Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
слідчого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 11 серпня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання щодо накладення арешту на майно (ЄРДР №0000031),

В С Т А Н О В И В
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, а саме на вилучені під час огляду місця події 02.06.2020 року 12 500 пачок тютюнових виробів білоруського виробництва без марок акцизного податку встановленого зразка України марки «Кредо», що зберігалися за адресою: АДРЕСА_1 .
Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що до матеріалів клопотання слідчим не надано належних доказів, які б підтверджували, що володілець майна має будь-яке відношення до вчинення кримінального правопорушення. Крім того, жодних відомостей за епізодом можливого транспортування з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів ТзОВ «МС Транс», витяг з ЄРДР не містить.
Непогоджуючись з ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду прокурор подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи, вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був задовольнити клопотання, оскільки не враховано те, що вилучені речі відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України, є речовими доказами у провадженні, підлягають спец конфіскації, і на них слід було накласти арешт. У своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання про накладення арешту на майно.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора і слідчого, які підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Відповідно п.3 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчий суддя при розгляді клопотання, дотримався вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному кримінальному відсутні особи, про яких вказується в ч.2 ст.170 КПК України, а тому клопотання про арешт майна вірно визнано слідчим суддею безпідставним.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що звертаючись з клопотанням слідчим не було зазначено яким чином буде досягнута мета накладення арешту на майно, як це визначено ч.2 ст. 170 КПК України, а обмежився лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст. 170 КПК України, а також, що органом досудового розслідування не доведено, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення, оскільки інших доказів, що це майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, окрім постанови про визнання його речовими доказами, стороною обвинувачення до суду не надано.

Інші доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його задоволення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання з дотриманням вимог ст.ст. 170-173 КПК України та прийшов до правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 серпня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді