Єдиний унікальний номер 237/3760/18
Номер провадження 11-кп/804/386/20

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2020р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Залізняк Р.М.,

суддів Савкової С.В., Смірнової В.В.

при секретарі судового засідання Ситніку Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області в режимі відеоконференції Житомирським районним судом Житомирської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 (далі - обвинуваченого) на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 05.12.2019р., яким

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Чернігівської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч 0409

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років,

за участю обвинуваченого ОСОБА_1

захисника Максименка В.І.

прокурорів Губського Е.В.

Серафімова О.М., Шевченка С.О.

потерпілої ОСОБА_2

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років.

На вирок суду обвинуваченим подано апеляційну скаргу, в якій він:

- зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам закону, підлягає скасуванню, кримінальне провадження підлягає перегляду за ч. 1 ст. 119 КК України, з урахуванням доказів, які відповідають дійсності та вимогам ст.ст. 9, 91, 94, 373, 370 КПК України, ст. 6 ЄКПЛ, ст. 62 Конституції України, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують його покарання;

- зазначає, що неодноразово розкаювався у скоєному, надавав допомогу слідству у виявленні правдивих обставин, оскільки зацікавлений у закритті даного кримінального провадження та ухваленні справедливого вироку;

- наголошує, що після події не намагався покинути місце події, не переховувався від слідчих органів, навпаки сприяв досудовому розслідуванню, після того як пролунав постріл намагався надати першу медичну допомогу потерпілому, побачивши кров на потерпілому, одразу покликав на допомогу медсестру, з якою разом надавав допомогу потерпілому;

- вказує, що одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, з дружиною та сином спільно проживає в АДРЕСА_1 , тобто має міцні соціальні зв`язки, доглядає за матір`ю пенсійного віку, оскільки інші близькі родичі відсутні, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання;

- вважає, що негативна характеристика з місця проходження служби складена внаслідок неприязних відносин між ним та командуванням, які виникли через неодноразові випадки мародерства у зоні АТО, які він особисто не схвалював, та відмовлявся виконувати накази, які мали наслідки злочинного характеру, та більшість командирів ним особисто були незадоволені;

- наголошує, що свідки не надали показань, що він особисто хотів завдати шкоди потерпілому або будь-кому іншому, свідок ОСОБА_3 показав, що між ним та потерпілим жодного конфлікту не було, на прохання потерпілого вистрілити він с особисто ніяк не відреагував, проте прокурором оголошено неправдиві показання свідка ОСОБА_3 з метою показати його особисто з негативного боку;

- зазначає, що є неправдивими показання сторони обвинувачення, що потерпілий помер на місці, оскільки на момент прибуття медичних працівників потерпілий був при свідомості та був живий, оскільки у нього був присутній пульс, та прокурор викривлює показання свідків та інших обставин справи з метою притягнення обвинуваченого до відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину;

- вказує, що свідок ОСОБА_4 , з яким він перебуває у неприязних відносинах, чинив психологічний тиск на свідка ОСОБА_3 з метою отримання інформації про обставини події, показання інших свідків у вироку не містяться, які свідчать про те, що він особисто не був конфліктною людиною, з потерпілим він перебував у дружніх стосунках, мав стати хрещеним батьком його дитини, про що було відомо іншим свідкам, та свідку ОСОБА_5 , який вказав на це у своїх показаннях; вказані відомості та показання прокурором та слідчим ніде не вказувались, що є порушенням вимог ст. 91 КПК України; не було задоволено його клопотання про допит свідка ОСОБА_6 , з яким він у день події повернувся з міста, та свідок має відомості по даній справі;

- наголошує, що прокурор та слідчий свідомо відкидають та приховують інформацію, докази та інші дані, які його виправдовують;

- вказує, що посилання суду на висновки психофізичного опитування з використанням комп`ютерного поліграфу є некоректними, оскільки виявлена у нього реакція не свідчить про приховування інформації, а поліграф буде фіксувати «Значиму реакцію» у випадку, якщо опитуваний буде пригадувати обставини події, та фіксувати зміни емоційного стану опитуваного;

- зазначає, що прокурор та орган досудового розслідування проігнорували вимоги ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного та неупередженого розгляду, дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, з виявленням обставини, що викривають обвинуваченого, так й тих, що його виправдовують, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, з наданням їм належної правової оцінки, та забезпечення прийняття законних та неупереджених рішень; до уваги взяті тільки ті показання, які висвітлюють його особисто з негативної сторони, обтяжують його покарання;

- наголошує, що орган досудового розслідування у порушення вимог ст. 91 КПК України не довів наявність у нього умислу, не був доведений мотив, який би послугував даному кримінальному правопорушенню, а також не доведено мети даного кримінального правопорушення;

- зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у теорії доказів спосіб вчинення злочинів тлумачиться як комплекс дій, що вчиняється злочинцем у певній послідовності, що призводить до злочинного наслідку, в той же час, таких дій у нього особисто не було, він особисто жодних дій зі зброєю не виконував, до бойового положення зброю не приводив, що зброя перебуває у бойовому стані йому особисто не було відомо;

- вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, таким, що базується на припущеннях, а не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, які оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України;

- прохає вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким дії обвинуваченого кваліфікувати за ст. 119 КК України, як вбивство через необережність;

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та прохали її задовольнити, позицію прокурора та потерпілої, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, прохали вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення за таких підстав.

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він проходячи військову службу за контрактом у військовій частині А0409, яка дислокувалась у м. Мар`їнка Мар`їнського району Донецької області, обіймаючи посаду навідника-оператора 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону вказаної військової частини, у військовому званні «молодший сержант» 18.02.2018р. приблизно о 18:45год., знаходячись у кімнаті № 10 другого поверху будівлі КЛПУ «Донецький обласний госпіталь для ветеранів війни м. Мар`їнка», розташованого в м. Мар`їнка, Мар`їнського району, Донецької області, вул. Осипенка, 29, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до раніше знайомого військовослужбовця - потерпілого ОСОБА_7 (далі-потерпілого), з метою протиправного позбавлення життя потерпілого, за допомогою автомату АКС-74 калібру 5.45мм, заводський № НОМЕР_1 , 1981р.в., здійснив один прицільний постріл в потерпілого, який в цей час знаходився у вказаній вище кімнаті напроти обвинуваченого, внаслідок чого заподіяв потерпілому вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням великих судин з гострою кровотечею, від якої потерпілий помер на місці. Причиною смерті потерпілого з`явилось вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини ліворуч з уламковим переломом лівої ключиці, великих судин підключичної ділянки ліворуч, верхівки лівої легені з кровотечею в грудну порожнину 1800мл. рідкої крові, що ускладнилось загальним малокрів`ям внутрішніх органів і геморагічним шоком.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження по суті судом першої інстанції (далі судом) були всебічно, повно та об`єктивно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджені доказами, зібраними у відповідності із вимогами закону та дослідженими у судовому засіданні. Всі висновки суду у вироку мотивовані з належною повнотою, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Висновки суду викладені в мотивувальній та резолютивній частині вироку узгоджені між собою та не містять протиріч. Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Обвинувачений в суді винуватість в умисному вбивстві потерпілого не визнав та показав, що 18.02.2018р. повернувся з міста в стані алкогольного сп`яніння до місця розташування військової частини, а саме до госпіталю в м. Марїнка, Донецької області, та почав займатись побутовими питаннями, а саме розпалював вогонь в печі. В кімнаті в цей час також знаходились потерпілий та свідок ОСОБА_3 . Потерпілий в цей час взяв автомат, та зарядивши його, віддав йому особисто, повернувшись обличчям до обвинуваченого, він особисто взяв його за приклад та в цей час пролунав одиночний постріл. Між ними ні в цей час, ні раніше конфліктів не було. Після пострілу потерпілий впав на підлогу, та він особисто побачив на ньому кров, після чого викликав медичного працівника та повідомив ротному про вказаний факт пострілу. Після чого він особисто повернувся до потерпілого та намагався надати йому медичну допомогу. Потерпілий весь цей час був живим. Він особисто не бажав вбивати потерпілого.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 20.02.2018р. за участю обвинуваченого вбачається, що він у присутності захисника ОСОБА_8 , двох понятих та двох статистів показав та розповів, як саме, 18.02.2018р. приблизно о 17:30год. він зайшов до кімнати та сів на ліжко потерпілого, який в цей час сидів на його с особистому місці. Вони між собою не розмовляли та не конфліктували. Потерпілий взяв автомат АКС-74, який стояв біля тумбочки, та який закріплений за обвинуваченим, потім потерпілий передав йому особисто автомат прикладом вперед, а дуло автомата було направлено у його бік. Після того, як потерпілий передав йому особисто автомат, він особисто взяв автомат правою рукою за рукоятку, а лівою за цівок та в цей час пролунав постріл. Потерпілий посунувся з ліжка, на якому сидів, та впав на спину на підлогу.

