Справа № 461/5513/20
Провадження № 1-кс/461/4594/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2020 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого відділу Управління СБУ у Львівській області ОСОБА_4 від 08.07.2020 року про закриття кримінального провадження №0000392 від 21.01.2020 року
в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Галицького районного суду м.Львова зі скаргою на постанову старшого слідчого відділу Управління СБУ у Львівській області ОСОБА_4 від 08.07.2020 року про закриття кримінального провадження №0000392 від 21.01.2020 року.

В обґрунтування поданої скарги вказує на те, що 10.07.2020 року отримала лист з постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 08.07.2020 року. Вважає вказану постанову неналежно мотивованою та не обґрунтованою, оскільки слідчим не наведено жодних доводів на обґрунтування свого висновку щодо п.1 ч.1 ст.284 КПК України, не надано оцінки наданих належних доказів потерпілої заявниці, не розглянуто жодних клопотань потерпілої ОСОБА_3 , не надано належної оцінки з посиланням на чинне законодавство України, законності перейменування, реорганізації і законності зборів і конкурсу на призначення на посаду директора. Також вказує, що постанова прийнята на підставі припущень і неправдивих показах свідків з метою прикриття злочину у даному кримінальному провадженні. Зокрема, органом досудового розслідування не вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, не обґрунтовано висновки, що містяться в постанові щодо обставин, які повинні бути встановлені слідчим та останнім завчасно зроблено висновки про відсутність в діянні групи посадових осіб складу злочину або відсутність події злочину, не проведено необхідного та повного переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі.

ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду скарги. В скарзі просила проводити розгляд справи за її відсутності.
Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки, а тому, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки це не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та документи, які долучені до неї, приходжу до висновку, що така не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 3 ч.1 ст.303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржене рішення слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Управління СБ України у Львівській області перебувало кримінальне провадження №0000392 від 21.01.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.109 КПК України.
Постановою старшого слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_4 від 08.07.2020 року кримінальне провадження №0000392 від 21.01.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.109 КПК України закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевірити наявність приводів і підстав для винесення постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для закриття кримінального провадження.
Згідно із ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо: встановлена відсутність події кримінального правопорушення або встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до положень КПК України закриття кримінального провадження є однією із форм закінчення досудового розслідування і прийняття такого рішення можливе після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, що стосуються цього провадження, в їх сукупності. Крім того, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи.
Ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку про те, що в ході досудового розслідування не здобуто жодних об`єктивних даних щодо наявності події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.109 КК України. Винесена слідчим постанова відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства і ґрунтується на здобутих доказах.

Так, посилання ОСОБА_3 на те, що слідчим не наведено в оскаржуваній постанові належних доводів на обґрунтування закриття за п.1 ч.1 ст.284 КПК України, а також на не проведення всіх слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та неупереджене досудове розслідування, спростовуються наступним. З оглянутих матеріалів кримінального провадження №0000392 від 21.01.2020 року вбачається, що у якості свідків слідчим допитано осіб, які безпосередньо були присутні та яким відомі обставини вчинення вищевказаного кримінального правопорушення: співробітників КНП ЛОР «Львівський обласний центр громадського здоров`я» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , голову Львівської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я ОСОБА_15 та генерального директора Львівської обласної клінічної лікарні та депутата Львівської обласної ради ОСОБА_16 . Крім того, з метою перевірки відомостей, викладених у заяві ОСОБА_3 скеровано близько 10 запитів, на які отримано відповіді та слідчим системно проводилися допити фігурантів даного кримінального провадження з приводу обставин, вказаних у заяві ОСОБА_3 .

Щодо ненадання належної оцінки законності перейменування та реорганізації, законності зборів і конкурсу на призначення на посаду директора ОСОБА_7 , слід зазначити, що в порядку ст.93 КПК України слідчим відділом було витребувано із КНП ОР ЛОЦГЗ та Львівської обласної ради документи, які стали підставою для перейменування та реорганізації КНП ЛОР ЛОЦГЗ, а також документацію щодо призначення на посаду ОСОБА_7 . Після надання належної правової оцінки вказаним вище документам, слідчим допитано з даного приводу депутата Львівської обласної ради ОСОБА_16 , голову Львівської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я ОСОБА_15 , а також співробітників КНП ЛОР «Львівський обласний центр громадського здоров`я» ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , які були присутні на загальних зборах трудового колективу КНП ЛОР ЛОЦГЗ та на засіданні конкурсної комісії Львівської обласної ради та підтвердили законність і обгрунтованість усіх оскаржуваних ОСОБА_3 дій.

Крім того, з оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим враховано показання свідка ОСОБА_3 , отримані під час проведення її допиту у якості свідка 25.06.2020 року з приводу відомостей, вказаних нею у заяві про вчинення злочину від 25.11.2019 року.

