Провадження № 1-кп/638/427/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
перекладача ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальне провадженню № 0001918 відносно:
ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гянджа Азербайджанської республіки, громадянина Азербайджану, з середньою освітою, який знаходиться в цивільному шлюбі, офіційно не працевлаштованого, не судимого, зі слів, який мешкав на території Харкова, винаймаючи житло, має у власної будинок та зареєстрований в АР Крим, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, -

встановив:
В провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова знаходиться обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 .
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання прокурор посилається на те, що строк запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді тримання під вартою закінчується, прокурор вказує на існування ризиків, які дають йому достатні підстави вважати, що ОСОБА_10 спробує переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, незаконно впливати на свідків, перешкоджатиме кримінальному провадженню, а саме ухилятиметься від забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вважає обґрунтованими причини та підстави викладені у клопотанні та просить продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_11 .
Обвинувачений просив суд вирішити клопотання, відмовивши в його задоволенні, обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Захисник заперечувала проти клопотання, просила обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Вказала, що ОСОБА_8 має хронічні захворювання, стан його здоров`я погіршується. ОСОБА_8 має родину та міцні соціальні зв`язки. Незважаючи на те, що ОСОБА_8 не має зареєстрованого місця проживання, проте він зобов`язується з`являтися до суду за першою вимогою.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого та адвоката, дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до положень ч.1ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст.176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
Згідно з вимогами ст.ст.197,199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений.
Під час розгляду клопотання колегією суддів встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, оскільки ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду, враховуючи суворість можливого покарання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не зменшились.
При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу колегія суддів також враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті його постійного проживання у тому числі наявність у нього родини та утриманців, наявність у обвинуваченого постійного міста роботи, репутацію обвинуваченого, майновий стану обвинуваченого, наявність чи відсутність судимостей у обвинуваченого, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше, розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачується особа, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується відповідні обставини.

Беручи до уваги те, що обвинувачений може переховуватись від органів судового розслідування та незаконно впливати на свідків, потерпілих вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів також вважає встановленим існування ризиків передбачених п.1, п. 3, п.5. ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування; незаконний вплив на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, натомість вважає відсутнім доведеність ризику, передбаченого п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України - перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, так як прокурором не доведено в який саме спосіб обвинувачений за цим пунктом може вплинути та перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Під час розгляду клопотання колегією суддів вивчена можливість щодо не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1. п.3 п.5. ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_8 хоча і має місце мешкання на території України, проте офіційно не працює, може переховуватися від суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе, а тому, колегія суддів продовжує для ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою. Вказані ризики- є реальними та триваючими, вони виключають можливість заміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантій належної процесуальної поведінки обвинуваченого

Відповідно до п. 1ч. 4 ст. 183 КПК України застава не визначається у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрози його застосування. Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає за недоцільне визначення застави у вищевказаному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.331,369 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0001918 про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України на 60 (шістдесят) днів до 16 листопада 2020 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена в порядку глави 18 КПК України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3