У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001469

за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Учасник судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001469, внесений 27.04.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, - повернуто прокурору.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилається на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України. У фабулі обвинувачення зазначено повний та послідовий виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та ч.1 ст. 366 КК України, тобто службовому підробленні.

Зазначає, що суд першої інстанції, зробивши висновки щодо неконкретності пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, безпідставно вдався до оцінки викладених у ньому фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 злочину та оцінки кваліфікації дій обвинуваченого, вийшов за межі передбачених законом повноважень, здійснюваних у підготовчому судовому засідання, що, на думку прокурора, вплинуло на законність ухваленого судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначено кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст. 366 КК України. Згідно до змісту обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що будучи службовою особою - директором ТОВ "Українська - будівельна компанія", знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місті, в невстановлену в ході досудового розслідування дату та час, але не пізніше 17.07.2019 року вчинив службове підроблення.

Суд дійшов висновку, що обвинувальний акт містить істотні протиріччя між наведеними в ньому фактичними даними в їх сукупності і правовою кваліфікацією дій ОСОБА_6 , що не надає повного уявлення стосовно складу кримінального правопорушення та не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Дані вимоги під час складання обвинувального акта не дотримані.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КПК України.

Дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 366 КПК України кваліфіковані слідчим як службове підроблення. Разом із тим, диспозиція ч.1 ст. 366 КК України передбачає складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Але, таких кваліфікуючих ознак при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 366 КК України в обвинувальному акті не наведено.

Тобто, стороною обвинувачення в обвинувальному акті не наведена конкретна правова кваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

Суд вважає, що зазначені недоліки обвинувального акта позбавляють можливості сторону захисту здійснювати належний захист від висунутого обвинувачення. Також вони перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає прийняте судом першої інстанції рішення про повернення прокурору обвинувального акта в порядку, передбаченому ст. 314 КПК України, таким, що відповідає вимогам закону.

За такого, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3