Справа № 206/4511/20
Провадження № 1-кс/206/394/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.10.2020 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання т.в.о. начальника СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000142, внесеному до ЄРДР 02.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

ВСТАНОВИВ
05.10.2020 на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання т.в.о. начальника СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , про арешт майна, в якому ОСОБА_4 просить накласти арешт у вигляді заборони на розпорядження, відчуження та користування майном, вилученим в ході проведення огляду місця події 01.10.2020, а саме автомобіль «SKODA OCTAVIA A5», сірого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Клопотання мотивовано тим, що 01.10.2020 до ЧЧ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від адміністратора ТСЦ 1241 розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, 130 про те, що 01.10.2020 при реєстрації автомобіля «SKODA OCTAVIA A5», сірого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , виявлено підробку номеру двигуна, шляхом видалення з поверхні номерного майданчика шару металу на якому нанесено первинний номер двигуна механічним засобом, з послідуючим нанесенням літерно-цифрового позначення НОМЕР_3 не в умовах заводу виробника. 01.10.2020 слідчим СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 автомобіль «SKODA OCTAVIA A5», сірого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить йому відповідно до договору купівлі-продажу. Вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та поміщений на території спеціального майданчика тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Дніпропетровській області. В ході проведення досудового розслідування виникає необхідність у проведенні експертизи з метою перевірки чи вносилися зміни до ідентифікаційного номеру транспортного засобу, для дослідження експерту необхідно надати вказаний транспортний засіб. Підставою арешту є те, що вказане майно, є майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, з огляду на вищенаведені підстави та документальні підтвердження. Метою арешту є збереження вказаного автомобіля, як речового доказу та його подальше експерте дослідження з метою встановлення об`єктивної істини у кримінально провадженні. Існує ризик приховання вказаного автомобіля, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження або використання. В зв`язку із чим, т.в.о. начальника СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 просила задовольнити клопотання і винести ухвалу про накладення арешту у вигляді заборони на розпорядження, відчуження та користування майном, вилученим в ході проведення огляду місця події 01.10.2020, а саме автомобіль «SKODA OCTAVIA A5», сірого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились.

Власник майна ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити в його задоволенні та зазначив, що авто розмитнювали та знімали з обліку.

Дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вислухавши пояснення та доводи власника майна ОСОБА_3 , вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України, дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання.

Частиною 1 ст. 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 39-1 КПК України керівник органу дізнання уповноважений визначати дізнавача, який здійснюватиме дізнання.

Частиною 1 ст. 110 КПК України передбачено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Таким чином, рішення керівника відповідного органу прокуратури про визначення прокурора чи групи прокурорів та рішення керівника органу дізнання про визначення дізнавача, який здійснюватиме дізнання у конкретному кримінальному провадженні є процесуальним і має бути винесено у формі постанови.
Дослідивши документи, які були додані до клопотання на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, слідчий суддя виявив відсутність постанови про призначення прокурора/групи прокурорів та дізнавача, а відтак всі дії вчинені у межах кримінального провадження є такими, що здійснені у порушення зазначених у даній ухвалі норм, оскільки повноваження дізнавача та прокурора наразі не підтверджено.
Не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням та дізнавача здійснювати дізнання, передбаченими ст. ст. 36, 40-1 КПК України витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури та керівника органу досудового розслідування.
Такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 17.12.2019 по справі № 235/6337/18.
До того ж, у витягу з ЄРДР відсутня дізнавач ОСОБА_4 , як дізнавач, який здійснює досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000142, внесеному до ЄРДР 02.10.2020.
В той же час, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.

Частиною 1 ст. 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Частиною 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 2 п. 4 ч. 2 ст. 171 КПК України до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно п. 7-1 ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу дізнання - начальник підрозділу дізнання органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівник органу досудового розслідування.

Частиною 2 ст. 39-1 КПК України передбачено, що керівник органу дізнання уповноважений: 1) визначати дізнавача, який здійснюватиме дізнання; 2) відсторонювати дізнавача від проведення дізнання за ініціативою прокурора або з власної ініціативи та призначати іншого дізнавача за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу (самовідводу) або неефективного дізнання; 3) ознайомлюватися з матеріалами дізнання, давати дізнавачу письмові вказівки, що не суперечать рішенням та вказівкам прокурора; 4) вживати заходів для усунення порушень вимог законодавства у разі їх допущення дізнавачем; 5) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

При цьому, діючими нормами Глави. 17 (Арешт майна) КПК України не передбачено можливість звернення начальника сектору дізнання з клопотанням про арешт майна.
Частиною 3 ст. 132 КПК України передбачено, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 5 ст. 132 КПК України, передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В той же час, в обґрунтування необхідності арешту ОСОБА_4 лише зазначено, що накладення на майно арешту є необхідним тому, що є реальна загроза приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження або використання, а він потрібен для проведення експертизи, крім того, в разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та його можливе настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Проте, такі доводи ОСОБА_4 на думку слідчого судді є лише цитуванням норм КПК України, та ґрунтуються лише на її припущеннях, що в свою чергу жодним чином не підтверджує необхідності накладення арешту та наявності ризиків, оскільки не доводить існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не доводить, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та те, що може бути виконане завдання, для виконання якого ОСОБА_4 звертається із клопотанням.

Окрім цього, ОСОБА_4 не було долучено до клопотання жодного доказу, який би доводив необхідність накладення арешту та наявність ризиків, не додано навіть постанови про призначення експертизи, необхідність в проведенні якої виникла в ході досудового розслідування.
Також, слідчий суддя звертає увагу, що долучена ОСОБА_4 копія протоколу огляду місця події від 01.10.2020 не містить зазначення відомостей про заяву чи повідомлення на підставі яких проводився огляд місця події, такі недоліки у протоколі огляду місця події взагалі ставлять під сумнів правомірність його проведення та подальшого вилучення транспортного засобу «SKODA OCTAVIA A5», сірого кольору, д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра, що в даному випадку зроблено стороною обвинувачення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб та умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Крім того, не доведено слідчому судді, що саме позбавлення власника чи володільця майна права користуватись, розпоряджатись та відчужувати майно призведе до збереження автомобіля, який визнано речовим доказом, та незастосування такого крайнього заходу, як арешт майна, призведе до його знищення чи приховування.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 не доведено необхідність накладення арешту, та за таких обставин, законних підстав для задоволення клопотання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 131-132, 170-174, 369, 371, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ
В задоволені клопотання т.в.о. начальника СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000142, внесеному до ЄРДР 02.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України відмовити повністю.

Негайно повернути тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «SKODA OCTAVIA A5», сірого кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений 09.10.2020 о 08 годині 20 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1