обвинувального акту, обвинувачена ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання строком до десяти років позбавлення волі. Суд приймає до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 в разі визнання її винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, та погоджується з прокурором щодо наявності ризику переховування обвинуваченої від суду, виходячи з тяжкості покарання.

Також, оскільки в судовому засіданні не допитані свідки кримінального правопорушення, суд погоджується зі ствердженням прокурора щодо можливості незаконного впливу обвинуваченої на свідків або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Судом приймаються до уваги наявність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, так як вона має неповнолітніх дітей та батька, має постійне місце проживання. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що в судовому засіданні ще не допитані свідки, а наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченої не може зменшити ризик того, що вона може намагатися незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У зв`язку з наведеним, є всі підстави вважати що обвинувачена перебуваючи на волі, може вплинути на встановлення істини по справі. При цьому суд враховує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, але жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що міра запобіжного заходу ОСОБА_4 обрана відповідно до діючого законодавства, виходячи з тяжкості злочину та зміні не підлягає.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на строк 30 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 331, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)» строком на 30 днів, тобто до 19 грудня 2020 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її отримання.

Ухвала може бути оскаржена сторонами до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1