провадження №1-кс/932/6722/20
УХВАЛА
ІменемУкраїни
22 січня 2021 року м.Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря: ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002026, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року у справі № 201/8728/17, -

ВСТАНОВИВ:
До Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002026, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року у справі № 201/8728/17.

В обґрунтування клопотання зазначила, що в межах кримінального провадження №0002026 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 р. у справі №201/8728/17 було накладено арешт на майно шляхом заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості: квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 номер запису про обтяження 21068380. Вказане вище майно належить на праві спільної сумісної власності громадянину ОСОБА_5 та членам його родини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Метою накладення арешту на вищевказане нерухоме майно є перевірка законності набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, а також забезпечення речового доказу по кримінальному провадженню, який виступає предметом вчинення кримінального правопорушення , право власності на які було набуто в результаті кримінального правопорушення з боку невстановлених осіб. В свою чергу ОСОБА_4 , є особою, яка там лише зареєстрована, та не є власницею арештованого майна. До цього часу ані заявниця клопотання, ані власники майна у кримінальній справі № 0002026 не були допитані як свідки, нікому з них підозра не пред`явлена, таким чином, вони не мають статусу підозрюваних або обвинувачених, засуджених. Відсутні докази того, що ОСОБА_4 , а також власники майна набули це майно внаслідок придбання у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації, а тому відсутні підстави вважати, що арештоване майно є засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Через необґрунтований арешт заявниця, яка діє в інтересах ОСОБА_5 . ОСОБА_6 . ОСОБА_7 не може прийняти спадок після смерті ОСОБА_8 та іншим чином розпорядитися арештованим майном.

У судовому засіданні представник заявника клопотання підтримала, просила його задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд клопотання без його участі. Надав через канцелярію суду матеріали кримінального провадження №0001503.

Заслухавши думку представника заявника, оглянувши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0001503 від 13.05.2016 з правовою кваліфікацією передбаченою ч.1 ст.190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 р. у справі № 201/8728/17, було накладено арешт на квартиру шляхом заборони відчуження об`єкту житлової нерухомості, що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Як визначено в ухвалі слідчого судді від 20.06.2017 р., арешт накладено на зазначену квартиру іпотекодержателем якої є ОСОБА_4 , з метою перевірки законності набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, а також забезпечення речового доказу по кримінальному провадженню, який виступає предметом вчинення кримінального правопорушення, право власності на які було набуто в результаті кримінального правопорушення з боку невстановлених осіб.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують ,що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу ) ;4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 та членам його родини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 17.02.1994.

В реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 відсутні, відповідно до витягу №230476752 від 30.10.2020

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , проте зареєстрованого права власності на нерухоме майно, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №240956064 від 19.01.2021, не має.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Оглянуті в судовому засіданні матеріали кримінального провадження не містять інформації щодо зареєстрованого права власності на арештовану квартиру за ОСОБА_4 , що свідчить про доведеність безпідставності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Як вбачається з витягу з ЄРДР та матеріалів кримінального провадження нікому із заявників повідомлення про підозру в межах кримінального провадження № 0001503 не вручалось.

Відповідно до частини першої ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя не вбачає підстав для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки такий необґрунтовано та без достатніх підстав спричиняє істотне обмеження законних прав та інтересів його власників, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявників належним їм майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002026, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року у справі № 201/8728/17 задовольнити.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017 року у справі № 201/8728/17 провадження 1-кс/201/5593/2017, номер запису про обтяження №21068380 від 23.06.2017.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1