Справа № 338/1500/18
Провадження № 11-кп/4808/24/21
Категорія ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000233 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 та першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, не працюючого, пенсіонера, особи з інвалідністю другої групи, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з часу його затримання, тобто з 20 год. 00 хв. 15 вересня 2018 року.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 150000 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень) завданої моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 150000 грн. завданої моральної шкоди та 10000 грн. витрат на правову допомогу, а всього разом 160000 грн. (сто шістдесят тисяч гривень). Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 150000 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень) завданої моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2018 року близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_8 , знаходячись в альтанці біля магазину, що по АДРЕСА_1 , під час розпивання спиртних напоїв розпочав конфлікт з односельчанином ОСОБА_15 .

В ході конфлікту, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вирішив позбавити життя ОСОБА_15 , тобто умисно його вбити.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, схопив у руку ніж та наніс два цілеспрямовані удари ножем ОСОБА_15 у життєво важливу ділянку тіла - грудну клітку зліва, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних ран на передній поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням м`яких тканин грудної клітки, парієнтальної плеври, серцевої сорочки на передній поверхні, лівого шлуночка серця на лівій боковій поверхні, крововиливами в серцеву сорочку, ліву та праву плевральні порожнини.

Від отриманих ножових поранень ОСОБА_15 помер до приїзду карети швидкої медичної допомоги, а ОСОБА_8 з місця події втік.

Таким чином, ОСОБА_8 , своїми умисними діями, які виразились в умисному, протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник адвокат ОСОБА_9 та перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2020 року та направити справу на новий судовий розгляд.

В доводах апеляційної скарги вказує, що 15 вересня 2018 року близько обіду повертався з лісу додому і вирішив зайти в магазин та придбати воду, проте там було закрито, оскільки продавець ОСОБА_16 разом з декількома особами, включаючи ОСОБА_15 сиділи в альтанці. Вони запропонували йому приєднатися до компанії і всі разом випивали та обговорювали ремонт дороги. По ходу бесіди в нього з ОСОБА_15 виник словесний конфлікт, під час якого його вдарили по голові, від чого він впав з лавки на коліно і в цей момент всі присутні почали бити його руками та ногами по голові і тілу, від чого він втратив свідомість. Коли прийшов до тями, то зрозумів, що його можуть вбити і потрібно якось захищатись. В цей час він побачив на столі кухонний ніж і встиг його схопити, а коли ОСОБА_15 за ним побіг, то він захищаючись вдарив його ножем. Звертає увагу на те, що він є особою похилого віку, йому 75 років, а тому коли розпочався конфлікт та йому почали наносити тілесні ушкодження, він перелякався за своє життя та вчинив дії, якими старався захистити себе. Не погоджується із кваліфікацією його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки умислу вбивати ОСОБА_15 він не мав. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, як перевищення меж необхідної оборони.

При цьому обвинувачений стверджує, що ніж, який долучений в якості речового доказу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 не є тим ножем, яким він наносив удар. Після нанесення удару він кинув ніж на землю та взяв рюкзак і пішов додому, де все розповів дружині і чекав приїзду поліції. Зазначає, що з ОСОБА_15 вони сусіди та багато років перебували у дружніх відносинах. Крім того зазначає, що він є інвалідом ІІ групи, все життя тяжко працював, ніколи не притягався до кримінальної чи іншої відповідальності, і ніколи б навмисно не позбавив життя людину.

Вважає вирок суду несправедливим, оскільки призначене покарання є надто суворим.

Також не погоджується з розміром стягнутої моральної шкоди, оскільки сума 460000 грн. є зовсім непосильною для нього, так як окрім невеликої пенсії, він немає жодного джерела доходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок Рожнятівського районного суду від 06 жовтня 2020 року змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 на ст. 118 КК України.

Вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також вирок ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, захисник вважає неправильним висновок суду про наявність в діях ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Так, ОСОБА_8 пояснював суду, що наміру умисно позбавляти життя потерпілого не мав, а оборонявся від неправомірних дій потерпілого. При цьому, під час судового розгляду було встановлено, що після отримання тілесних ушкоджень і після того, як ОСОБА_8 покинув місце події, потерпілий ще деякий час пересувався, розповідав про те, що з ним сталося, його смерть настала під час транспортування в лікарню, що свідчать про відсутність умислу обвинуваченого умисно вбивати ОСОБА_15 . Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 є особою похилого віку, а тому, коли розпочався конфлікт та йому почали наносити тілесні ушкодження, він перелякався за своє життя і вчинив дії, якими намагався захистити себе. Таким чином, суд не надав належної оцінки обставинам справи, показанням свідків, які ствердили факт нанесення обвинуваченому тілесних ушкоджень та наявність конфлікту, який становив загрозу здоров`ю та життю ОСОБА_8 . Вважає, що суд відповідно до вимог ч.1 ст. 36 КК України повинен кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст. 118 КК України, оскільки мала місце необхідна оборона від протиправних посягань з боку потерпілого ОСОБА_15 .

