ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
та сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000348 від 04.10.2018 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, має на утриманні 2-х малолітніх дітей, працюючого суддею Садгірського районного суду м. Чернівці, військовозобов`язаного, не судимого, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги та судового рішення суду першої інстанції.

На ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

ЄУНСС №726/941/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8
Провадження №11-кп/822/37/21 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 375, ч.5 ст. 27,
ч.3 ст. 382 КК України
Цією ухвалою кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000348 від 04.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України - закрито на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК Україні, а у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 382 КК України - закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_5 , який подав апеляційну скаргу, вважає, що ухвала Першотравневого районного суду м. Чернівці підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує на те, що 28.10.2020 р. районним судом постановлено ухвалу про виділення з матеріалів справи за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в окреме провадження матеріали за обвинуваченням ОСОБА_9 , незважаючи на те, що обвинувальний акт скеровано до суду відносно двох осіб, які обвинувачуються у вчиненні спільно, одного кримінального правопорушення, а зібрані в ході досудового розслідування докази стосуються обох обвинувачених одночасно.

Згідно ч.4 ст.217 КПК України матеріали не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Вважає, що в такий спосіб сторону обвинувачення фактично позбавлено можливості на дослідження доказів у присутності одночасно обох обвинувачених, позбавлено права на запитання обвинувачених один одному, що передбачено ст. 351 КПК України, а також позбавлено права на призначення одночасного допиту двох обвинувачених, що передбачено ч.15 ст. 352 КПК України.

Враховуючи те, що вказана ухвала оскарженню не підлягає, прийняття судом рішення про виділення матеріалів могло негативно вплинути на повноту судового розгляду, чим істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

В подальшому, ухвалою районного суду від 24.12.2020 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України закрито на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК України, а у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 382 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Стверджує, що при постановленні вказаної оскаржуваної ухвали судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, передчасно зроблені висновки про наявність підстав для закриття кримінального провадження, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді судді Садгірського районного суду м. Чернівці, в період часу 2013-2014 років, зухвало демонструючи своє нехтування правами та свободами громадянина, діючи в порушення встановленого порядку конституційних засад здійснення судочинства та прав громадян України, умисно, без сповіщення осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, про місце і час розгляду справи, за відсутності цих осіб у судовому розгляді виніс п`ять завідомо неправосудних постанов у справах про адміністративне правопорушення, які містили завідомо недостовірні відомості про присутність правопорушників у судовому засіданні під час судового розгляду та визнання ними своєї вини у вчиненому, що не відповідає дійсності. Окрім цього, суддя ОСОБА_6 , незважаючи на вже допущенні порушення, своє зухвале нехтування нормами прав і моралі не припинив, а продовжуючи свою протиправну діяльність, вчинив інший злочин проти правосуддя, постановивши завідомо неправосудну ухвалу в цивільній справі.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України, а саме постановлення суддею завідомо неправосудної постанови та ухвали.