(т. 2 а.с. 21-25)

Обвинувачений в суді апеляційної інстанції не заперечував проти правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин події, але заперечував проти кваліфікації його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вважав, що він вичинив необережне вбивство потерпілого, та його дії повинні бути кваліфіковані за ст. 119 КК України, оскільки він не мав умислу на вбивство потерпілого та не бажав його смерті.

Не зважаючи на займану обвинуваченим позицію що виразилася в частковому невизнанні винуватості у вчиненні ним умисного вбивства потерпілого, вказані показання обвинуваченого протирічать іншим доказам по справі, які були ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції як окремо, так і у сукупності.

Так, витягом з ЄРДР Мар`їнського ВП Волноваського ВП ГУНП Донецької області від 19.02.2018р. підтверджується, що 18.02.2018р. о 23.44год. до поліції надійшло повідомлення по телефону від медичної сестри санпропускника Курахівської міської лікарні Донецької області, що до лікарні доставлений труп потерпілого з вогнепальним наскрізним кульовим пораненням надключичної ділянки лівої грудної клітини, пневмогематоракс зліва, відкритий вогнепальний перелам лівої лопатки, пошкодженням центральних судин.

(т.1 а.с.1)

Протоколом огляду місця події від 18.02.2018р. з фототаблицею до нього підтверджується, що предметом огляду є кімната АДРЕСА_2 розташована на другому поверсі у АДРЕСА_3 , вхід до кімнати здійснюється через дерев`яні двері, на підлозі розташований килим, на якому виявлені плями крові розміром 25х10см, за тумбою на підлозі виявлено та вилучено гільзу з калібру 5,45мм з маркуванням 3/89.

(т. 1 а.с. 173-184)

Протоколом огляду предмету від 18.02.2018р. підтверджується, що у приміщенні Мар`їнської ОДПІ у м. Мар`їнка, по вул. Октябрьська Донецької області оглянуто автомат АК74-У з № року виготовлення з магазином та набоями у кількості 30шт калібру 5.45мм, з якого було зроблені змиви порохових газів з дула та АКС з № 1 року виготовлення з магазином та набоями у кількості 29 шт. калібру 5.45мм, з дула якого взято порохові змиви.

(т.1 а.с.185-188)

Протоколом огляду місця події від 19.02.2019р., підтверджується, що оглядом місця події є приміщення моргу Курахівської міської лікарні в м. Курахове Марїнського району Донецької області, вул. Мечнікова, 14. у якому на медичному візку розташований труп потерпілого. Під час огляду трупу встановлено, що труп чоловічої статі, правильної статури, помірної годованості, розташований у положенні лежачи на спині, руки та ноги розташовані вздовж тулубу. На трупі одягнуті штани камуфляжні, труси чорні, шкарпетки чорні. Трупне задубіння виражене. Очі закриті, зіниці по 0.5, рот дещо привідкритий, язик в порожнині рота, зуби без свіжих ушкоджень, на момент огляду в ротовій порожнині катетор. Кістки та хрящі носу на дотик цілі. Ребра при стисканні цілі. В області надключичної поверхні ліворуч розташована поліетиленова пов`язка та рясно просякнута рідиною бурого кольору. В області лівої лопатки розташована марлева пов`язка рясно просякнута рідиною бурого кольору. Будь-яких інших ушкоджень на доступному для огляду місцях тіла не виявлено. Особу потерпілого встановлено, ним є військовослужбовець 30-ї бригади А0409 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2

(т.1 а.с.192-194)

Протоколом огляду трупу від 19.02.2018р, підтверджується, що огляд проводився у приміщенні Мар`їнського СМЄ у м. Красногорівка Донецької області, під час огляду трупу встановлено, що він розташований в положенні лежачі на спині, руки та ноги протягнуті вздовж тулубу. Трупне задубіння добре виражене, трупні плями фіолетового кольору. Довжина тіла 172см. У роті інкубаційна трубка. У лівій ключичній ділянці поліетиленова накладка. У проекції лівої ключиці в центральній частині рана, діаметром 0.5см. навколо якої ділянка округлої форми 3.5х3.5см. Таким чином рана розташована на 11годину уявного циферблату. На лівій лопатці рана 2х0.5см. краї трохи вивернуті назовні.

На трупі одягнуті брюки камуфляжні, шкарпетки чорні, гамаші чорні, плавки цвітні. В поліетиленовому пакеті доставлена зелена камуфляжна куртка без пошкоджень, сірий светр розрізаний по рукавам та передній поверхні, а з задньої поверхні светр просякнутий кров`янистою рідиною. На передній поверхні светр трохи зліва від центру, до низу на 5см від лінії прикріпленого комірця мається отвір з розволокненими краями 2.5х11.5см. Камуфляжна футболка розрізана по рукавам та попередній поверхні на якій в передній поверхні в проекції лівої ключиці мається отвір розміром 4х4см, на задній поверхні до низу від коміру на 10см. лівіше від центру дефект 2х2см. просякнутий кров`ю.

Перелам груднини на рівні 3-го ребра без крововиливів у м`які тканини. Раньовий канал проникає у грудну порожнину.

