КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:
прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора третього відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних підрозділів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами ті підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора третього відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних підрозділів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами ті підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях ОСОБА_5 про арешт майна.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора повернути без розгляду.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. З метою забезпечення збереження речового доказу, а також з метою недопущення, в подальшому, можливого відчуження або ж передачі права користування на земельні ділянки із кадастровими номерами :90:305:0002 та :90:305:0001 на користь третіх осіб та їх незаконного використання, запобігання можливості їх подальшого пошкодження, псування, знищення, перетворення, на думку прокурора, є достатні підстави для арешту вказаних земельних ділянок. Крім того, постановою слідчого вказане майно, а також об`єкти завершеного та незавершеного будівництва, які знаходяться на них, визнані у кримінальному провадженні речовими доказами. Окрім цього, розгляд клопотання було проведено без виклику прокурора, слідчий суддя під час розгляду клопотання не з`ясував всіх обставин у справі.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, прокурор просить врахувати наведену вище обставину про розгляд справи без його виклику, у зв`язку з чим поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника власника майна, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, яка не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів, Другим слідчим відділом (відділом з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 25.03.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ректор Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_7 та співробітники Департаменту містобудування та архітектури КМДА, будучи службовими особами, за попередньою змовою групою осіб, залучивши ТОВ «Фірма «Резон» та ТОВ «Комфорт Буд Інвест», всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди у виді грошових коштів для себе та інших фізичних осіб, використовуючи надане їм службове становище, сприяють суб`єкту господарювання ТОВ «Сага Девелопмент», керівником якого є ОСОБА_8 (у минулому заступник директора Департаменту містобудування та архітектури КМДА), у проведенні будівництва житлового комплексу «О2 Residence» на земельних ділянках з кадастровими номерами: :90:305:0002, яка належить до земель оборони та :90:305:0001, яка належить до земель рекреаційного призначення, та які розташовуються на 22 км Харківського шосе, що у Дарницькому районі міста Києва, цільове призначення яких не дозволяє проводити на них будівництво без погодження з КМ України, що спричиняє тяжкі наслідки державним інтересам.

Зазначені земельні ділянки є державною власністю, а їх власником є Київська міська державна адміністрація. Правом постійного користування цими земельними ділянками наділена Національна академія внутрішніх справ.

Під час проведення обшуку у службових кабінетах Департаменту містобудування та архітектури КМДА, які розташовуються в адміністративному приміщенні, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 32, виявлено та вилучено акт «Про нестачу справ (документів) у Департаменті містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідно до якого встановлено відсутність містобудівних умов та обмежень №11058/0/12/27-15 від 26.08.2015 забудови земельної ділянки на вул. Харківське шосе, 22-й км в

Дарницькому районі міста Києва.

Окрім того, у ході обшуку виявлено та вилучено лист Департаменту містобудування та архітектури КМДА «На звернення дозвільного центру від 27.07.2015 №01010-183407-069» адресований Національній академії внутрішніх справ МВС України, що свідчить про те, що містобудівні умови та обмеження №11058/0/12/27-15 від 26.08.2015 забудови земельної ділянки на вул. Харківське шосе, 22-й км в Дарницькому районі міста Києва містять ознаки підроблення, яке можливо було здійснено з метою приховування протиправної діяльності за вказаним фактом.

16.06.2020 року прокурор третього відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних підрозділів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами ті підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на:

- об`єкти завершеного та незавершеного будівництва, які знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :90:305:0002, площею 6,196 га, з цільовим призначенням: для розміщення та постійної діяльності Національної гвардії України для обслуговування та експлуатації бази відпочинку та оздоровлення курсантів;

- об`єкти завершеного та незавершеного будівництва, які знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :90:305:0001 площею, 23,716 га, з цільовим призначенням: для експлуатації та обслуговування бази відпочинку та обслуговування курсантів, яка розташована у Дарницькому районі, на 22-му км Харківського шосе, із забороною користування та розпорядженнями цими об`єктами завершеного та незавершеного будівництва, у тому числі у будь-якій спосіб відчужувати та обтяжувати їх, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено, з посиланням на те, що вказане майно не відповідає ознакам речового доказу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Відмовляючи у накладенні арешту на майно, слідчий суддя зазначає про те, що об`єкти завершеного та незавершеного будівництва не є та не можуть бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні, так як не використовувались як знаряддя вчинення кримінального правопорушення в цьому кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 364 КК України, не зберегли на собі сліди можливих кримінальних правопорушень; не містять інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій службових осіб МВС України та Департаменту містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації; не є цінностями та іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом та не отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення в рамках даного кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджуються з таким висновком суду першої інстанції та вважає його належним чином обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що в наданих матеріалах провадження відсуне процесуальне рішення органу досудового розслідування про визнання вказаного майна речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Доводи прокурора про відповідність арештованого майна ознакам речового доказу є належним чином не доведеними та не підтвердженими.

Істотних порушень норм КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це зазначається в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням викладеного, за об`єктивним переконанням колегії суддів, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора третього відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних підрозділів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами ті підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях ОСОБА_5 про арешт майна, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора третього відділу організації процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних підрозділів Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами ті підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5439/2020 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1