Також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 категорично заперечує вчинення злочину саме тим ножем, який визнано знаряддям злочину. Крім того, судово-медичною експертизою не підтверджено вчинення злочину саме цим ножем.

Сторона захисту вказує, що в оскаржуваному вироку суд не навів фабули обвинувачення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, визнаного судом доведеним з встановленням часу, місця, способу, інших обставин вчинення кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети вчинення злочину, а лише дав оцінку фактичним обставинам, визнаних доведеними, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Крім того, захисник вважає, що суд першої інстанції безпідставно визначив явно завищений розмір моральної шкоди, який є непосильним для обвинуваченого, оскільки інших доходів, окрім пенсії він немає та є інвалідом ІІ групи. При цьому, в позовній заяві не наведено жодних вмотивованих доводів щодо розміру моральної шкоди, а у вироку суд обмежився судженням про те, що стягнутий розмір моральної шкоди є обґрунтованою компенсацією у зв`язку із втратою родича. Вважає, що при визначенні такого розміру шкоди, суд повинен виходити із об`єктивних обставин справи та за необхідності призначити психологічну експертизу. Враховуючи часткове визнання вини ОСОБА_8 , добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди та з метою недопущення винесення судом рішення, яке може залишитись без реального виконання, вважає, що розмір моральної шкоди слід зменшити до 80000 грн. кожному із позивачів.

Перший заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 просив скасувати вирок Рожнятівського районного суду від 06.10.2020 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від апеляційної скарги на підставі ст. 403 КПК України, тому апеляція державного обвинувача колегією суддів не розглядалась.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційних скарг;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, просив вирок суду залишити без змін;

- представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 просив залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_15 , тобто у вбивстві, за викладених у вироку обставин, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах.

Дії ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який його засуджено та необхідність перекваліфікувати його дії на ст. 118 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Вищевказані обставини були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що доводи сторони захисту про вчинення ОСОБА_8 вбивства потерпілого ОСОБА_15 при перевищенні меж необхідної оборони спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_15 .

З суб`єктивної сторони умисне вбивство характеризується умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Вказана правова позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 524/113/15-к (провадження № 51-2472км18).

Так, під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та давав показання про те, що 15 вересня 2018 року, він зайшов в альтанку де обідали ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Згодом в альтанку зайшов вже випивший ОСОБА_21 , який приніс з собою пляшку горілки та заставляв його випити. Коли ОСОБА_8 відмовився, між ними почалася словесна суперечка, під час якої ОСОБА_18 вдарив його пляшкою по голові від чого він впав з лавки на коліно, а згодом всі присутні почали його також бити руками та ногами по голові та тілу, внаслідок чого він втратив свідомість. Прийшовши до тями він зрозумів, що його можуть вбити, а тому він підвівся на ноги, схопив в руки кухонний ніж, який лежав біля нього на столі та почав втікати. В цей час за ним вибіг ОСОБА_15 , та намагався накинутись на нього. Обороняючись від його нападу він два рази ножем вдарив ОСОБА_15 в ділянку грудей, від чого останній впав на землю, а він кинувши ніж та взявши рюкзак із грибами пішов додому, де чекав на працівників поліції.

Проте, доводи обвинуваченого про наявність реальної загрози його життю та здоров`ю з боку потерпілого чи інших осіб, які перебували в альтанці, не підтверджуються наявними у справі доказами та об`єктивними даними.

Зокрема, зі змісту показань свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_20 , які були очевидцями вчиненого злочину вбачається, що під час словесної суперечки, яка виникла між ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , останній схопив зі стола кухонний ніж вдарив ним потерпілого в груди.

Показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_20 повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 і спростовують твердження обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_8 піддавався нападу під час його перебування в альтанці 15 вересня 2018 року, який би загрожував його життю і здоров`ю.

При цьому, твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що йому був нанесений удар пляшкою по голові, від якого він впав із лавки на коліно, спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 250 від 18.09.2018, відповідно до якої на момент проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_8 не виявлено будь-яких тілесних ушкоджень (т. 2 а.п. 60).