(т.1 а.с.195-198)

Висновком СМЕ № 48 від 04.05.2018р., підтверджується, що при судово-медичному дослідженні трупа потерпілого виявлено одне вогнепальне наскрізне поранення грудної клітини ліворуч, з вхідною раною в проекції лівої ключиці, з ушкодженням лівої ключиці і утворенням уламкового переламу її, ушкодженням кровоносних судин артеріального і венозного типу в підключичній ділянці ліворуч, з ушкодженням верхівки лівої легені, з ушкодженням 2 ребра ліворуч по лопатковій лінії, верхні край лівої лопатки з вихідним отвором на задній поверхні грудної клітини в проекції лівої лопатки, кровотеча в грудну порожнину ліворуч 1800мл. рідкої крові, загальне венозне малокров`я внутрішніх органів.

Причиною смерті потерпілого стало вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини ліворуч з уламковим переламом лівої ключиці, великих судин підключиної ділянки ліворуч, верхівка лівої легені з кровотечею в грудну порожнину 1800мл. рідкої крові, що ускладнилось загальним малокров`ям внутрішніх органів і геморагічним шоком.

Вогнепальне поранення тулубу трупа потерпілого заподіяне компактним, поодиноким снарядом (кулею), який мав високу кінетичну енергію та пробивну дію, мав поперечний розмір близький 5мм. при пострілі з вогнепальної зброї з близької дистанції в межах дії супутніх факторів пострілу.

Тілесні ушкодження виявлені на тілі потерпілого носять характер тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Відповідно до ступеню розвитку трупних явищ слід вважати, що смерть потерпілого настала не менш чим за 18 годин до моменту дослідження його трупу в морзі 19.02.2018р о 12:00год.

При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупу потерпілого виявлений спирт етиловий у концентрації 1,64 та 2,34% відповідно, що свідчить про те, що на момент смерті він знаходився в алкогольному сп`янінні середнього ступеню. (т.1 а.с.199-201)

Висновком судово-медичної криміналістичної експертизи № 520-МК від 07.05.2018р. підтверджується, що ушкодження на досліджуваному шматку шкіри з передньої поверхні грудної клітини має морфологічні ознаки вхідної рани (отвору), заподіяної компактним (поодиноким) снарядом (кулею), який мав високу кінетичну енергію і пробивну дію, містив у собі сполучення міді, заліза, свинцю, сурми, олова, марганцю, кобальту (що в цілому типово для оболонкової кулі) та мав поперчний розмір, що наближається до поперечних розмірів вхідного отвору (близько 5мм. без урахування скорочувальних та еластичних властивостей шкіри) при пострілі з вогнепальної зброї, з близької дистанції, в межах дії сукупних факторів пострілу (відкладення навколо вхідного отвору кіптяви пострілу).

(т.1 а.с. 202-208)

Протоколом слідчого експерименту від 19.02.2018р. та фототаблицею до нього за участю свідка ОСОБА_3 підтверджується, що він у присутності, двох понятих та статиста розповів та показав, що 18.02.2018р. приблизно о 19:10год. він особисто вийшов зі своєї кімнати та попрямував в кімнату, де знаходились потерпілий та обвинувачений, оскільки раніше приходив потерпілий та прохав скачати йому фільми з планшету на телефон. Коли він зайшов до кімнати потерпілого та обвинуваченого, то став з правого боку біля дивану. Обвинувачений сидів праворуч на дивані потерпілого, а потерпілий стояв ближче до вікна у центрі кімнати. Між потерпілим та обвинуваченим була суперечка. Обвинувачений знаходився в стані алкогольного сп`яніння, потерпілий на підвищеному тоні сказав обвинуваченому: «Якщо я не правий, застрель мене», після чого потерпілий підійшов до ліжка обвинуваченого та взяв автомат, який стояв на ліжку обпертий на стінку, та тримаючи автомат у руках дулом у гору, дослав патрон до патроннику та повернув автомат прикладом до обвинуваченого, при цьому обвинувачений взяв автомат в руки і вони помінялись місцями. Обвинувачений зробив упор прикладу автомата до правого плеча та поцілив вище грудей потерпілого. Він особисто став робити їм зауваження, казав, щоб вони заспокоїлись та не шуткували зі зброєю, але в цей момент пролунав постріл, та потерпілий впав на підлогу, після цього вони з обвинуваченим покликали медика та намагались надати потерпілому допомогу.

(т.1 а.с.227-234)

Висновком СМЕ № 3 від 14.05.2018р., підтверджується, що враховуючи характер і розташованість ушкоджень на тілі потерпілого слід вважати, що на передній поверхні грудної клітини ліворуч в проекції лівої ключиці ушкодження має ознаки вхідної рани, а на задній поверхні грудної клітини ліворуч у верхньої ості лопатки ушкодження має ознаки вихідної рани, таким чином з напрямком раневого каналу спереду назад горизонтально.

Показання свідка ОСОБА_3 про механізм спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому відповідають механізму утворення фактично виявлених ушкоджень на тілі потерпілого

(т.1 а.с.235-236)

Висновком психофізіологічного опитування свідка ОСОБА_3 з використанням комп`ютерного поліграфа від 04.04.2018р., підтверджується, що на підставі аналізу його фізіологічних реакцій взагалі та значимих фізіологічних реакцій, зокрема, спеціаліст поліграфолог дійшов до висновку, що у свідка ОСОБА_3 не зареєстровано реакцій приховування ним інформації на питання щодо його участі в даному злочині.

Отримані реакції дозволяють дійти висновку, що свідок ОСОБА_3 володіє інформацією про відомі йому обставини справи, а саме про те, які події відбувались між обвинуваченим та потерпілим безпосередньо перед пострілом, та в якому стані була зброя перед пострілом.

З огляду на отримані реакції, є можливим припустити такий розвиток подій. Свідок ОСОБА_3 та обвинувачений перебували у приятельських відносинах, між ними не існувало конфліктних ситуацій. В день події, 18.02.2018р. обвинувачений вживав спиртні напої, знаходячись в розташуванні військового підрозділу. Свідок ОСОБА_3 знаходився в кімнаті, де відбувались події, а саме неподалік від дивану. Про що саме була розмова йому точно невідомо, але впевнений, що між ними образливої суперечки чи бійки точно не було. В розмові потерпілий дав обвинуваченому зброю в руки, при чому, на думку свідка ОСОБА_3 , автомат був вже заряджений та знятий з запобіжника. Постріл обвинувачений зробив з положення стоячи, тримаючи автомат обома руками.

Інформація, описана в довідці, надається для обробки і обліку в роботі слідчого. Опитування з використанням поліграфа не передбачає отримання незаперечних результатів щодо реагування особи на психологічні стимули (подразники). Висновки за результатами такого опитування мають виключно ймовірний та орієнтувальний характер, а інформація одержана в результаті тестування, може бути підставою для додаткової перевірки версії щодо вчинення злочину.

Після проведення тестування у ОСОБА_3 претензій до спеціаліста поліграфа не було, про що він власноручно розписався у заяві.

(т.1 а.с. 237-250)

Висновком судово-балістичної експертизи від 07.05.2018р. підтверджується, що автомат АКС -74, № 1549704, вилучений 18.02.2018р., в приміщенні госпіталю ветеранів війни в м. Марїнка Донецької області, який розташований по вул. Осипенка, 29, Марїнського району Донецької області, є вогнепальною зброєю, нарізним автоматом калібру 5,45мм, конструкції Калашнікова «АК-74», калібру 5.45мм, № 1549704, 1981р.в., придатний до проведення пострілів.

