Справа № 308/7942/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , громадянки Чеської республіки ОСОБА_3 та її захисника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 та перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ужгорода скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах громадянки Чеської республіки ОСОБА_7 про скасування Наказу Міністерства юстиції України про видачу (екстрадицію) особи,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в інтересах громадянки Чеської Республіки ОСОБА_7 , зі скаргою про скасування Наказу Міністерства юстиції України №2330854 від 07.07.2020 року про видачу (екстрадицію) особи.

В обґрунтування скарги посилається на те, що при винесені оскаржуваного наказу міністра юстиції України не було враховано наявну інформацію, яка мала стати підставою для більш ретельної перевірки щодо підстав для відмови у видачі ОСОБА_3 .

01.04.2020 в порядку ст. ст. 208, 582 КПК України працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, затримано громадянку Чеської Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з постійним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2020 стосовно громадянки Чеської ОСОБА_9 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) строком на шістдесят днів до вирішення Міністерством юстиції України питання про її видачу та фактичної передачі компетентним органам Чеської республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за злочину, передбаченого ч.1, ч.2 п.а., ч.3 пс. Ст 283 Кримінального кодексу Чеської Республіки.

Визначаючи наявність підстав для застосування екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_3 , слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що в порушення п.3 ч.3 ст. 184 КПК України затриманій не вручено клопотання з додатками про застосування запобіжного заходу, а наявний в матеріалах справи акт про відмову від отримання клопотання від 07.05.2020 року складений представником УВП № 9 начальником ВКВСР, свідчить про намір вручити копію клопотання з додатками затриманій ОСОБА_10 посадовою особою, яка не наділена відповідним процесуальним правом. Призначивши клопотання до судового розгляду 08.05.2020 року, суд не здійснив виклик захисника в судове засідання, в тому числі на вимогу затриманої ОСОБА_11 , залучивши натомість іншого захисника для проведення окремої процесуальної дії, порушивши ч.2 ст. 134 КПК України.

Відповідно до ст.412 КПК України при винесенні ухвали від 08.05.2020 року були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. У даному провадженні відбулося два судові засідання, а в матеріалах справи наявний тільки один журнал судового засідання та відсутній технічний носій, на якому зафіксовано судове провадження.

Із тексту рішення Обласного суду в місті Усті над Лабем-філія в місті Ліберець від 11.10.2018 року можна зробити висновок, що ОСОБА_7 безпосередньої участі у виготовленні та розповсюдженні наркотичних засобів не брала. Виходячи із зазначеного ОСОБА_7 не становить суспільної небезпеки, не являється особою, схильною до вчинення протиправних дій, а виключно жертвою тяжкого збігу життєвих обставин.

Таким чином, у ОСОБА_10 відсутній намір переховуватися від правоохоронних органів. Однак суд в ухвалі від 08.05.2020 року всупереч ч.2 ст. 585 не врахував вище викладені обставини.

Окрім того, скаржник зазначає, що копія наказу Міністерства юстиції врученого ОСОБА_12 27.07.2020 року не містить відомостей про дату винесення даного наказу та його номеру.

Вказує, що 31 липня 2020 року у в Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань № 9» ОСОБА_7 у ході розмови із адвокатом ОСОБА_4 повідомила, що вона отримувала погрози фізичної розправи у випадку її прибуття в Чеську Республіку, тому наявні обгрунтовані підстави вважати, що видача особи піддасть небезпеці її життя та здоров`я.

В судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що відносно його підзахисної невідомими кримінальними особами здійснюються дії, які можуть свідчити про загрозу безпеці її життю та здоров`ю, що відповідно до ст. 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», є підставою для відмови у її видачі.

Також, особа, видача якої запитується - ОСОБА_7 та її адвокат ОСОБА_4 підтримали вимоги скарги, посилаючись на те, що відповідно до п.18 ч.3 ст. 42 КПК України, ОСОБА_7 , оскільки вона є громадянкою Чеської Республіки, має право отримувати переклад визначених КПК України її прав на рідній мові, а тому адвокат вважає, що у разі відсутності такого перекладу, її право є порушеним.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на відсутність фактичних та правових підстав скасування відповідного наказу Міністерства юстиції України, просив відмовити в задоволенні скарги,

Заслухавши думку прокурора, пояснення адвоката ОСОБА_4 та особи, видача якої запитується - ОСОБА_7 , дослідивши надані до суду матеріали, приходжу до таких висновків.

Судовим розглядом встановлено, що 01.04.2020 року працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, затримано громадянку Чеської Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з постійним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2020 стосовно громадянки Чеської ОСОБА_9 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) строком на шістдесят днів до вирішення Міністерством юстиції України питання про її видачу та фактичної передачі компетентним органам Чеської республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за злочину, передбаченого ч.1, ч.2 п.а., ч.3 пс. ст. 283 Кримінального кодексу Чеської Республіки.

Так, вироком Обласного суду в місті Усті над Лабем - філія в місті Ліберець від 11 жовтня 2018 року (справа № 52 Т4/2017-2111), спільно з рішенням Вищого суду в Празі від 25 червня 2019 року (справа № 11 То 20/2019-2467), ОСОБА_13 ( ОСОБА_14 ) ( ОСОБА_15 ) засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.1, ч.2 п.а, ч. 3 п.с, ст. 283 (незаконного виготовлення та іншого поводження з наркотичними та психотропними і отруйними речовинами) КК Чеської Республіки.

Визнання винною та призначення покарання в результаті проведеного судового розгляду відбулося за присутності ОСОБА_11 , 02.12.2019 Обласний суд у місті Усті над Лабем - філія в місті Ліберець постановив направити ОСОБА_16 для відбування покарання до в`язниці.

