ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/3602/15-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/869/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Адвоката: ОСОБА_7

Адвоката: ОСОБА_8

Адвоката: ОСОБА_9

Обвинуваченого: ОСОБА_10

Обвинуваченого: ОСОБА_11

Обвинуваченого: ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0003470 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підзахисного ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підзахисного ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах підзахисного ОСОБА_11 , та обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04.06.2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02.08.2020 року включно.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає зазначену ухвалу незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм процесуального та матеріального права, прийнята за результатами неповноти судового розгляду, а висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи, просить ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити та змінити відносно ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що прокурором не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність обрання такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики.

Крім того, ОСОБА_10 перебуває під вартою без законного вироку суду вже більше 5 років, разом з тим має постійне місце проживання, де проживає його дружина та дитина, в разі застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту має можливість працевлаштування, що підтверджується гарантійним листом директора ТОВ «Миколаївтепломонтаж», також, згідно довідки за станом здоров`я ОСОБА_10 не може перебувати в СІЗО.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з допущенними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу є абсолютно ідентичним попередньому, оскільки кожного разу, як підстави для продовження запобіжного заходу зазначається тяжкість пред`явленого обвинувачення, можливість впливу на свідків та потерпілого. Крім того, прокурором не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність продовження такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики. Посилання в рішенні на тяжкість покарання є формальним, абстрактним, та таким, що не підтверджується документально, а тому не заслуговує на увагу. Вказує, що ОСОБА_12 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одружений, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, та зареєстрований у АДРЕСА_1 . Просить ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, змінити ОСОБА_12 запобіжний захід на домашній арешт.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_11 , вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з допущенними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду прийнята без урахування рішень ЄСПЛ. Перерахування стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України на даному етапі судового розгляду не дає можливості встановити їх міру та актуальність, враховуючи на те, що обвинувачений перебуває під вартою тривалий час, а тому судом має бути розглянута можливість застосування до обвинуваченого, альтернативного запобіжного заходу. Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу є абсолютно ідентичним попередньому, оскільки кожного разу, як підстави для продовження запобіжного заходу зазначається тяжкість пред`явленого обвинувачення, можливість впливу на свідків та потерпілого. Потерпілим вже неодноразово надано покази в судовому засіданні, однак у зв`язку із частою зміною складу суду, а також передачі справи з одного суду до іншого, слухання кримінального провадження розпочинається з початку. Посилання в рішенні на тяжкість покарання є формальним, абстрактним, та таким, що не підтверджується документально, а тому не заслуговує на увагу. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_11 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 вважає вказану ухвалу незаконною, необґрунтованою, прийняту з численними порушеннями КПК України, та такою, що підлягає скасуванню. Ризики, які зазначені в клопотанні прокурора та враховані судом, не існують, жодним чином не підтверджуються, є абстрактними, не обґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами. Зазначає, що він має на утриманні матір похилого віку, яка на даний момент проживає одна, без нагляду і медичної допомоги. Крім того, апелянт вказує, що він утримується під вартою 5 років і 9 місяців, а справа ще не переглянута та передається з одного суду до іншого, а з урахуванням ст.72 КК України, строк його ув`язнення становить вже майже 12 років позбавлення волі. Просить ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, адвокатів та обвинувачених, які підтримали апеляційні вимоги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Під час досудового розслідування кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаїва від 06.09.2014 року відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою який в подальшому продовжено ухвалами цього ж суду, з метою запобігання ризикам переховатися від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, вчинити інше кримінальне правопорушення.
04 червня 2020 року ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області було продовжено запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до 02.08.2020 року включно.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обґрунтовуючи своє рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, суд виходив із того, що обвинувачені звинувачуються у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13 , матері потерпілого ОСОБА_14 , вчиненому з корисливих мотивів, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб. Та, крім цього, обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні в розбою, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Вказані злочини належать, відповідно до статті 12 КК України, до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.
Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими в інкримінованих кримінальних правопорушень, а також на дані про особи обвинувачених, які офіційно не працевлаштовані, не мають законних джерел доходів, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, що свідчить про їх негативну репутацію і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо них, перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянтів, які це заперечують, являються необгрунтованими.
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особи обвинувачених, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
З огляду на вищевикладене, твердження захисників та обвинувачених про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до них більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що у кримінальному провадженні не дослідженні всі докази, тобто на теперішній час триває судовий розгляд кримінального провадження по суті, що породжує ризик незаконного впливу обвинувачених на потерпілого та свідків з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Посилання апеляційних скарг адвокатів про наявність у підзахисних постійного місця проживання та наявність утриманців, суд апеляційної інстанції приймає їх до уваги, однак, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачуються ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відомості про осіб та вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останніх запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Доводи апеляційних скарг захисників та обвинуваченого ОСОБА_11 про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , під час апеляційного розгляду, не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг адвокатів та обвинуваченого ОСОБА_11 про відмову в продовженні строку запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підзахисного ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підзахисного ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах підзахисного ОСОБА_11 , та обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до 02.08.2020 року включно - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4