П`ятдесят дев`ять патронів, вилучені 18.02.2018р. в приміщенні госпіталю ветеранів війни в м. Марїнка Донецької області, є боєприпасами до нарізної стрілецької зброї проміжними патронами, центрального бою, калібру 5.45мм., придатні до стрільби.

Гільза, вилучена 18.02.2018р., не є боєприпасом, є частиною боєприпаси (гільзою), до нарізної стрілецької зброї проміжного патрону, центрального бою, калібру 5.45мм. та стріляна з автомату АКС -74, №1549704, вилученого 18.02.2018р. в приміщенні госпіталю.

(т. 2 а.с. 4-17)

Висновком СМЕ № 3 від 14.05.2018р., підтверджується, що показання обвинуваченого про механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, які він дав під час проведення слідчого експерименту за його участю 20.02.2018р., відповідають механізму утворення фактично виявлених ушкоджень на тілі потерпілого.

(т.2 а.с.26-27)

Висновком психофізіологічного опитування особи з використанням комп`ютерного поліграфа від 04.04.2018р., і результатами проведеного психофізіологічного опитування з використанням поліграфа обвинуваченого, підтверджується, що на підставі аналізу його фізіологічних реакцій взагалі та значимими фізіологічних реакцій, зокрема, спеціаліст-поліграфолог дійшов до висновку, що у обвинуваченого зареєстровано деякі реакції приховування інформації на питання щодо його участі в даному злочині.

Отримані реакції дозволяють дійти висновку, що обвинувачений приховує інформацію про відомі йому обставини справи, а саме про те, які події відбувались між ним та потерпілим безпосередньо перед пострілом, та в якому стані була зброя перед пострілом.

З огляду на отримані реакції є можливим припустити наступний розвиток подій. Обвинувачений та потерпілий перебували у нейтральних відносинах, іноді між ними виникали побутові дрібні конфлікти. В день події, тобто 19.02.2018р. обвинувачений вживав спиртні напої, знаходячись в розташуванні військового підрозділу. Під час вживання спиртних напоїв у обвинуваченого виникали побутові спори разом із співслужбовцями. В розмові з потерпілим також виникали дрібні суперечки, під час якої потерпілий міг дати обвинуваченому зброю в руки та сказати щось образливе. Обвинувачений допускав, що патрон міг бути в патроннику, магазин приєднаний до автомату, а запобіжник знятий. Постріл був зроблений з положення стоячи. Свідок ОСОБА_9 , який був присутній при пострілі, знаходився безпосередньо в кімнаті та таким чином був безпосереднім свідком події.

Інформація, описана в довідці, надається для обробки і обліку в роботі слідчого. Опитування з використанням поліграфа не передбачає отримання незаперечних результатів щодо реагування особи на психологічні стимули (подразники). Висновки за результатами такого опитування мають виключно ймовірний та орієнтувальний характер, а інформація одержана в результаті тестування, може бути підставою для додаткової перевірки версії щодо вчинення злочину.

Після проведення тестування, у обвинуваченого претензій до спеціаліста поліграфолога не було, про що він власноруч розписався у заяві.

(т.2 а.с.28-43)

Висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи 27.07.2018р., підтверджується, що обвинувачений в період часу, який відповідає інкримінуємому діянню, яким-небудь хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом душевної діяльності, слаборозумовістю, іншим хворобливими станом не страждав. Був психічно здоровим. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В період часу, який відповідає інкримінуємому діянню, обвинувачений не знаходився в тимчасово-хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В теперішній час обвинувачений хронічним психічним захворюванням не страждає. Являється психічно здоровим, виявляє акцентуацію особистості за нестійким типом, ускладнену психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.

У обвинуваченого відсутні які-небудь виражені індивідуально-психологічні характеристики, які б істотним чином впливали на його поведінку: дії та висловлювання. У нього відсутні ознаки схильності до патологічної брехні, хворобливої уяви, які-небудь інші особливості, які могли б вплинути на істотність його висловлювань. Тобто всі його висловлювання носять повністю довільний характер та залежать від його вільного волевиявлення та особистісних установок. З урахуванням аналізу досліджуваної ситуації, даних співбесіди та аналізу, присутня вірогідність, що подібне викладення подій свого послідуючого психологічного стану викликане певною захисною установкою обстежуваного.

Висновки теперішнього психологічного дослідження, в сукупності з аналізом досліджуваної ситуації не суперечать висновкам досліджування зробленого за допомогою «поліграфа», висновкам спеціаліста полі графолога, які маються в матеріалах кримінальної справи.

(т. 2 а.с. 48-54)

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що раніше знайомий з обвинуваченим як з військовослужбовцем, який проходив службу. 18.02.2018р. він особисто знаходився у себе в кімнаті в будівлі госпіталю та відпочивав, приблизно о 19:20год забіг обвинувачений та сказав, що відбувся «самостріл». Він особисто зайшов в кімнату проживання обвинуваченого та потерпілого, які також проживали в будівлі госпіталю, та побачив, що у кімнаті на дивані лежить автомат, а на підлозі лежить потерпілий з вогнепальним пораненням в районі плеча з вхіднім та вихідним пораненням. Зі слів обвинуваченого йому особисто стало відомо, що потерпілий випадково сам собі поцілив у плече з автомату. Пізніше від свідка ОСОБА_3 йому стало відомо, що він був присутнім під час подій та розповів, що між обвинуваченим та потерпілим виникла суперечка, в ході якої потерпілий взяв автомат, дослав патрон в патронник та розвернув його дулом до себе та передав обвинуваченому, а обвинувачений в цей час, взявши автомат, здійснив постріл.

Свідок ОСОБА_4 показав суду, що раніше знайомий з обвинуваченим та потерпілим, як з військовослужбовцями. 18.02.2018р. знаходився в кімнаті госпіталю у м. Мар`їнка Донецької області, де розташовувалась військова частина. Обвинувачений приблизно о 19год. зайшов до кімнати, перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно щодо іншого військовослужбовця. Він особисто зробив обвинуваченому зауваження, та той залишив кімнату. Приблизно через п`ять хвилин він особисто почув постріл з сусідньої кімнати, де проживали обвинувачений та потерпілий. Він особисто зайшовши в їх кімнату та побачив лежачого на підлозі потерпілого з вогнепальним пораненням в районі ключиці. Від обвинуваченого йому особисто стало відомо, що потерпілий сам в себе здійснив постріл. В кімнаті, крім потерпілого та обвинуваченого, знаходився свідок ОСОБА_3 . Він особисто бачив в кімнаті автомат, який лежав на ліжку, та у якого був пристебнутий «ріжок», автомат був знятий із запобіжника. Обвинувачений намагався надати медичну допомогу потерпілому. Пізніше від обвинуваченого він особисто дізнався, що саме він особисто здійснив постріл в потерпілого.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що з обвинуваченим він раніше знайомий, як з військовослужбовцем. 18.02.2018р. він особисто здійснював перевірку на постах та приблизно о 18год. від іншого військовослужбовця дізнався, що обвинувачений застрелив потерпілого. Коли він особисто зайшов до приміщення кімнати, де знаходився потерпілий, то побачив медичного працівника, яка надавала медичну допомогу потерпілому.