Окрім цього, ОСОБА_6 при постановленні завідомо неправосудної ухвали у цивільній справі також допустив перешкоджання судового рішення, що набрало законної сили. А саме, під час винесення ухвали від 10.12.2015 року про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, суддя Садгірського районного суду м. Чернівці ОСОБА_6 , діючи на користь осіб, які до нього звернулись, шляхом прийняття неправосудного рішення всупереч поняття «мирова угода» умисно порушив правила підсудності, проігнорував суперечливі докази, за якими сторони домовились про перехід права власності на спірне майно, що є предметом позову, грубо порушивши при цьому процесуальні норми та право осіб, які не були залучені до участі у справі. Будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, постановляючи завідомо неправосудні ухвали про відкриття провадження у справі, а також про затвердження мирової угоди, діючи з прямим умислом, суддя Садгірського районного суду м. Чернівці ОСОБА_6 , усвідомлюючи відсутність законних підстав для винесення таких рішень, свідомо порушив вимоги чинного законодавства України, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків як матеріального характеру у вигляді спричинення прямих матеріальних збитків фізичним особам шляхом зміни права власності на майно, так і у нематеріальній формі у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної судової влади України, грубого порушення встановленого порядку реалізації конституційних засад здійснення судочинства в Україні, сприяв утворенню суттєвих перешкод у реалізації особами (не сторонами у справі) своїх прав та бажав настання таких наслідків.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 382 КК України, а саме пособництво в умисному перешкоджанні виконанню рішення суду, що набрало законної сили, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, що заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом права і свободам громадян.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Прокурор ОСОБА_5 , підтримав апеляційну скаргу й наполягав на її задоволенні з підстав зазначених в ній, а саме у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону районним судом. Додав, що Ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що при її прийнятті не з`ясовано думку потерпілих і справу розглядом закінчено в їх відсутність. Просив рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу якою призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вказував на те, що під час досудового слідства були суттєво порушені його права. Зокрема підозра йому вручалася неналежною службовою особою, замість Генерального Прокурора, як того вимагає КПК. Звертає увагу, що провадження №0000348 від 04.10.2018 року було виділено із матеріалів кримінального провадження №0000037 від 02.03.2015 року згідно постанови прокуратури Чернівецької області від 04.10.2018 року. Вказане кримінальне провадження було запроваджено ще у 2015 році, але з незрозумілих питань саме це обвинувачення і було виділено в окреме провадження і скеровано до суду, щоб не порушувати строки досудового розслідування. В цьому він вбачає маніпуляцію з боку органу обвинувачення та порушення його прав, т.я. до сих пір йому в належний спосіб не вручений обвинувальний акт і він не ознайомився з матеріалами провадження в повному обсязі разом з своїм адвокатом. На думку обвинуваченого закінчилися всі розумні строки як для досудового розслідування, так і для розгляду вказаного провадження в суді. Крім того, він жодної процесуальної дії на досудовому слідстві не провів разом з своїм захисником і це також є порушення його права на захист.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляції, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_10 , які підтримали подану прокурором апеляційну скаргу. Прокурор аргументував свої вимоги в судовому засіданні аналогічно викладеними у ній мотивами. Додав, що під час судового засідання 24.12.2020 року були відсутні потерпілі, а тому без з`ясування їх думки суд прийняв поспішне рішення і це є підставою для скасування Ухвали суду. Просив апеляцію задовольнити та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, на підставі ст. 412 КПК України. Потерпілий ОСОБА_10 підтримав думку прокурора. Обвинувачений ОСОБА_6 наполягав на залишенні апеляційної скарги сторони обвинувачення без задоволення, а ухвали суду без змін.

Потерпілий ОСОБА_11 будучи належним чином повідомлений про день і час слухання справи в апеляції (том.2 а.п.248), до суду не з`явився, заяв та клопотань від нього не надходило.

Дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями кримінального процесуального кодексу.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції встановлено, що районним судом кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України - закрито на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК Україні, а у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 382 КК України - закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 375 КК України на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК Україні, суд керувався Рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року, згідно з яким ст. 375 КК України визнана такою, що не відповідає Конституції України, яка втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 382 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, суд першої інстанції зазначив, що інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення за ч.1 ст. 375 КК України та за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 382 КК України, утворюють ідеальну сукупність кримінальних правопорушень.

Ідеальна сукупність виникає, коли особа однією дією вчиняє одночасно два або більше злочинів, відповідальність за які передбачено різними статтями КК. Ознаками ідеальної сукупності є вчинення злочину: а) одним діянням; б) в одному місці; в) одночасно, а також г) наявність усіх необхідних ознак, передбачених двома чи більше різними статтями КК.

При цьому враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 року №1-305/2019(7162/19) та суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 382 КК України, не можливо встановити достатні докази для доведення винуватості особи в суді, а саме докази постановлення завідомо неправосудних ухвал в цивільній справі та вичерпані всі можливості їх отримати.

Колегія суддів звертає увагу, що перевірити наявність чи відсутність в діях ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 375 КК України та за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 382 КК України, апеляційна інстанція позбавлена можливості, оскільки районним судом фактично не проводилося судове слідство, а тому суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З цих же підстав колегія суддів не може погодитися з доводом прокурора в частині відсутності потерпілих при прийняті рішення судом і з`ясування їх думки, оскільки потерпілий ОСОБА_11 був належним чином, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України повідомлений про день і час слухання справи судом (т.2 а.п.219), а потерпілий ОСОБА_10 написав заяву, і це підтверджує його обізнаність про час слухання справи (т.2 а.п.220). Однак, враховуючи, що справа перебувала на розгляді в суді з 16.05.2019 року, 06.12.2019 року в підготовчому засіданні була призначена до судового розгляду на 16.12.2019 року і станом на 24.12.2020 року дії суду обмежилися лише ст.ст . 342-345 КПК України, без оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акту та вирішення питання про обсяг доказів, що підлягали дослідженню та порядку їх дослідження, за таких обставин, колегія суддів вважає, що права потерпілих порушені не були.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо набрав чинності закон яким скасована кримінальна відповідальність.

Рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК України констатує відсутність злочинності та караності діяння за змістом нового кримінального закону і, відповідно, не тягне для особи будь-яких кримінально-правових наслідків, навпаки, спрямоване на захист прав цієї особи, а тому, враховуючи, що питання про кримінальну відповідальність за діяння, яке втратило якість злочинності, виключається в принципі, то й кримінальне переслідування відносно підозрюваного, обвинуваченого підлягає припиненню. А тому суд у судовому провадженні (не тільки підготовчому) не може не відреагувати на зміну державою оцінки певного діяння, і має у процесуальному порядку відреагувати на скасування кримінальної відповідальності за діяння.

