ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.08.2020 Справа №607/28006/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002226 від 02 серпня 2019 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , судимого:

-01 лютого 2007 року Коломийським міськрайонним судом ІваноФранківської області

за ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років, звільнений по відбуттю покарання 16 листопада 2016 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року),

за участі прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2019 року близько 20.16 год у обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував на сходовій клітці пекарні «магазину №6», що за адресою м. Тернопіль, вул. Бродівська, 6, виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_6 , 01 серпня 2019 року, близько 20.16 год, перебуваючи на сходовій клітці, яка веде до пекарні, що знаходиться у підвальному приміщенні «магазину №6», за адресою вул. Бродівська, 6, у м. Тернополі, шляхом ривка відкрито викрав із рук малолітньої ОСОБА_7 , належний потерпілій ОСОБА_8 , мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi" моделі 5А вартістю 1517,33 грн.

Із викраденим майном обвинувачений ОСОБА_6 , з місця вчинення злочину втік, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_8 на суму 1517,33 грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року) грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

13 серпня 2020 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року) за встановлених у висунутій підозрі обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду та активно сприяв розкриттю злочину, попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_8 .

Вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі. При цьому враховано повне визнання вини обвинуваченим, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди. Відсутність обставин, що б обтяжували покарання ОСОБА_3 .

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року), який згідно ст. 12 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011) відноситься до злочинів середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпіла ОСОБА_8 надала письмову згоду на укладення між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоди про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції Закону № 1698- VII від 14.10.2014 року), за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Суд, при вирішенні питання про можливість призначення покарання узгодженого сторонами угоди враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, сімейний стан та стан, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Також, суд приймає до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, перепрошення за вчинене у потерпілої, оцінки ОСОБА_3 негативно своїх дій, прагнення стати на шлях виправлення та обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень, міркування потерпілої з приводу вчиненого та надання прокурору письмової згоди на укладення угоди про визнання винуватості.

Враховуючи викладене, суд за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вирішуючи питання про можливість затвердження укладеної сторонами угоди, призначення узгодженої міри покарання, вважає підставним застосувати ст. 69 КК України (в редакції Закону № 1698- VII від 14.10.2014 року) та призначити основне покарання ОСОБА_3 нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року), у виді позбавлення волі, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про визнання винуватості, згода на яку надана письмово потерпілою.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між прокурором прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за участі захисника адвоката ОСОБА_5 угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

На підставі ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_3 слід зарахувати термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання 26 листопада 2019 року по 27 листопада 2019 року включно (дату звільнення з-під варти), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- належний потерпілій ОСОБА_8 , мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi" моделі 5А, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, суд вважає слід повернути потерпілій ОСОБА_8 ;

- добровільно видані обвинуваченим ОСОБА_3 чорні чоловічі спортивні штани із надписом на лівій кишені «Тоnsdalе» які на обох штанках мають дві повздовжні сірі полоси, куртку рівного крою, яка виготовлена із тканини комуфляжного забарвлення, а на своїй внутрішній своїй стороні зеленого кольору, блайзер синього кольору, який на передній частині містить надпис із двох букв котрі розміщенні одна на одній «LА», які знаходяться у сейф-пакеті №7227346 та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, суд вважає, слід повернути обвинуваченому ОСОБА_3 ,

після набрання вироком законної сили.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374, 475, 476 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Затвердити укладену між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за часті захисника адвоката ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року) та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України (в редакції Закону № 1698- VII від 14.10.2014 року), у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

На підставі ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_3 зарахувати термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання 26 листопада 2019 року по 27 листопада 2019 року включно (дату звільнення з-під варти), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази:

- мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi" моделі 5А, який зберігається при матеріалах кримінального провадження - повернути потерпілій ОСОБА_8 ;

- чорні чоловічі спортивні штани із надписом на лівій кишені «Тоnsdalе» які на обох штанках мають дві повздовжні сірі полоси, куртку рівного крою, яка виготовлена із тканини комуфляжного забарвлення, а на своїй внутрішній своїй стороні зеленого кольору, блайзер синього кольору, який на передній частині містить надпис із двох букв котрі розміщенні одна на одній «LА», які знаходяться у сейф-пакеті №7227346 та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області - повернути ОСОБА_3 ,

після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1