Разом з тим, суд першої інстанції детально проаналізував об`єктивні відомості про виявлені у потерпілого ОСОБА_15 тілесні ушкодження та обґрунтовано послався на висновок судово-медичної експертизи № 370 від 16.09.2018, відповідно до якого смерть ОСОБА_15 настала від проникаючих колото-різаних ушкоджень грудної клітки з ушкодженням серцевої сорочки та серцевого м`яза, що супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею та призвело до розвитку тяжкого геморагічного шоку. На трупі ОСОБА_15 виявлено наступні тілесні ушкодження: проникаючі колото-різані рани на передній поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням м`яких тканин грудної клітки, парієнтальної плеври, серцевої сорочки на передній поверхні, лівого шлуночка серця на лівій боковій поверхні, крововиливами в серцеву сорочку (150 мл, рихлих згортків крові), ліву та праву плевральні порожнини (зліва- 400 мл рідкої крові і 500 мл рихлих згортків крові, справа 800 мл рідкої крові). Вказані вище тілесні ушкодження утворилися незадовго до настання смерті, від дії плоского колючо-ріжучого предмета, який має обушок та лезо, про що свідчать результати медико криміналістичної експертизи ран та їх морфологічні особливості (форма ран, наявність одного заокругленого, протилежного гострого кінців, рівні неосаднені краї, гладкі стінки, переважання глибини ран над їх довжиною), мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечні для життя в момент спричинення (т. 2, а.п. 45-48).

Таким чином, враховуючи сукупність досліджених судом доказів, колегія суддів вважає , що обвинувачений ОСОБА_8 , не перебував у стані необхідної оборони і діяв з прямим умислом направленим на позбавлення потерпілого життя .

Про наявність в обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на позбавлення потерпілого життя свідчить характер насильства, який було застосовано обвинуваченим до потерпілого, застосування в якості знаряддя злочину кухоного ножа та нанесення з достатньою силою двох цілеспрямованих ударів ножем потерпілому ОСОБА_15 у життєво важливу ділянку тіла грудну клітку зліва, внаслідок яких потерпілому були заподіяні проникаючі колото-різані ушкодження грудної клітки з ушкодженням серцевої сорочки та серцевого м`яза, від яких настала смерть потерпілого.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про те, що ніж, який долучений в якості речового доказу спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 не є тим ножем, яким він наносив удар, не мають істотного значення для вирішення питання щодо доведеності вини обвинуваченого та правильності правової кваліфікації його дій, оскільки як обвинуваченим так і його захисником не заперечується сам факт використання обвинуваченим в якості знаряддя злочину кухонного ножа.

Разом з тим, відповідно до висновку експерта № 174 від 30.10.2018р. на підставі проведеної експертизи футболки, штанів з ременем, трусів, шкарпеток, шльопанців потерпілого ОСОБА_15 , 1958 р.н. та ножа встановлено, що на передній поверхні зліва футболки виявлено два колото-різаних пошкодження, які за розташуванням відповідають ділянці колото-різаних ран грудної клітки потерпілого і заподіяні плоским колючо-ріжучим предметом, що має обушок і лезо, яким міг бути клинок ножа, поданого на експертизу (т. 2 а.к.п. 88-93).

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України у виді 9 років позбавлення волі.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які піддягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином та його наслідки смерть потерпілого, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, на психоневрологічному та наркологічному обліках не перебуває, являється особою похилого віку та особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, частково визнав свою вину, а також врахував думки потерпілих, які наполягали на призначенні йому суворої міри покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнано те, що ОСОБА_8 є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання та особою похилого віку, добровільне часткове відшкодування ним завданої потерпілим матеріальної шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, є співрозмірним його протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не може вважитися явно несправедливим внаслідок суворості, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого в частині його незгоди з призначеним покаранням підлягає відхиленню.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника в частині необґрунтованого завищення стягнутої суми моральної шкоди.

Як передбачено статтею 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при ухваленні вироку суду в частині вирішення цивільних позовів.

Суд першої інстанції врахував глибину та характер пережитих потерпілими душевних страждань через втрату близької їм людини, чоловіка та батька ОСОБА_15 , істотністю вимушених змін у житті, які зазнали вимушеного порушення життєвого ритму, виходячи з принципів розумності та справедливості, співмірності, з урахування особи винного та його матеріального стану, вирішив стягнути з ОСОБА_8 по 150 000 гривень моральної шкоди на користь кожного потерпілого, зважаючи, що відшкодування шкоди в такому розмірі відповідає суті позовних вимог та характеру діяння обвинуваченого, конкретних обставин справи.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції і вважає, що розмір моральної шкоди судом було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням моральних страждань потерпілої сторони і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що в кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5