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення відповідної статті КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння, або включення до КК положення про те, що готування до злочину невеликої тяжкості не тягне за собою кримінальної відповідальності); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви закону").

Згідно зі ст. 147 Конституції України офіційне тлумачення законів України здійснює Конституційний Суд України.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року №7-р/2020 статтю 375 КК визнано неконституційною, оскільки вона суперечить частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 126, частині першій, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України.

Мотивуючи прийняте Рішення, орган конституційної юрисдикції наголосив на тому, що зазначена норма кримінального права не встановлює об`єктивних критеріїв визнання судового акту неправосудним, а також не розкриває змісту такої суб`єктивної ознаки злочину, як вчинення суддею відповідних дій завідомо. Зазначене, на переконання Конституційного Суду, уможливлює неоднозначне розуміння змісту складу злочину, що є несумісним з вимогами ясності, передбачуваності закону та юридичної визначеності як елемента принципу верховенства права. Нечіткість диспозиції статті 375 КК створює ризик зловживань з боку правоохоронних органів у виді протиправного впливу на суддів шляхом їх кримінального переслідування за реалізацію своїх повноважень щодо здійснення правосуддя, що нівелює конституційний принцип незалежності судової влади.

У контексті презумпції законної сили нескасованих судових актів, засади їх обов`язковості і заборони перегляду за межами встановлених законом апеляційної та касаційної процедур Конституційний Суд України висловився про неприпустимість оцінювання рішень суду органами досудового розслідування і прокуратури під час вчинення ними дій, наслідком яких може стати притягнення суддів до кримінальної відповідальності.

Вказаний висновок закріплений і рішенням прийнятим Великою Палатою Верховного Суду у справі № 0306/7567/12 в провадженні № 13-73 кс19 від 13 січня 2021 року в якому вказано, що офіційна констатація невідповідності правової норми конституції України анулює її юридичну силу, що за змістом є рівнозначним виключенню такої норми на законодавчому рівні.

Відтак дія чи бездіяльність перестають вважатися злочином як на підставі закону про скасування кримінальної відповідальності, так і у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення про неконституційність норми КК, що встановлювала цю відповідальність.

Отже, відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У відповідності до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На підставі викладеного вище, колегія суддів констатує, що з технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання у суді першої інстанції вбачається, що при розгляді справи суддя місцевого суду, роз`яснивши учасникам кримінального провадження, в тому числі обвинуваченому, нереабілітуючий характер підстави закриття кримінального провадження за п.4 ч.1 ст. 284 КПК України, правильно з`ясував думку учасників провадження, які неоднозначно відреагували, однак не заперечували проти закриття провадження за даною підставою та не просили ухвалити виправдувальний вирок.

Дотримання зазначених вище вимог є надмірно важливими, оскільки у випадку закриття кримінального провадження на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК України фактично констатується причетність особи до вчинення кримінально-караного діяння, особа, щодо якої кримінальну справу закрито у зв`язку з усуненням новим кримінальним законом злочинності і караності інкримінованого їй діяння, повинна мати можливість реалізувати у суді своє право на судовий захист, а суд, в свою чергу, - перевірити і оцінити законність і обґрунтованість прийнятих у даному провадженні процесуальних рішень, в яких зафіксована висунута щодо особи підозра у злочині на основі матеріалів, зібраних як на стадії досудового розслідування, так і стадії судового розгляду.

Зважаючи на встановлені вище обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів об`єктивно переконана, що місцевий суд провів судовий розгляд із додержанням вимог КПК України та, як наслідок, дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.3, п.4 ч.1 ст.284 КПК України. За таких обставин, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

В апеляційній скарзі, сторона обвинувачення порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції про закриття кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 та направлення матеріалів справи на новий судовий розгляд, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися із таким доводами сторони обвинувачення, оскільки вони суперечать вимогам кримінального процесуального закону та є необґрунтованими, а прокурором у скарзі не наведено підстав для застосування ст. 412 КПК України.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, на що посилається апелянт, колегією суддів не встановлено.

У відповідності до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо:

1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито;

2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду;

3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;

4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою;

5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;

6) порушено правила підсудності;

7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

За ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Водночас колегія суддів зауважує, що у поданій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу місцевого суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, проте підстави, передбачені ст.ст. 412,415 КПК України для прийняття такого рішення - відсутні, що підтверджено і самим апелянтом в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Зважаючи на викладене вище, апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 грудня 2020 року про закриття кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 375 КК України на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК Україні, за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 382 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3