Провадження №11-кп/801/953/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0004339 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2020, згідно якої відносно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.185 КК України, задоволено клопотання прокурора про продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 13.09.2020.

встановив:

Під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Вінницьким міським судом Вінницької області розглядалось питання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд визнав, що зібрано достатньо доказів, які свідчать про продовження існування ризиків, що дають достатні підстави до продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого, в своїй апеляційній скарзі, просила скасувати ухвалу суду, як незаконну та постановити нову, якою відмовити прокурору в продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків для застосування найсуворішого запобіжного заходу, особу обвинуваченого, просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити помірний розмір застави.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення і виступи в судових дебатах обвинуваченого та його адвоката, які підтримали доводи апеляційної скарги; доводи прокурора про її необґрунтованість; дослідивши апеляційну скаргу та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про законність прийнятого рішення із наступних підстав.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до статті 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином вчинити інше кримінальне правопорушення.

Із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях її застосування, якими є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які статтею 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності, як обґрунтованої підозри так і вищенаведених ризиків.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права та свободи обвинуваченого має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним КПК України конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Місцевим судом було вірно враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може уникати від покарання, незаконно впливати на свідків, потерпілого, уникати явки до суду у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Суд також взяв до уваги ту обставину, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, невдовзі після відбуття останнього покарання знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, тому продовжує існувати ризик вчинення інших корисливих злочинів.

Як було встановлено, доказів, які би свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, в тому числі й за станом здоров`я, суду надано не було, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційної скарги не беруться до уваги.

Також, суд не бере до уваги посилання на наявність місця проживання та сім`ї у обвинуваченого, як на підставу зміни запобіжного заходу на більш м`яким, оскільки обставини на які посилається сторона захисту не втримали обвинуваченого від вчинення діянь в яких від звинувачується.

Судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому місцевий суд визнав за необхідне продовжити, за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Суду не надано переконливих доказів, які б могли свідчити, про те, що обвинувачений у разі перебування на волі буде виконувати свої процесуальні обов`язки.

Пункт 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачає можливість застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Правова позиція Європейського суду з даного питання викладена у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34. Передбачає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для продовження тримання заявника під вартою.

Відповідно до практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту.

Крім того, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 обирався альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який не був скасований.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України в підготовчому судовому засіданні за відсутності клопотань сторін кримінального провадження про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу, обраний запобіжний захід під час досудового розслідування вважається продовженим.

Впродовж досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід не скасовувався та не змінювався, а тому продовжує діяти в тому вигляді, в якому його обрали, в тому числі і в частині альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Таким чином, прохання в апеляційній скарзі адвоката про необхідність зазначення в ухвалі Вінницького апеляційного суду про застосування застави, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказівку на заставу, як альтернативний запобіжний захід ніхто не скасовував і вона продовжує бути чинною та може бути застосовано, якщо обвинувачений чи інша особа, відповідно до закону внесе суму застави, що визначена в рішенні про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Зважаючи на вищенаведене, що немає обставин, передбачених ст.178 КПК України, які би перешкоджали ОСОБА_7 перебувати під вартою, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги адвоката без задоволення.

Суд при розгляді апеляції не виявив таких істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які би давали підстави до скасування судового рішення.

Тому, керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2020 щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 13.09.2020 залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3