Слідчим суддею також встановлено, що в ході досудового розслідування було витребувано документи та підтверджено законність перейменування КЗ ЛОР ЛОЦГЗ, зокрема: 07.12.2017 року, на підставі наказу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 29.11.2017 року № 107-ос, комунальний заклад «Львівський обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» було перейменовано на комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр громадського здоров`я». На підставі рішення Львівської обласної ради № 648 від 20.03.2018 року «Про реорганізацію служби громадського здоров`я у Львівській області» реорганізовано комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр здоров`я» та комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний медичний інформаційно-аналітичний центр» шляхом приєднання до комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр громадського здоров`я». Відповідно до рішення Львівської обласної ради від 17.04.2018року № 658 та виданого на його підставі наказу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 18.04.2018 року №82-3 ОСОБА_7 призначено на посаду директора комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр громадського здоров`я» з 19.04.2018 року як таку, що перемогла на конкурсі за рішенням конкурсної комісії (протокол № 3 від 03.04.2018 року). 10.01.2019 року, на підставі рішення Львівської обласної ради №669 від 17.04.2018, року комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр громадського здоров`я» було перетворено в комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський обласний центр громадського здоров`я».

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України, злочином є передбачене цим кодексом суспільно небезпечне винне діяння, вчинене суб`єктом злочину.
Згідно диспозиції ч.1 ст.109 КК України, кримінально-протиправними вважаються дії, вчинені з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, а також змова на вчинення таких дій.
Таким чином, безпосереднім об`єктом вказаного вище злочину є суспільні відносини щодо охорони основ національної безпеки у сфері забезпечення основ конституційного ладу від насильницької його зміни та основ функціонування державної влади. В свою чергу, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони вказаного вище злочину є наявність у конкретних осіб умислу на його вчинення та мети - насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади.

При цьому, враховуючи те, що нормативне визначення конституційного ладу та державної влади у законодавстві України відсутнє, їх охорона здійснюється через нормативно закріплені конституційні та законодавчі приписи.

Відповідно до ст.5 Конституції України , носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Ніхто не може узурпувати державну владу.

Згідно із п.4.3 мотивувальної частини Рішенням Конституційного суду України від 05.10.2005 року № 6-рп/2005 основні засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах I, III, XIII Конституції України. Відповідно до п. 3 резолютивної частини вказаного рішення КСУ № 6-рп/2005, узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об`єднаннями тощо.

Зміст терміну «державна влада» окреслено у ч.1 ст.6 Конституції України, згідно із якою державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

В свою чергу, під місцевим самоврядуванням у контексті ст.7 Конституції України та відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», розуміється гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Окрім цього, право громадян на свободу об`єднання у професійні спілки закріплене у ст. 36 Конституції України , відповідно до якої гарантується право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об`єднують громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності. Професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів. Усі професійні спілки мають рівні права. Обмеження щодо членства у професійних спілках встановлюються виключно цією Конституцією і законами України.

Згідно із ст.12 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» , професійні спілки, їх об`єднання у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні. Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з`їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству.

Таким чином, відповідно до положень Конституції України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», професійні спілки є громадськими організаціями та не є структурною ланкою (підвладним суб`єктом) органів державної влади (законодавчої, виконавчої чи судової).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження за №0000392 від 21.01.2020 року не було зібрано достатніх доказів, які б вказували, що в кримінальному провадженні наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.109 КК України, слідчий прийняв рішення про закриття кримінального провадження. Винесена слідчим постанова відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства і ґрунтується на здобутих доказах. Відтак, слідчим були встановлені всі необхідні відомості для оцінки обставин, на які посилається ОСОБА_3 .
Слідчий суддя вважає, що слідчий з урахуванням його процесуальної самостійності, передбаченої ст.40 КПК України, надав належну оцінку зібраним доказам і достатньо обґрунтовано мотивував постанову про закриття кримінального провадження.
Фактично скарга стосується того, що орган досудового розслідування не встановив певних обставин, які вважає за необхідне встановити заявник, і не досяг бажаних ним результатів.
Відповідно до ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів суб`єктів провадження органами досудового розслідування і прокурором при застосування ними заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Слідчий суддя в силу норм кримінального процесуального законодавства не наділений повноваженнями оцінки зібраних слідчим доказів на стадії досудового розслідування.

Крім того, розглядаючи вимоги скарги ОСОБА_3 про зобов`язання слідчого надати пам`ятку потерпілої, слідчий суддя зазначає, що повноваження визнавати особу потерпілою у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування у слідчого судді відсутні, оскільки це входить в повноваження слідчого та прокурора. Прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування належить виключно до компетенції органу досудового розслідування, а не слідчого судді. Крім того, втручання суду в діяльність органів досудового розслідування суперечить ст.19 Конституції України.

Щодо вимоги про встановлення конкретного процесуального строку і порядку, плану проведення досудового розслідування відповідну кваліфікацію в порядку ст.114 КПК України, така до задоволення не підлягає, оскільки кримінальне провадження №0000392 від 21.01.2020 року закрито.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення слідчим постанови від 08.07.2020 року про закриття кримінального провадження, не встановлено; висновки та процесуальне рішення слідчого відповідають вимогам кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження; у скарзі не наведено переконливих доводів, які б стверджували б про те, що шляхом проведення додаткових дій, будуть встановлені достатні дані, які б виключали підстави для закриття кримінального провадження, а відтак приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303-307, 369-372, КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого відділу Управління СБУ у Львівській області ОСОБА_4 від 08.07.2020 року про закриття кримінального провадження №0000392 від 21.01.2020 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка не була присутня під час проголошення судового рішення протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1