Для виконання покарання вигляді 5 років позбавлення волі, Департаментом міжнародного права опрацьовано отриманий на підставі Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року запит Міністерства юстиції Чеської Республіки від 28.04.2020 про видачу громадянки Чеської Республіки ОСОБА_17 ( ОСОБА_14 ) ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до Чеської Республіки.

Відповідно до висновку Міністерства юстиції України №2102-12.1.4 -20 від 03.07.2020 за результатами розгляду запиту про видачу (екстрадицію) ОСОБА_17 ( ОСОБА_14 ) з України до Чеської Республіки для виконання вироку суду, за результатами екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_11 до Чеської Республіки, не встановлено.

Запит Міністерства юстиції Чеської Республіки про видачу ОСОБА_11 та інші долучені до нього документи оформлені належним чином відповідно до вимог Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року.

ОСОБА_10 не є громадянкою України, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зверталася, за станом здоров`я може бути передана до Чеської Республіки.

Кримінальна відповідальність за вчинені ОСОБА_18 діяння передбачена у частині третій статті 307 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Злочин, передбачений статтею 307 Кримінального кодексу України, не належить до військових злочинів і не носить політичного характеру.

На території України до кримінальної відповідальності ОСОБА_10 не притягується.

Компетентні органи України не проголошували остаточне рішення стосовно ОСОБА_11 у із правопорушенням, за яке вимагається її видача, та не ухвалювали рішення про позбавлення чи припинення переслідування у зв`язку із цим самим правопорушенням.

Запити інших держав про видачу ОСОБА_11 до Міністерства юстиції України не надходили.

Встановлені ст.49 КК України строки давності для притягнення до кримінальної відповідальності особи за даний злочин не сплили.

З наведеного вбачається, що за результатами перевірки було встановлено, що злочини, за вчинення яких ОСОБА_10 засуджено у Чеській Республіці, є екстрадиційним, а підстави які б виключали можливість її видачі до вказаної країни на даний час відсутні.

При цьому виходячи з положень ч.4 ст.591 КПК України при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).

Відповідно до ст. 587 КПК України екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою.

Згідно ч.1 ст. 589 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо:

1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України;

2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України;

3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу;

4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію);

5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України;

5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України;

6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

У відповідності до норм ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

Оскільки ОСОБА_10 не є громадянином України і з часу її перебування на території України та до часу прийняття Міністерством юстиції України рішення про її видачу (екстрадицію) до Чеської Республіки не звернулася до компетентних органів України із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд вважає, що у Міністерства юстиції України не існувало підстав, передбачених ст. 589, 590 КПК України, для відмови Чеській Республіці у видачі (екстрадиції) ОСОБА_10 до цієї країни.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Заступником Міністра з питань європейської інтеграції ОСОБА_19 , 07.07.2020 року за №2330/5 було видано наказ Про видачу (екстрадицію) ) ОСОБА_17 ( ОСОБА_14 ) з України до Чеської Республіки для виконання вироку суду. Копію вказаного наказу ОСОБА_10 отримала 27.07.2020 з перекладом на чеську мову, про що свідчить відповідна розписка.

Будь-які інші підстави визначені ч.1 ст. 589 КПК України для відмови у видачі особи іноземній державі також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи адвоката ОСОБА_4 з приводу того, що у Чеській Республіці, здоров`ю, життю та свободі ОСОБА_17 ( ОСОБА_14 ) загрожує небезпека з боку невідомих кримінальних осіб, до уваги судом не беруться, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях.

Окрім того, відповідно до п.18 ч.3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право: користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Судом було дотримано вищезазначеного права ОСОБА_17 ( ОСОБА_14 ), вручено пам`ятку про права та обов`язки особи, яка бере участь у судовому розгляді, передбачені КПК України, у присутності та за участі перекладача ОСОБА_20 , кваліфікайний рівень знань якого підтверджується дипломом Ш №007004 , спеціальність - чеська мова та література. Таким чином, у судовому засіданні ОСОБА_10 зазначила, що права та обов`язки їй зрозумілі.

Отже, доводи ОСОБА_17 ( ОСОБА_14 ) та її захисника ОСОБА_4 , зокрема щодо порушення її права отримувати переклад визначених КПК України її прав на рідній їй мові, висновків суду не спростовують та не є підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України від 07.07.2020 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_17 ( ОСОБА_14 ).
Разом з тим, безпідставними є також посилання захисника ОСОБА_4 на те, що наказ міністерства юстиції від 07.07.2020 року №2330/5 не містить усіх необхідних відомостей, оскільки такий відповідає ч.4 розділу 5 «Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження», що затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 19 cерпня 2019 року № 2599/5

Відповідно до ст.1 Європейської конвенції про видачу правопорушників, договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Видача правопорушників, відповідно до ч.1 ст.2 Європейської конвенції про видачу правопорушників, здійснюється у зв`язку із правопорушеннями, які караються за законами запитуючої Сторони та запитуваної Сторони позбавленням волі, або згідно з постановою про утримання під вартою на максимальний термін не менше одного року чи більш суворим покаранням.

Україна ратифікувала вказану Конвенцію, є її Стороною, а відповідне національне законодавство є узгодженим з цією Конвенцією.

Таким чином, на підставі досліджених матеріалів скарги, а також наданих копій матеріалів екстрадиційної перевірки відносно ОСОБА_17 ( ОСОБА_14 ) не встановлено і стороною її захисту в ході розгляду не надано достатніх доказів того, що при проведенні перевірки відносно останньої допущено порушення закону, а відтак суд вважає наказ обгрунтованим і приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.110, 587, 590, 591 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах громадянки Чеської республіки ОСОБА_7 на про скасування Наказу Міністерства юстиції України №2330854 від 07.07.2020 року про видачу (екстрадицію) особи залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 01 вересня 2020 року о 16 год. 10 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1