Справа № 273/1794/20
Провадження № 1-кп/273/146/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 від 09.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красуля, Баранівського району, Житомирської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, освіта повна загальна середня, на вихованні одна малолітня дитина, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, раніше не судимого,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В :

09.07.2020 близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_3 перебуваючи неподалік свого будинку, на узбіччі дороги по вул. Адмірала Левченка в с. Дубрівка, Баранівського району, Житомирської області помітив ОСОБА_5 , котрий їхав на велосипеді в його сторону та з яким він перебував у неприязних відносинах та вирішив спричинити йому тілесні ушкодження.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3 обома руками вхопив за кермо велосипед, на якому їхав ОСОБА_5 таким чином зупинивши його. Після цього, ОСОБА_3 вхопивши руками за одяг в районі грудей ОСОБА_5 з метою нанесення тілесних ушкоджень поволік його вниз до мосту через р. Смолка.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 кулаком правої руки умисно наніс два удари ОСОБА_5 в область лоба та лівої скроні, від чого потерпілий впав на правий бік на поверхню землі. Продовжуючи свої злочинні дії, без розриву у часі ОСОБА_3 , коли потерпілий перебував у положенні лежачи на правому боку та спині, наніс ОСОБА_5 близько 10-15 ударів ногами в область спини, лівої та правої частини ребер.

Внаслідок своїх умисних дій, ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: переломів 5-10 ребер справа з правобічним пневмотораксом та 4-10 ребер зліва з лівобічним гідро пневмотораксом та підшкірною емфіземою, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому розкаюється та підтвердив зазначені у обвинувальному акті обставини, просив суворо не карати. Вибачився перед потерпілим, цивільний позов просив задовольнити частково, щодо матеріальної шкоди визнає повністю, щодо моральної шкоди згідний сплатити біля 20-25 тис.грн. та просить врахувати його майновий стан.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що в липні місяці він їхав на своєму вело додому. Раптом біля нього з`явився обвинувачений, який є його племінник та почав погрожувати, бо в них раніше виникав конфлікт через спадок. Знявши його з вело обома руками, обвинувачений потягнув до річки, там наніс біля двох ударів по голові та коли він впав, його обвинувачений бив по ребрам в кількості 10-15 разів. Також зазначив, що обвинувачений кидав його в річку та хотів втопити, але повезло, що в річці було мало води. Щодо цивільного позову, то просить його задовільнити повністю, так як він витрачав великі кошти на лікування, на операцію та витрачає тепер на реабілітацію. Просить покарати обвинуваченого відповідно до закону.

В силу ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом не досліджувались докази по тих фактичних обставинах справи, які ніким не оспорюються. При цьому учасники судового провадження розуміють наслідки своєї згоди та неможливість в подальшому оспорювати фактичні обставини в апеляційному порядку. Сумнівів у добровільності такої згоди та істотності їх позиції у суду немає.

Дослідивши, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, та для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що обвинувачені дійсно своїми діями, які виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_5 , ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, а також, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України - щире каяття, активне сприяння досудовому розслідуванню.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України - не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує досудову доповідь Центру пробації згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній (а.с. 54, 55).

Окрім того, суд враховує характеризуючи дані щодо особи, так, згідно довідки-характеристики №1041 від 10.07.2020 характеризується посередньо, компроментуючих матеріалів відносно ОСОБА_3 сільська рада немає.

Таким чином, із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, наявності обставин, що пом`якшують, покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на утриманні має одну неповнолітню дитину, думку потерпілого, характеристику за місцем проживання, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, буде призначення покарання у межах санкції ч.1 ст.122 КК України у вигляді обмеження волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

На переконання суду зазначене покарання в повному обсязі буде відповідати меті визначеній ч.2 ст.50 КК України.

Крім того, у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяних злочином.

У відповідності до частини 1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до вимог статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно доданих до позову квитанцій та чеків ОСОБА_5 зазначає, що ним витрачено на лікування 11 286 грн, що підтверджує відповідними квитанціями та чеками (а.с. 20 29).

Тому суд прийшов висновку, що вимога про стягнення з обвинуваченого матеріальних збитків підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, дії відповідача, внаслідок яких позивачу було спричинено тілесні ушкодження, є протиправними. Відповідно відповідачем порушені законні права та інтереси позивача. Він зазнав душевних страждань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а тому його вимоги про відшкодування моральної шкоди є правомірними.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховує характер тілесних ушкоджень, які віднесено до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, обсяг страждань позивача, певний час вимушених змін у життєвих стосунках, а також суд враховує майновий стан відповідача.

Виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а розмір моральної шкоди слід визначити в сумі 30 000 грн., який буде достатнім для справедливої сатисфакції та відшкодування душевних страждань позивача.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно не накладався.

З огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , міру покарання обрану судом, суд вважає за необхідне, запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 не обирати.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки,а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красуля Баранівського району Житомирської області, проживаючого: по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 заподіяні злочином моральну шкоду в розмірі: 30 000 (тридцять тисяч) грн. та витрати пов`язані з обмеженням та придбанням ліків у розмірі 11 286 (одинадцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1