ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1651/20 Номер провадження 11-кп/814/888/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
12 жовтня 2020 року м. Полтава
Ухвалою колегії суддів Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року задоволено апеляційну скаргу прокурора та скасовано ухвалу Полтавського районного суду від 13 липня 2020 року про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_3 , не можу погодитись із рішенням колегії суддів з цього приводу і висловлюю окрему думку.
Так за змістом статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване , якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим певного строку покарання.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання
Сумлінне ставлення до праці передбачає добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів, сплата податків та інших обов`язкових платежів. Сумлінне ставлення до праці проявляється у покращенні кількісних та якісних показників виконуваної роботи, підвищенні виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержанні правил охорони праці та техніки безпеки.
Я вважаю , що поведінка засудженого ОСОБА_3 за період відбування покарання , в повній мірі відповідає зазначеним критеріям оцінки ступеню виправлення.
Як вбачається із змісту особової справи засудженого ОСОБА_3 він засуджений за ст.286 ч.3 КК України до 9 років позбавлення волі.
За весь період відбуття покарання він 12 разів заохочувався за сумлінну поведінку і ставлення до праці. Не має жодного стягнення і згідно пояснення представника установи до нього жодного разу не вживались будь-які інші заходи. Характеризується виключно позитивно і довів своє виправлення.
Врахувавши зазначені обставини суд першої інстанції на моє переконання прийшов до правильного висновку , що засуджений довів своє виправлення і звільнив його від відбування покарання.
У зв`язку із наведеним всі доводи апеляції прокурора , які були враховані колегією суддів , є штучними.
Фактично із змісту апеляційної скарги прослідковується , що єдиною підставою для відмови у задоволенні подання , він вважає строк покарання , що був призначений засудженому , та який ним ще не відбутий.
За таких обставин залишається відкритим питання , по-перше , а з яких критеріїв має виходити адміністрація місць позбавлення волі та суд при визначенні ступеню виправлення засудженого , за якої ж кількості заохочень особа може бути звільнена відповідно до законодавства умовно-достроково ? По- друге , в чому полягає сенс виховного впливу з боку адміністрації установи відбування покарання ?
У цьому питанні також звертаю увагу , що стан сп`яніння засудженого під час вчинення злочину , інші обставини щодо особи обвинуваченого вже були враховані судом при призначенні покарання і враховувати повторно вказані обставини під час вирішення питань на стадії виконання цього вироку , є вочевидь неправильним і тягне за собою порушення прав особи.
На стадії вирішення питань , які вирішуються судом під час виконання вироків , законодавець навіть не передбачив участь потерпілих від злочину , думка яких була врахована при призначенні покарання.
За таких обставин вважаю рішення колегії суддів , яка погодилась із доводами апеляції прокурора , помилковими і таким , що суперечать вимогам законодавства.
Суддя ОСОБА_2