Справа № 461/5970/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/939/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12 серпня 2020 року про відмову у задоволенні скарги,

заявника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

цією ухвалою у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Львівської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовлено за безпідставністю.
Суд першої інстанції мотивує своє рішення тим, що заяву ОСОБА_6 від 14.07.2020 року про вчинення кримінального правопорушення, для належного розгляду заяви, встановлення реальності конкретної події злочину, на виконання затвердженої Генеральним прокурором України Інструкції, було правомірно направлено посадовими особами Прокуратури Львівської області до підлеглої прокуратури за територіальною юрисдикцією. Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.07.2020 року ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні аналогічної скарги на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Львівської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про те ж кримінальне правопорушення, з тих самих підстав, дані обставини вже були предметом судового розгляду.
Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12 серпня 2020 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на те, що обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки заяви особи про наявність ознак злочину, а полягає лише у механічному внесенні цієї заяви до ЄРДР.

Зазначає, що слідчий суддя прийняв рішення по суті скарги без будь-якого дослідження доводів, мотивів, обґрунтувань та доказів, наданих скаржником разом з скаргою, що суперечить вимогам, викладеним у главі 2 КПК України щодо засад кримінального провадження, ст.30 КПК України щодо здійснення правосуддя лише судом і заборони відмови у здійсненні правосуддя, ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, зокрема і в частині зобов`язання суду ухвалити рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України, та обов`язку мотивувати рішення належними і достатніми мотивами та вказати на підстави його ухвалення.

Вказує, що слідчий суддя ОСОБА_1 двічі намагався порушити право ОСОБА_6 на судовий захист і двічі порушив процесуальні норми ст.214 КПК України.

Представник прокуратури в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив. З урахуванням наведеного та положень ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі осіб, які без поважних причин не з`явились до суду.
Заслухавши доповідь судді, заявника ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали скарги, а також наведені доводи скарги, колегія суддів вважає, що така задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно з матеріалами судового провадження, ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Львівської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 скерувала 14 липня 2020 р. до Прокуратури Львівської області заяву, про вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 364, 365, 366, 396 КК України групою посадових осіб Львівської міської ради та міським головою Львівської міської ради. Проте, відомості про вказані кримінальні правопорушення до ЄРДР не внесено, досудове розслідування кримінальних проваджень не розпочато, а тому просила вимоги скарги задовольнити.
Відповідно до ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано «Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженим наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298. Згідно з п.1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.
На підставі п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий повноважний приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі й щодо зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення за наявності для того обґрунтованих підстав, як то, об`єктивних даних, які б дали йому змогу встановити відповідність ознак того чи іншого діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.
Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Крім цього, слід звернути увагу, що аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.
При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.
Таким чином, КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень, що містять у собі відомості про склад кримінального правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.
Якщо у заявах чи повідомленнях таких фактичних даних не зазначено, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 3.7 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом генпрокурора № 125 від 03 грудня 2012 року, заяви та повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення, що віднесені до підслідності органів прокуратури та надійшли на розгляд прокуратур АРК, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур на правах обласних, ГПУ, керівниками підрозділів апаратів направляються для організації досудового розслідування з дотриманням територіального принципу до прокуратури відповідного рівня.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки заяву ОСОБА_6 від 14.07.2020 року про вчинення кримінального правопорушення, для належного розгляду заяви, встановлення реальності конкретної події злочину, на виконання затвердженої Генеральним прокурором України Інструкції, було правомірно направлено посадовими особами Прокуратури Львівської області до підлеглої прокуратури за територіальною юрисдикцією.
Окрім цього, постановляючи ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 12 серпня 2020 року слідчий суддя виходив з того, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22 липня 2020 року розглянуто аналогічну за змістом скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Львівської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про те ж кримінальне правопорушення, з тих самих підстав, та дані обставини вже були предметом судового розгляду, за наслідками якого постановлено ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів вважає, що слідчий суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Львівської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Щодо покликання апелянта про те, що справа розглянута неповноважним складом суду першої інстанції, оскільки на її думку слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 не мав права розглядати дану скаргу та підлягав відводу, то таке спростовується матеріалами скарги, а саме, як вбачається із матеріалів такої ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 07.08.2020 року ОСОБА_7 в задоволенні заяви ОСОБА_6 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 було відмовлено виходячи з того, що доводи ОСОБА_6 викладені у заяві про відвід судді є голослівними та викладені у формі припущень, не наведено конкретних фактів, які б викликали сумнів у його необ`єктивності чи неупередженості.
Що стосується доводів апелянта про скасування ухвали слідчого судді Галицького районного м. Львова від 22 липня 2020 року, то слід зазначити, що вказана вимога відсутня в прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_6 , окрім того строк на апеляційне оскарження зазначеної ухвали минув, а клопотання про поновлення вказаного строку до суду апеляційної інстанції не надходило.
Враховуючи, що апелянт у поданій апеляційній скарзі не наводить спростування висновків слідчого судді, зроблених в оскаржуваній ухвалі, а лише безпідставно вказує про незаконність та необґрунтованість такої, а також про порушення норм матеріального та процесуального права слідчим суддею, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 немає.
В ході апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12 серпня 2020 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Львівської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого Галицького районного суду м. Львова від 12 серпня 2020 року про відмову у задоволенні скарги, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді