ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3086/19 Номер провадження 11-кп/814/1006/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002888, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 липня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 70 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком суду,12 серпня 2018 року, близько 03 години ОСОБА_7 знаходився поблизу гриль-бару «Барбарис», що розташований на території міського парку відпочинку «Придніпровський», в будинку 1 по вулиці Коцюбинського міста Кременчука. Там він зустрів ОСОБА_9 , який виходив з гриль-бару «Барбарис» у напрямку центральної алеї парку «Придніпровський». Між чоловіками виникла сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.
Під час сварки у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_11 , діючи з мотивів особистої неприязні, наніс йому один удар рукою стиснутою в кулак у праву частину обличчя, від чого ОСОБА_9 упав на покриття алеї і вдарився о нього потиличною частиною голови.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №763 від 29.12.2019 року внаслідок удару рукою зігненою в кулак ОСОБА_9 отримав такі тілесні ушкодження: перелом скроневої кістки справа, епідуральний крововилив на рівні правої скроневої долі головного мозку, забій головного мозку.
Внаслідок падіння та удару об тверду розповсюджену поверхню ОСОБА_9 отримав такі тілесні ушкодження: переломом потиличної кістки справа, субдуральний крововилив в лівій лобній долі головного мозку, забій головного мозку.
Перелічені комплекси тілесних ушкоджень як кожний окремо так і в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок районного суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з застосуванням ст. 75 КК України з призначенням іспитового строку тривалістю 3 роки.

Вважає вирок надто суворим, оскільки ОСОБА_7 вину визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв слідству у розкритті злочину, що є обставинами, що пом`якшують покарання.

При цьому обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Просить звернути увагу, що ОСОБА_7 раніше не судимий, правопорушень ніколи не скоював і до відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, під наглядом у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, є доволі молодою людиною, має стійкі соціальні зв`язки проживає разом з матір`ю та цивільною дружиною, постійно працює на різних роботах.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану в інтересах останнього апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених.

Потерпілий ОСОБА_9 , його представник адвокат ОСОБА_10 та прокурор заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін. Одностайною думкою стверджують про відсутність щирого каяття обвинуваченого, оскільки він збитки не відшкодовує та не вживає заходів для їхнього відшкодування, з потерпілим не примирився.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оскаржується. Через це колегія суддів не переглядає вирок щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого.
У апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням та вважає його надто суворим через неврахування обставин, що пом`якшують покарання та особу обвинуваченого. Вказує на безпідставне незастосування положень ст. 75 КК України. Захисник вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та при цьому посилається на наявність, на його думку, обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, визнання вини, активне сприяння слідству у розкритті злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є собою молодого віку, має міцні соціальні зв`язки та працює на різних роботах.
Такі доводи сторони захисту колегія суддів вважає необґрунтованими на підставі наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У п. 3 постанови Пленуму зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення, належним чином мотивував своє рішення щодо відсутності підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України. Так, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання визнання вини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який за місцем проживання, характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, офіційно не працевлаштований.

Обговорюючи питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання, зважаючи на доводи захисника про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину - колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму № 12 щирим каяттям визнається суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою вину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Про щире каяття особи свідчить і відшкодування нею заподіяної потерпілому шкоди.

Натомість, всупереч доводам захисника, ОСОБА_7 в ході досудового та судового слідства не вживав заходів для примирення з потерпілим та відшкодування спричиненої шкоди. Так, у суді апеляційної інстанції обвинувачений пояснив, що намагався частково відшкодувати шкоду потерпілому та домовитися з ним про подальші виплати. При цьому зазначив, що у червні місяці 2020 року він перерахував потерпілому 1000 (одну тисячу) гривень, які останній не захотів отримувати. Вказані обставини потерпілий ОСОБА_12 заперечив. Водночас відповідаючи на запитання суду, ОСОБА_7 повідомив, що наразі він може відшкодувати потерпілому 1000 (одну) тисячу гривень. Така поведінка обвинуваченого, на думку колегії суддів, не свідчить про його щире каяття та намагання примиритися із потерпіли, оскільки як вбачається із пояснень ОСОБА_7 та матеріалів кримінального провадження, обвинувачений зайняв пасивну позицію та протягом двох років не намагається віднайти кошти для відшкодування збитків ОСОБА_12 .

Під активним сприянням розкриттю злочину законодавець визначає дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого злочину і судового розгляду.

Аналізуючи поведінку ОСОБА_7 слід вказати на те, що обвинувачений, надаючи показання про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, вказує на протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_12 , що і спонукало його до вчинення злочину щодо потерпілого. Проте, такі показання ОСОБА_7 не підтверджуються доказами дослідженими судом першої інстанції. Із показань свідків та потерпілого вбачається, що останній не чинив протиправну поведінку, в тому числі і не висловлювався в бік ОСОБА_13 нецензурною лайкою. Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 навмисно применшує свою роль шляхом піднесення ОСОБА_12 в негативному світлі, з метою отримати щодо себе більш поблажливе ставлення при ухваленні судового рішення, в тому числі і в частині визначення виду та міри покарання, можливості застосування щодо нього інституту звільнення від відбування покарання.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції правильно не врахував як обставини, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого та активне сприяння у розкритті злочину.

Таким чином, покарання ОСОБА_7 призначено з урахуванням всіх обставин справи, пом`якшуючих покарання обставин та даних про особу обвинуваченого, в тому числі і тих про врахування яких просить захисник у апеляційній скарзі, і не є надмірно суворим, оскільки є мінімальним, передбаченим санкцією частини статті, що передбачає відповідальність за вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, рішення суду є законним, належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - без змін.

Взяти під варту ОСОБА_7 в залі суду негайно.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання - 04.11.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той самий строк з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4