Свідок ОСОБА_11 показала суду, що з обвинуваченим раніше знайома, як з військовослужбовцем. 18.02.2018р. знаходилась разом з військовою частиною в м. Марїнка Донецької області в приміщенні госпіталю. Приблизно о 17год. обвинувачений забіг до неї в кімнату та повідомив, що потерпілий здійснив сам в себе постріл. Коли вона особисто прийшла до кімнати, в якій знаходився потерпілий, то побачила, що він лежить на підлозі з вогнепальним пораненням в області ключиці. Оглянувши рану в області вхідного отвору, вона виявила вогневий опік та внутрішню кровотечу, обвинувачений хрипів. На ліжку лежав автомат з пристебнутим «рожком».

Свідок ОСОБА_3 показав суду, що раніше знайомий з обвинуваченим та потерпілим, як з військовослужбовцями, з якими проходив службу. 18.02.2018р. приблизно о 19год. він особисто вийшов зі своєї кімнати та попрямував до кімнати, де жили потерпілий та обвинувачений, оскільки раніше приходив потерпілий та прохав завантажити йому фільми з планшету на телефон. Коли він зайшов до їх кімнати, то став з правого боку біля дивану. Обвинувачений сидів праворуч на дивані потерпілого, а потерпілий стояв ближче до вікна у центрі кімнати. Між потерпілим та обвинуваченим виникла суперечка. Обвинувачений знаходився в стані алкогольного сп`яніння, а потерпілий на підвищеному тоні сказав обвинуваченому: «Якщо я не правий, застрель мене», після чого потерпілий підійшов до ліжка обвинуваченого, взяв з ліжка автомат, який стояв на ліжку обпертий на стінку. Після чого потерпілий, тримаючи автомат у руках дулом у гору, дослав патрон до патроннику, та перевернув автомат прикладом до обвинуваченого, після чого обвинувачений взяв автомат в руки і вони помінялись місцями. Обвинувачений зробив упор приклада автомата до правого плеча, та поцілив вище грудей потерпілого. Він особисто став казати їм, щоб вони заспокоїлися та не шуткували зі зброєю, але в той момент пролунав постріл, та потерпілий впав на підлогу, після цього вони з обвинуваченим покликали медика та намагались надати потерпілому медичну допомогу.

Після дослідження наведених вище доказів судом першої інстанції був даний аналіз та оцінка зазначених доказів та зроблений правильний висновок про подію кримінального правопорушення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства потерпілого.

Фактичні обставини справи, які були встановлені судом першої інстанції, а саме спосіб заподіяння обвинуваченим потерпілому смертельного тілесного ушкодження, підтверджуються показаннями безпосереднього свідка ОСОБА_3 при проведенні слідчого експерименту з його участю та показаннями зазначеного свідка в суді про здійснення обвинуваченим прицільного пострілу в притул у потерпілого, численними висновками судово-медичних експертиз про наявність у потерпілого наскрізного кульового поранення в області лівої ключиці з відкладенням навколо вхідного отвору кіптяви пострілу, висновками дослідження із застосуванням поліграфу показань свідка ОСОБА_3 та обвинуваченого, під час якого встановлено правдивість показань свідка ОСОБА_3 та неправдивість показань обвинуваченого про обставини події.

Крім того винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства підтверджується показаннями численних свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , що в день події між обвинуваченим та потерпілими сталася сварка, під час якої обвинувачений з автомату здійснив прицільний постріл у потерпілого, від чого той помер.

Твердження обвинуваченого, що він особисто не бажав смерті потерпілого, а постріл в потерпілого стався випадково спростовуються наведеною вище сукупністю доказів, а саме численними висновками судово-медичних експертиз, показаннями безпосереднього свідка події ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , які узгоджуються між собою та не мають протиріч.

Так свідок ОСОБА_3 показав, як особисто бачив, як між потерпілим та обвинуваченим відбувався словесний конфлікт, під час якого потерпілий, сказав обвинуваченому «Якщо я неправий, застрель мене», взяв з ліжка автомат, дослав патрон у патронник та передав автомат обвинуваченому прикладом вперед, а дулом на себе, а обвинувачений взяв автомат обома руками, притиснув приклад до свого плеча, а дулом поцілив у груди потерпілого, після чого стався постріл. Свідок ОСОБА_4 показав, що у день події бачив обвинуваченого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно по відношенню до іншого військовослужбовця, спочатку обвинувачений казав, що потерпілий сам себе поранив, а пізніше обвинувачений особисто сказав, що саме він здійснив постріл у потерпілого. Свідок ОСОБА_13 показала що первинному огляду потерпілого бачила у нього вогневий опік вхідного отвору рани та внутрішню кровотечу, обвинувачений хрипів. Висновками СМЕ про наявність тілесного вогнепального наскрізного ушкодження у потерпілого із відкладення навколо вхідного отвору кіптяви пострілу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку,

що судом першої інстанції були зроблені переконливі висновки про винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства потерпілого, тобто умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому, що підтверджується наведеною вище сукупністю доказів.

Також суд у вироку належним чином обґрунтував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України шляхом зіставлення ознак фактично вчинених ним діянь та ознак відповідного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та обґрунтував фактичними обставинами висновки про їх відповідність.

Умисел обвинуваченого при здійсненні прицільного пострілу у притул потерпілого був спрямований на позбавлення життя потерпілого та призвів до його смерті, яка настала на місці злочину 18.02.2016р. від вогнепального кульового наскрізного поранення грудної клітини ліворуч з уламковим переламом лівої ключиці, великих судин підключиної ділянки ліворуч, верхівки лівої легені з кровотечею в грудну порожнину 1800мл. рідкої крові, що ускладнилось загальним малокрів`ям внутрішніх органів і геморагічним шоком.

Вказане вище вогнепальне поранення було заподіяно потерпілому обвинуваченим, який усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини та бажав їх настання.

Між діями обвинуваченого та смертю потерпілого є прямий причинний зв`язок.

