Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/19/20
У Х В А Л А
02 листопада 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

захисників - ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

потерпілих - ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_12 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_26 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч. 4 ст.186; ч.4 ст.289 КК України, ОСОБА_14 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_9 за ч.1 ст.155; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ОСОБА_15 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_27 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28,, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_28 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_29 за ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.2 ст.27, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_16 за ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_30 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_31 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_17 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_32 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, а також:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Одесі, має вищу освіту, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимий, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 186 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочинів у складі злочинної організації.

Так, стороною обвинувачення вказано, що наприкінці травня 2003 року ОСОБА_13 і Особа 2 в офісі за адресою м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 42 погодились надати у борг ОСОБА_33 3600 доларів США на необмежений строк під 9% щомісячно за умови оформлення довіреності, якою ним надається право керувати і розпоряджатися автомобілем БМВ-750, що належить ОСОБА_34 . Погодившись на такі умови ОСОБА_33 і ОСОБА_35 28.05.2003 склали нотаріальну довіреність строком дії 3 роки.

Приблизно з липня 2003 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_36 грошових зобов`язань і приведенням у непридатність автомобіля БМВ-750 ОСОБА_13 і Особа 1 стали вимагати виконання зобов`язань замість ОСОБА_37 від його знайомого ОСОБА_38 , а 31.10.2003 за попередньою змовою ще і з Особою 17, з метою заволодіння транспортним засобом потерпілого зустрілися з ОСОБА_39 в офісі за вказаною адресою. Там, погрожуючи застосуванням фізичного насильства та загрожуючи фізичною розправою над ОСОБА_39 та сім`єю, примусили його віддати ключі і документи від належного потерпілому автомобіля «Нісан-Аустер» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також примісили скласти розписку про нібито отримання від ОСОБА_13 грошей в сумі 26500 грн. за проданий автомобіль із зобов`язанням оформити договір купівлі-продажу не пізніше 15.11.2003. Після цього Особа 17 за вказівкою ОСОБА_40 і Особи 2 поїхав на автомобілі потерпілого. Таким чином ОСОБА_13 , Особа 2, Особа 17 заволоділи автомобілем ОСОБА_38 та розпорядились ним на свій розсуд.

Крім того ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні злочину за наступних обставин: 18.11.2003 у денний час ОСОБА_41 прибув до офісу м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 42, щоб переконати ОСОБА_13 і Особу 2 повернути його автомобіль. Однак ті, діючи за попередньою змовою, повторно, відкрито заволоділи майном ОСОБА_38 на загальну суму 5365,6 грн. барсеткою вартістю 370 грн., в якій знаходилось 800 доларів США, що складало за курсом НБУ 4265,6 грн., та мобільним телефоном марки «Самсунг» вартістю 730 грн., чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду у великому розмірі.

Крім того ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що у січні 2004 року організатор і керівник злочинної організації Особа 1 з метою незаконного заволодіння належною ОСОБА_24 квартирою за адресою: АДРЕСА_2 створив для вчинення цього злочину окрему злочинну групу, до складу якої увійшли Особа 2, Особа 6, Особа 10, Особа 16, Особа 19, Особа 21 та ОСОБА_13 .

Після того, як Особа 10 та Особа 21 увійшли в довіру до потерпілої ОСОБА_24 та дізналися від неї про потребу у грошових коштах на лікування сина, 13.01.2004 року вони познайомили її з Особою 2, який погодився надати їй гроші у кредит під заставу квартири за вказаною адресою. Для цього Особа 2, Особа 10, Особа 21 супроводжували ОСОБА_24 при отриманні приватизаційного сертифікату, після чого Особа 2 залишив сертифікат у себе.

В подальшому Особа 10 та Особа 21 умовили ОСОБА_24 збільшити суму кредиту до 12000 доларів США та передати їм, при цьому пообіцяли, що свою частину кредиту та супутні витрати будуть сплачувати самостійно. 01.02.2004 року, використовуючи тяжкий психологічний стан потерпілої після смерті сина, вони привели її до офісу за адресою АДРЕСА_3 , де знаходилися Особа 2 і Особа 6. Там Особа 2 шляхом обману переконав ОСОБА_24 підписати документи нібито для надання кредиту під заставу квартири.

