Справа № 627/540/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2020смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючого - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження № 0000056 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мурафа, Краснокутського району Харківської області, громадянина України, українця, військовозобов`язаного, маючого базову середню освіту, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , згідно виконавчого листа Дергачівського районного суду Харківської області за № 2/619/608/18 від 20 квітня 2018 року, зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2018 року, до досягнення донькою повноліття. Однак, ОСОБА_4 , діючи умисно, злісно ухиляючись від сплати аліментів, працюючи на тимчасових роботах та отримуючи певні кошти, не сплачував аліменти на утримання доньки, крім цього на облік до Краснокутського районного центру зайнятості не став, в результаті чого за період з 01 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року виникла заборгованість по аліментах в сумі 9435,01 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, визнав повністю, не заперечував факту його вчинення при вищевикладених обставинах, пояснивши, що дійсно не сплачував аліменти, проживав за рахунок батьків, офіційно не працевлаштовувався та на обліку в центрі зайнятості не перебував.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах встановлених у ході судового розгляду та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого в обсязі обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті, повністю доведена і його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Згідно із ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд бере до уваги обставини вчиненого правопорушення, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відповідно до положень ст. 12 КК України - є проступком , характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення; дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є працездатним, офіційно не працевлаштований, постійних доходів не має, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_4 , згідно ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому суд не вбачає підстав враховувати обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - щире каяття, з огляду на те, що в даному випадку «щире каяття» носило суттєво формальний характер.

Як роз`яснював Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Хоча під час судового розгляду обвинувачений зазначав, що щиро розкаюється та жалкує з приводу вчиненого, проте матеріали кримінального провадження не містять даних про сплату обвинуваченим в ході досудового розслідування та судового розгляду коштів на утримання дочки , даних про працевлаштування ОСОБА_4 або його перебування на обліку у районному центрі зайнятості, що свідчить про те, що ОСОБА_4 не виявляв бажання виправити ситуацію, що склалася.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд також враховує думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні ОСОБА_4 ..

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст.164 КК України, у виді громадських робіт . На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Речові докази по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Арешт на майно не накладався. Судових витрат по справі немає.

Керуючись ст. 369-371, 373-375 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді 120 (сто двадцять) годин громадських робіт.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1