При вирішенні питання про спрямованість умислу обвинуваченого судом було враховано знаряддя злочину бойову вогнепальну зброю - автомат Калашникова, який при пострілі має велику травмуючу здатність, спосіб вчинення злочину, а саме здійснення пострілу у притул до потерпілого, що спричинило утворення внутрішніх пошкоджень із великою крововтратою, стосунки між обвинуваченим та потерпілим, поведінку обвинуваченого та потерпілого до, під час події та після вчинення злочину, причини виникнення та припинення злочинних дій обвинуваченого, а саме те, що у обвинуваченого була можливість після виникнення конфлікту з потерпілим уникнути подальшого спілкування з ним шляхом виходу з кімнати та припинення сварки, ігнорування обвинуваченим спроби безпосереднього свідка ОСОБА_3 припинити сварку шляхом зробленого свідком зауваження та застереження при поводженні зі зброєю, проте обвинувачений не відреагував на це зауваження та прийняв від потерпілого заряджений та приведений у бойову готовність автомат, після чого прийняв стійку для стрільби стоячи, при цьому одною рукою тримав автомат за цівок, другою рукою тримав автомат за рукоять, обперши автомат у плече, здійснив прицільний постріл впритул у потерпілого.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що обвинувачений тривалий час проходить службу у ЗСУ у зоні проведення бойових дій, відповідно до службової характеристики від 20.02.2018р. вбачається, що обвинувачений виконує нормативи бойової підготовки на задовільно, набув бойового досвіду під час виконання завдань антитерористичної операції, а тому, є усі підстави вважати, що обвинувачений мав досвід поводження із вогнепальною зброєю, розумів іі властивості та не міг не усвідомлювати того, що потерпілий передав йому заряджений автомат, який приведений у бойову готовність. При цьому, як вбачається з протоколів проведення слідчих експериментів, протоколів огляду місця події кімнати, приміщення де відбулась подія кримінального правопорушення, мало достатнє освітлення, для того щоб бачити та розуміти, чи перебуває автомат у бойовому стані, чи поставлений на запобіжник.

На думку суду апеляційної інстанції, саме навички обвинуваченого у поводженні зі зброєю є ключовим моментом у вирішенні питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисного вбивства, та неможливості кваліфікації його дій за ст. 119 КК України як вбивства через необережність.

На переконання суду апеляційної інстанції, сукупність фактичних обставин, які були встановлені судом першої інстанції під час судового розгляду, вказують саме на наявність умислу у обвинуваченого спрямованого на умисне вбивство потерпілого.

Так судом встановлено, що подія відбулася у безпосередній близькості до зони бойових дій, для виконання бойових завдань за кожним військовослужбовцем закріплено вогнепальну зброю автомат Калашникова, а також магазин з набоями. У вільний від несення служби час вогнепальна зброя не здавалася військовослужбовцями до спеціальної кімнати зберігання зброї, та перебувала при військовослужбовцях. При цьому автомати перебували у спорядженому стані, а саме магазин із патронами був вставлений у автомат. Обвинувачений, маючи безпосередньо практичні уявлення про зброю, її механізм, структуру та принцип дії, беззаперечно розумів, що автомат перебуває у бойовому стані, розумів стан перебування запобіжника у положенні «вогонь».

З показань свідка ОСОБА_3 вбачається, що потерпілий у присутності обвинуваченого, утримуючи автомат, дослав патрон в патронник та сказав: «Якщо я неправий, застрель мене», та передав автомат обвинуваченому. Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що обвинувачений бачив, крім того ще чув характерний звук зняття автомата із запобіжника, характерний звук заряджання автомата шляхом відведення затвору з досиланням патрона у патронник, а також розумів зміст слів потерпілого щодо застосування вогнепальної зброї та наслідки її застосування, а саме, що у разі здійснення ним пострілу впритул з автомата в потерпілого неминуче настане смерть потерпілого.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у теорії доказів спосіб вчинення злочинів тлумачиться як комплекс дій, що вчиняється злочинцем у певній послідовності, що призводить до злочинного наслідку, в той час, як таких дій у нього не було, він жодних дій зі зброєю не виконував, до бойового положення не приводив, те, що вона перебуває у бойовому стані йому не було відомо, є надуманими та не підлягають задоволенню.

Мотивом вчинення злочину є раптово виниклі неприязні відносини, які склалися між обвинуваченим та потерпілим.

Метою вчинення злочину є протиправне заподіяння смерті потерпілому.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства потерпілого відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи, є переконливими, та не містять протиріч.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що вирок суду не відповідає вимогам закону, підлягає скасуванню, кримінальне провадження підлягає перегляду за ч. 1 ст. 119 КК України, з урахуванням доказів, які відповідають дійсності та вимогам ст.ст. 9, 91, 94, 373, 370, ст. 6 ЄКПЛ, ст. 62 Конституції України, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують його покарання, що він неодноразово розкаювався у скоєному, надавав допомогу слідству у виявленні правдивих обставин, оскільки зацікавлений у закритті даного кримінального провадження та ухваленням справедливого вироку є непереконливими, не мають під собою ніякого підґрунтя, оскільки судом правильно були встановлені фактичні обставини справи, досліджені всі докази, що були надані сторонами кримінального провадження, діям обвинуваченого надана відповідна правова оцінка, та зроблений правильний висновок щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне, протиправне позбавлення життя іншої людини умисне вбивство.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що після події він не намагався покинути місце події, не переховувався від слідчих органів, навпаки сприяв досудовому розслідуванню, після того, як пролунав постріл, намагався надати першу медичну допомогу, побачивши кров на потерпілому, одразу покликав на допомогу медсестру, з якою разом надавав допомогу потерпілому, на думку суду апеляційної інстанції, є неспроможними за таких підстав.

Обвинувачений, беручи до рук заряджений автомат, ігноруючи застереження безпосереднього свідка події ОСОБА_3 щодо обережного поводження зі зброєю, приставляючи автомат у притул до тулуба потерпілого та приймаючи стійку для стрільби стоячи, розумів наслідки застосування вогнепальної зброї та імовірність настання при цьому неминучої смерті потерпілого, проте ігноруючи це, здійснив прицільний постріл, який призвів до смерті потерпілого.

Усвідомивши це, обвинувачений хоч і намагався надати допомогу потерпілому, проте на думку суду апеляційної інстанції, такі дії обвинуваченого не свідчать про те, що він не бажав смерті потерпілому, оскільки він здійснив прицільний постріл з автомату впритул у потерпілого від якого настала смерть потерпілого на місці події, та у цій критичній ситуації обвинувачений хоч і намагався допомогти потерпілому, проте його дії (виклик медсестри, повідомлення ротного офіцера про подію, особисте намагання надати медичну допомогу) при наявності у потерпілого смертельного вогнепального поранення мали тільки уявний характер, та при такому пораненні не могли мати позитивних наслідків.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що свідки не надали показань про те, що він особисто хотів завдати шкоди потерпілому, або будь-кому іншому, свідок ОСОБА_3 показав, що між обвинуваченим та потерпілим жодного конфлікту не було, на прохання потерпілого вистрілити обвинувачений ніяк не відреагував, проте прокурором оголошено неправдиві показання свідка ОСОБА_3 з метою показати обвинуваченого з негативного боку, є також неслушними та спростовуються сукупністю доказів, які містять матеріали кримінального провадження.

