Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/895/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.187 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жданівка, Донецької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з а повною загальною середньою освітою, фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , не має місця реєстрації,раніше судимий:
- 2002 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.115 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років, звільнений з місць позбавлення волі 01.12.2015 року, судимість в законному порядку не знята та не погашена,
- у серпні 2018 року до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України; наразі даний обвинувальний акт перебуває на розгляді Кіровського районного суду міста Кіровограда,
продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 13 грудня 2020 року включно, з визначенням розміру застави в сумі 63060 гривень,

В С Т А Н О В И Л А:

До Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР 24.06.2020 року за №0004174 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, враховуючи тяжкість покарання обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше судимий, окрім того, не має джерела доходу. Є ризик впливу на потерпілого та свідків, які не допитані в судовому засіданні.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2020 року
ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 13 грудня 2020 року включно, з визначенням розміру застави в сумі 63060 гривень.
Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років з конфіскацією майна.
Суд першої інстанції прийняв до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_8 не одружений, не має утриманців, не має місця реєстрації, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків. Не працює, тобто не має постійного джерела доходу. Окрім того, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
За таких обставин суд прийшов до переконання про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які не допитані в судовому засіданні, з метою зміни їх показань на свою користь. Враховуючи зазначене, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що прокурор ОСОБА_9 здійснюючи процесуальне керівництво під час досудового розслідування, виявив незацікавленість в проведенні повного і всебічного розслідування відповідно до вимог КПК України, яке потенційно могло звести на нівець достовірність існуючих в матеріалах провадження докази та умисно вживав заходів для створення суттєвих перепон на шляху здійснення ним можливостей в наданні слідству документів, які за своїм змістом спростовують існування ризиків, наведених в клопотанні.
Також, суд першої інстанції не маючи в своєму розпорядженні матеріалів справи прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри.
Вказані в судовому рішенні ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України є недоведеними та надуманими, оскільки відсутні будь-які задовільні та переконливі дані які беззаперечно свідчать про їхнє існування.
Крім того апелянт зазначає про те, що в іншому кримінальному провадженні стосовно нього був обраний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, на протязі тривалого часу ним не було порушено умов запобіжного заходу та виконувались всі процесуальні обов`язки покладені ним рішенням суду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника
ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, до Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР 24.06.2020 року за №0004174 по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.06.2020 року близько 18.00 год.хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_8 вчинив дії кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 187 КК України. Матеріальна шкода завдана злочином у якому він підозрюється складає 4 500 грн.
На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Твердження обвинуваченого про відсутність у даному кримінальному провадженні доказів на вчинення ним кримінального правопорушення у вчиненні якого йому повідомлення про підозру, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Такі дані містяться зокрема у протоколі огляду місця події, протоколах допиту свідків, протоколах допиту потерпілої, протоколах проведення впізнання за фотознімками, протоколах огляду предметів.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу
ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та на розгляді Кіровського районного суду міста Кіровограда перебуває ще один обвинувальний акт за ч.3 ст.187 КК України, що в свою чергу свідчить про не бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення. Як вбачається з обвинувального акту причиною вчинення кримінального правопорушення було відсутність коштів та бажання одержати чуже майно, вказане свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Також, необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу.
Крім того, ОСОБА_8 не має постійного місця реєстрації та зі слів - проживає в будинку, який належить йому, разом з племінницею та її донькою. Дітей, дружини не має, як і будь-якого іншого майна у власності, заощаджень не має.
Проживання поза межами населеного пункту де здійснюється судовий розгляд без постійного місця проживання унеможливлює належне виконання останнім процесуальних обов`язків та надасть йому змогу переховуватися від суду.
А тому, доводи обвинуваченого та захисника про можливість застосування до
ОСОБА_8 запобіжного заходу у не пов`язаного з триманням під вартоює необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи обвинуваченого про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також, те, що ОСОБА_8 не має жодних заробітків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проживає без реєстрації, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
При цьому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно створення прокурором суттєвих перешкод на шляху реалізації його прав, колегією судді не можуть бути враховано оскільки із вказаного взагалі не зрозуміло як саме прокурором порушено права ОСОБА_8 .

Також доводи обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно неналежного врахування судом першої інстанції його особи, як підстави для застосування запобіжного у вигляді тримання під вартою, колегією суддів не може бути враховано оскільки, останній раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, підозрюється у скоєнні особливо тяжкого корисливого злочину щодо потерпілої похилого віку, вину не визнає, на розгляді в іншому суду перебуває обвинувальний акт, не має постійного місця реєстрації, відсутні міцні соціальні звязки, а також будь-яке інше майно у власності, заощаджень не має.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які не допитані в судовому засіданні, з метою зміни їх показів на свою користь.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне - в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2020 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 13 грудня 2020 року включно, з визначенням розміру застави в сумі 63060 гривень,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10 Ремез