За вказівкою і під диктовку Особи 6 потерпіла заповнила графи наданих їх документів і поставила свій підпис, не маючи можливості ознайомитися з документами в цілому, а саме: договір купівлі-продажу від 31.01.2004, відповідно до якого вона продала Особі 19 квартиру за вказаною адресою за 108000 грн. із зобов`язанням нотаріального оформлення до 01.02.2004; розписку від 31.01.2004 про отримання нею від ОСОБА_13 108000 грн. як оплату за продану нею квартиру; заяву від 02.02.2004, відповідно до якої вона доручила ОСОБА_13 представляти її інтереси в суді за позовом Особи 19 про визнання угоди дійсною і визнання права власності; заяву до суду про отримання нею копії позовної заяви Особи 19 та дозвіл на розгляд справи в присутності її представника ОСОБА_13 ; договір найму, відповідно до якого прийняла від ОСОБА_13 у користування квартиру за вказаною адресою з виплатою орендної плати 720 доларів США щомісяця; комерційну угоду від 01.02.2004 щодо пропозиції купити квартиру ОСОБА_24 . Особі 19; акт прийому-передачі квартири, відповідно до якого ОСОБА_24 передала квартиру Особі 19 і виселилася з неї, звільнивши від майна.

02.02.2004 Особа 10 та Особа 21 прибули разом зі ОСОБА_24 до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_4 , де була посвідчена довіреність потерпілої ОСОБА_13 на її представництво. Після цього ОСОБА_13 передав ОСОБА_24 11900 доларів США і 100 грн., а також підписаний нею раніше договорі оренди квартири.

25.10.2004 ОСОБА_13 метою реалізації розробленого раніше з Особою 1 злочинного плану, без відома і згоди ОСОБА_24 , з метою конспірації злочинної діяльності, направленої на приховування вчиненого злочину, на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу, продав вказану квартиру члену організованої злочинної групи Особі 16, який також продав її 24.11.2004 року.

Інкриміновані ОСОБА_13 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із загрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, що спричинило значну матеріальну шкоду;

- за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене з попередньою змовою групою осіб, повторно, у великих розмірах;

- за ч. 1 ст. 255 КК України як участь у скоєнні особливо тяжких злочинів, вчинених злочинною організацією;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, організованою групою у складі злочинної організації;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України як вчинення дій, спрямованих на приховування чи маскування незаконного походження майна, а також набуття, володіння майном, отриманим внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, легалізації майна, здобутого завідомо злочинним шляхом, зі спричиненням майнової шкоди в особливо великому розмірі, вчинене організованою групою у складі злочинної організації.

Захисником ОСОБА_13 - адвокатом ОСОБА_21 заявлене клопотання про звільнення підсудного від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Захисник зазначив, що, виходячи зі змісту обвинувального висновку, ОСОБА_13 організатором злочинної організації не являвся, а останнім інкримінованим йому діянням являлася реалізація 25.10.2004 року квартири ОСОБА_24 , тобто минув 15-річний строк давності.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_13 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але підтримав клопотання захисника.

Судом роз`яснено підсудному ОСОБА_13 суть обвинувачення щодо нього, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Підсудний повідомив, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягав на задоволені свого клопотання.

Прокурор виступив з висновком про наявність правових підстав для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_13 , зазначив, що не має інформації щодо обставин, які б могли бути перешкодою для закриття провадження щодо цього підсудного за строками давності.

Інші присутні обвинувачені та захисники не висловлювали заперечень проти задоволення клопотання.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КПК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_13 , відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці злочини встановлений у 10 і 15 років відповідно.

Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 30 КК України організатор організованої групи чи злочинної організації підлягає кримінальній відповідальності за всі злочини, вчинені організованою групою чи злочинною організацією, якщо вони охоплювалися його умислом. Інші учасники організованої групи чи злочинної організації підлягають кримінальній відповідальності за злочини, у підготовці або вчиненні яких вони брали участь, незалежно від тієї ролі, яку виконував кожен із них.

Виходячи з вказаних положень закону, підсудний ОСОБА_13 підлягає кримінальній відповідальності не за всі злочині, вчинені злочинною організацією, а лише за інкриміновані йому злочини відповідно до обвинувального висновку. Однак, з моменту вчинення останнього за часом з цих злочинів минуло більше 15 років, оскільки, як зазначено в обвинувальному висновку, інкриміновані ОСОБА_13 дії були вчинені не пізніше 25.10.2004 року.

Після цього підсудний ОСОБА_13 інших злочинів не скоював, від досудового слідства або суду не ухилявся. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_21 , звільнення підсудного ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення.

Застосований до підсудного запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника підсудного ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_21 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 186 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 186 КК України, у зв`язку із звільненням підсудного від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3