Так, судом було встановлено, що обвинувачений взявши у руки автомат, прийняв бойову стійку для стрільби стоячи, приставив дуло автомату притул до тулуба потерпілого та здійснив постріл. Вказаний висновок суду підтверджується показаннями безпосереднього свідка події ОСОБА_3 , висновками СМЕ про наявність тілесного вогнепального наскрізного ушкодження у потерпілого із відкладення навколо вхідного отвору кіптяви пострілу, висновками спеціаліста про проведення опитування із застосуванням поліграфу, відповідно до яких показання свідка ОСОБА_3 є правдивими, а при опитуванні обвинуваченого з фактичних обставин справи зареєстровано реакції приховування інформації. Отримані реакції дозволили дійти висновку, що свідок ОСОБА_3 володіє інформацією про відомі йому обставини справи, а саме про те, які події відбувались між обвинуваченим та потерпілим безпосередньо перед пострілом, та в якому стані була зброя перед пострілом.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що є неправдивими показання сторони обвинувачення, що потерпілий помер на місці, оскільки на момент прибуття медичних працівників потерпілий був при свідомості та був живий, оскільки у нього був присутній пульс, та прокурор викривлює показання свідків та інших обставин справи з метою притягнення його особисто до відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, також не заслуговують на увагу, оскільки причиною смерті потерпілого стало вогнепальне кульове наскрізне поранення грудної клітини ліворуч з уламковим переламом лівої ключиці, великих судин підключичної ділянки ліворуч, верхівки лівої легені з кровотечею в грудну порожнину 1800мл. рідкої крові, що ускладнилось загальним малокрів`ям внутрішніх органів і геморагічним шоком, що підтверджується висновком СМЕ про причину смерті потерпілого. При цьому матеріали провадження не містять відомостей, що потерпілий після пострілу був при свідомості, свідок ОСОБА_11 показала, що потерпілий хрипів, та згідно висновку ОСОБА_14 помер одразу ж, після здійснення обвинуваченим з автомату прицільного пострілу впритул безпосередньо на місці події.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що свідок ОСОБА_4 , з яким він перебуває у неприязних відносинах, чинив психологічний тиск на свідка ОСОБА_3 з метою отримання інформації про обставини події, показання інших свідків у вироку не містяться, які свідчать, що він особисто не був конфліктною людиною, з потерпілим він перебував у дружніх стосунках, мав стати хрещеним батьком його дитини, про що було відомо іншим свідкам, та свідку ОСОБА_5 , який вказав на це у своїх показаннях; та вказані відомості та показання прокурором та слідчим ніде не вказувались, що є порушенням вимог ст. 91 КПК України; не було задоволено його клопотання про допит свідка ОСОБА_6 , з яким він у день події повернувся з міста, та свідок має відомості по даній справі, не мають під собою підґрунтя за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час судового розгляду суд дійшов висновку, що показання свідка ОСОБА_3 про фактичні обставини справи є логічними та послідовними, такими, що узгоджуються з іншими доказами по справі, а саме з висновками СМЕ про виявлені тілесні ушкодження у потерпілого, які стали причиною його смерті, також показання свідка є узгодженими із висновком спеціаліста проведеного із використанням поліграфа, згідно якого свідок ОСОБА_3 надавав правдиві показання, в той час як при опитуванні обвинуваченого зареєстровано деякі реакції приховування інформації на питання щодо його участі в інкримінованому злочині.

Крім того показання свідка ОСОБА_3 узгоджуються з показаннями інших свідків події ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 про обставини події, та зокрема про те, що зазначені всі свідки одразу після пострілу бачили у потерпілого наскрізне кульове поранення в області лівої ключиці з обпеченими краями в районі вхідного отвору рани.

При цьому докази наявності психологічного тиску з боку свідка ОСОБА_4 на свідка ОСОБА_3 в матеріалах провадження відсутні та, на думку суду апеляційної інстанції, є припущенням обвинуваченого. Посилання обвинуваченого на те, що за його клопотанням не було допитано свідка ОСОБА_6 , з яким він у день події повернувся з міста, та цей свідок має відомості по даній справі, на думку суду апеляційної інстанції є неспроможними, оскільки судом було допитано всіх свідків події, показання яких були необхідними для правильного вирішення справи. При цьому вбачається, що свідок ОСОБА_6 не був безпосереднім свідком події, та обвинувачений не вказує, які саме відомості міг би повідомити свідок, які мали б істотне значення для правильного вирішення справи.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого, що у вироку не містяться показання, які свідчать про те, що він не був конфліктною людиною, з потерпілим він перебував у дружніх стосунках, мав стати хрещеним батьком його дитини, про що було відомо іншим свідкам, також не мають під собою підґрунтя, оскільки з вироку вбачається, що між потерпілим та обвинуваченим стався конфлікт внаслідок словесної сварки, що підтвердив свідок ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_4 також підтвердив, що у день події він близько 19год. бачив обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, який поводив себе агресивно щодо іншого військовослужбовця.

Твердження, що обвинувачений мав стати хрещеним батьком дитини потерпілого спростувала у судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 , повідомивши суду апеляційної інстанції, що зазначене не відповідає дійсності.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що прокурор та слідчий свідомо відкидають та приховують інформацію, докази та інші дані, які його виправдовують, є неспроможними, оскільки судом повно та всебічно розглянуто кримінальне провадження щодо обвинуваченого, у судовому засіданні було дослідження всі докази надані, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, та зроблено обґрунтований та вмотивований висновок про винуватість обвинуваченого в умисному вбивстві потерпілого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що посилання суду на висновки психофізичного опитування з використанням комп`ютерного поліграфу є некоректними, оскільки виявлена у нього реакція не свідчить про приховування інформації, а поліграф буде фіксувати «Значиму реакцію» у випадку, якщо він буде пригадувати обставини події, та фіксувати зміни емоційного стану опитуваного не мають під собою підґрунтя за таких підстав.

Суд апеляційної інстанції вбачає, що в рамках кримінального провадження прокурором відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_15 , який задіяний в якості спеціаліста, проведено психофізіологічне опитування обвинуваченого з використанням поліграфу (далі опитування на поліграфі). Як вбачається з висновку перед початком опитування обвинуваченому були роз`ясненні правила і порядок проведення процедури опитування, роз`яснені його права. При цьому обвинувачений був проінформований, що проведення дослідження можливе у разі його добровільної згоди на участь в опитуванні, що у нього є можливість у будь-який момент відмовитись від проходження опитування з використанням поліграфу, незалежно від вже наданої добровільної згоди. Обвинувачений після ознайомлення з правами дав письмову згоду на проведення тестування.

У предтестовій бесіді обвинувачений пояснив, що зацікавлений в проведенні перевірки своїх показань з використанням поліграфа та підтвердив свою готовність пройти перевірку на поліграфі з метою підтвердження своїх показань.

Інформація, описана в довідці надана для обробки і обліку в роботі слідчого. Опитування з використанням поліграфа не передбачало отримання незаперечних результатів щодо реагування особи на психологічні стимули (подразники). Висновки за результатами такого опитування мають виключно ймовірний та орієнтувальний характер, а інформація одержана в результаті тестування, може бути підставою для додаткової перевірки версії щодо вчинення злочину.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що опитування обвинуваченого на поліграфі не є окремим доказом винуватості обвинуваченого в умисному вбивстві потерпілого, а був врахований судом при судовому розгляді у сукупності з усіма доказами у справі, як такий, що відповідає принципу законності, який відповідно до ст. 3 ЗУ «Про поліграфічну діяльність» також застосовується за умови, якщо замовником є сама особа, яка бажає пройти опитування в індивідуальному порядку.

При цьому також принципом законності застосування поліграфа в Україні можна вважати ч. 3 ст. 28 Конституції, яка встановлює, що жодна людина без її згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Використання поліграфа підпадає саме під формулювання «інші досліди».

