КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/9191/20 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/281/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
13 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року,
прокурора ОСОБА_8 ,
представника ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
- транспортний засіб - автомобіль «Volkswagen Caravelle», кузов НОМЕР_1 .
Також апелянт зазначає, що постанова слідчого від 20.07.2020 року про визнання майна ОСОБА_10 речовими доказами, в частині земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 винесена безпідставно, без будь-якого обґрунтування та не відповідає нормам ст. 84, 85, 98 КПК України.
Крім того апелянт вказує на те, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_10 судом не враховано відсутність підстав вважати майно ОСОБА_7 речовим доказом у кримінальному провадженні та об`єктом подальшої спеціальної конфіскації і ухвалено цілком неправомірне рішення, яке суттєво та безпідставно обмежує право ОСОБА_7 на володіння та користування своїм майном.
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, копію даної ухвали отримано представником ОСОБА_7 04.12.2020 року.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 ,в підтримку поданої апеляційної скарги, яку він підтримав з наведених в ній підстав та просив задовольнити її в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги, та зазначив, що в даному кримінальному провадженні обвинувальний акт направлений до суду, тому просив залишити оскаржувану ухвалу без зміни, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч.2 ст.395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до положень ч.1. ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Оскільки з матеріалів апеляційної скарги встановлено, що судовий розгляд клопотання про арешт майна здійснювався без ОСОБА_7 , тобто строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді заявником пропущено з поважних причин, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.
Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_10 , маючи на меті вчинення тяжких злочинів, пов`язаних із створенням та утриманням місць розпусти, сутенерством, втягненням осіб у заняття проституцією, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, організував злочинну групу, спільно з членами якої протягом січня 2019 - січня 2020 року вчинили низку кримінальних правопорушень на території міста Києва при наступних обставинах.
Так, не пізніше січня 2019 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_10 розробив план вчинення злочинної діяльності, який передбачав наступне: використання суб`єкту підприємницької діяльності для створення видимості законності діяльності при наданні послуг сексуального характеру під виглядом функціонування масажних салонів; відкриття та використання розрахункових рахунків у банківських установах для оплати наданих сексуальних послуг, оренди приміщень, рекламних, охоронних та інтернет послуг; підшукування учасників групи та розподілу між ними ролей як-то офіційного власника сіті закладів масажних салонів, безпосередніх адміністраторів кожного салону; втягнення осіб жіночої статі в заняття проституцію з використанням конспіративних заходів для роботи у цих салонах з надання послуг сексуального характеру за грошові кошти; встановлення для всіх учасників загальних правил поведінки, направленої на конспірацію незаконної діяльності під виглядом надання послуг масажу; контроль за діяльністю сіті таких закладів; створення умов зайняття проституцією у цих закладах іншими особами; забезпечення безпеки функціонування таких салонів у разі настання загрози припинення їх діяльності.
Для реалізації злочинного умислу ОСОБА_10 залучив ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яких проінформував про деталі вказаного плану та розподілив ролі між ними. ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 узгодили вказаний план та погодились на виконання відповідних ролей. Внаслідок чого утворилась організована група, тобто попередньо зорганізоване спільне стійке об`єднання для створення та утримання місць розпусти, звідництва, здійснення сутенерства та втягнення осіб у заняття проституцією на території міста Києва, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.
Крім того, у період часу з січня 2019 року до січня 2020 року, організованою ОСОБА_10 групою, відповідно до розробленого ним плану та розподілених ролей між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , втягнуто декілька осіб у заняття проституцію та забезпечено зайняття проституцією інших осіб тобто сутенерство у м. Києві.
Окрім того, у період часу з січня 2019 року до січня 2020 року, організованою ОСОБА_10 групою, відповідно до розробленого ним плану та розподілених ролей між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , створено та утримувалися місця розпусти, звідництво для розпусти з метою наживи у м. Києві.
11.07.2020 року, ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 303, ч. 2 ст. 302 КК України.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було вислухано пояснення прокурора та досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, та враховано, що вказана земельна ділянка визнана речовим доказом, тому колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.
Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.
Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.
На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Поновити адвокату ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
.
Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4