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що незгода обвинуваченого з результатами опитування на поліграфі, як особи, яка особисто виявила бажання пройти таке опитування, є обраною ним позицією захисту у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що прокурор та орган досудового розслідування ігнорують вимоги ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного та неупередженого розгляду, дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, виявлення обставини, що викривають обвинуваченого, так і тих, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надання їм належної правової оцінки, та забезпечення прийняття законних та неупереджених рішень; взято до уваги тільки ті показання, які висвітлюють його з негативної сторони, обтяжують його покарання, є також необґрунтованими, оскільки судом в порядку ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального правопорушення, оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, встановлено обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та не встановлено обставин, які пом`якшують покарання, та зроблений правильний висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства потерпілого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що орган досудового розслідування у порушення вимог ст. 91 КПК України не довів наявність умислу, не був доведений мотив, який би послугував даному кримінальному правопорушенню, а також не доведено мети даного кримінального правопорушення є неспроможними з підстав викладених в мотивувальній частини рішення суду апеляційної інстанції щодо обґрунтування висновків суду про наявність умислу, мотиву та мети обвинуваченого на умисне вбивство потерпілого.

Таким чином доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, таким, що базується на припущеннях, а не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, які оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України не є слушними, а доводи про скасування оскаржуваного вироку з ухваленням нового вироку, яким дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 119 КК України, як вбивство через необережність не мають під собою підґрунтя та не підлягають задоволенню.

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на такому.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд після аналізу сукупності доказів у даному кримінальному провадженні дійшов до висновку, що в діях обвинуваченого мав місце склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України. З цим висновком погоджується також і суд апеляційної інстанції.

Так, суб`єктивна сторона передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України злочину - умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий та непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припустила їх настання.

Інтелектуальний момент непрямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Непрямий умисел повністю збігається з прямим умислом за такою ознакою інтелектуального моменту, як усвідомлення. Однак інша ознака передбачення суспільно небезпечних наслідків є значно відмінною від подібної ознаки прямого умислу. Відповідно до закону про кримінальну відповідальність при прямому умислі винуватий передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого суспільно небезпечного діяння, а при непрямому умислі він передбачає лише можливість настання таких наслідків.

Статтею 119 КК України передбачена відповідальність за вбивство, вчинене через необережність.

Відповідно до положень ст. 25 КК України необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість. Необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна і могла їх передбачити.

При вбивстві внаслідок злочинної самовпевненості винний передбачає можливість настання смерті іншої особи від вчинюваної ним дії (бездіяльності), але легковажно розраховує на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, відвернуть настання смерті. Однак такий розрахунок виявляється легковажним. Обставинами, які, на думку винного, відвернуть настання смерті, можуть бути його власні сили і можливості, діяльність інших людей тощо.

Вбивство через необережність внаслідок злочинної самовпевненості необхідно відмежовувати від вбивства з непрямим умислом, коли винний, передбачаючи настання смерті, свідомо її допускає. При цьому винний усвідомлює можливість настання смерті потерпілого в даному випадку від його поведінки, не бажаючи разом із тим злочинного наслідку або байдуже ставлячись до його настання. Про наявність непрямого умислу свідчить, зокрема, розрахунок винного на випадковість, «навмання».

При вбивстві внаслідок злочинної недбалості винний не передбачає можливості настання смерті іншої особи від вчиненої ним дії (бездіяльності), але повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.

Аналізуючи викладене вище та матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду, що обвинувачений перебуваючи в одній кімнаті з потерпілим на незначній відстані, навівши автомат в ділянку такого життєво важливого органу потерпілого, як грудна клітина, та здійснюючи постріл, повністю усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, а також те, що такі дії можуть призвести до загибелі потерпілого.

У даному випадку обвинувачений чітко усвідомлював, що саме його конкретна дія може спричинити суспільно небезпечний наслідок, і тим самим у загальному виді передбачав розвиток причинного зв`язку між своїми діями і можливим його наслідком.

В даному конкретному випадку вчинення вбивства внаслідок необережності обвинуваченого виключається, оскільки направляючи зброю в область грудної клітини потерпілого та здійснюючи постріл, обвинувачений бажав настання смерті потерпілого, а не легковажно розраховував на її відвернення.

Тому дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковані судом правильно.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що він одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, з якими спільно проживає в АДРЕСА_1 , тобто має міцні соціальні зв`язки, доглядає за матір`ю пенсійного віку, оскільки інші близькі родичі відсутні, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання на думку суду апеляційної інстанції є неспроможними, оскільки жодним чином не виправдовують обвинуваченого у вчиненому злочині, не зменшують його відповідальності та не впливають на кваліфікацію його дій, оскільки обвинуваченим вчинено особливо тяжкий злочин, який призвів де незворотних наслідків смерті потерпілого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що негативна характеристика з місця проходження служби складена внаслідок неприязних відносин між ним та командуванням, які виникли через неодноразові випадки мародерства у зоні АТО, які він особисто не схвалював, та відмовлявся виконувати накази, які мали наслідки злочинного характеру, та більшість командирів ним особисто були незадоволені, на думку суду апеляційної інстанції, є також необґрунтованими, оскільки нічим не підтверджені.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання то, на думку суду апеляційної інстанції, воно є необхідним, достатнім та справедливим, оскільки суд при призначенні обвинуваченому покарання у повному обсязі дотримався вимог ст. 65 КК України, а саме врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його роль у вчиненні злочину, спосіб вчинення злочину, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, особу обвинуваченого, який раніше несудимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебував, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, приймав участь в АТО, за місцем проходження служби характеризується посередньо.

Також судом при призначенні покарання враховано, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, які відповідно до ст. 3 та 27 Конституції України є найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений. Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання судом враховані фактичні обставини справи, спосіб та обстановку вчинення злочину, а саме здійснення ним пострілу у потерпілого в притул з автомата «Калашникова», який має велику руйнівну силу, який спричинив утворення смертельного тілесного ушкодження, вид умислу, мотив та мету злочину, особу потерпілого, який також був військовослужбовцем ЗСУ, тяжкість незворотних наслідків, які настали, у вигляді смерті потерпілого, поведінку обвинуваченого після вчинення вбивства потерпілого, а саме уявне намагання надати допомогу потерпілому.

Таким чином суд при призначенні покарання належним чином оцінив ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, спосіб його життя, сімейний стан, стан здоров`я, психологічні особливості обвинуваченого, зазначені у висновку судово-психіатричної експертизи, поведінку обвинуваченого до, в процесі та після вчинення злочину, відсутність судимостей, його моральність ставлення до людей і загально-соціальних цінностей.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом належним чином обґрунтовані призначені обвинуваченому вид та строк покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, та саме таке покарання, призначене обвинуваченому відповідає принципам доцільності та справедливості.

Істотних порушень кримінального процесуального кодексу України при розгляді справи судом першої інстанції колегією суддів не встановлено, вирок суду є законним, обґрунтованим, вмотивованим та справедливим судовим рішенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 05.12.2019р., яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років залишити без задоволення.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 05.12.2019р., яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на дванадцять років залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді