Єдиний унікальний номер 740/4220/18
Провадження № 1-кп/741/17/20
У Х В А Л А

м. Носівка 04 серпня 2020 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених та їх захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

встановив:
17 вересня 2018 року до Носівського районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000838 від 9 липня 2018 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 9 липня 2018 року близько 8 години 35 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поблизу магазину «Вікторія», розташованого за адресою: с. Черняхівка Ніжинського району Чернігівської області, вул. Мирна, 2-а, на ґрунті дріб`язкового приводу для конфлікту, яким виявилося не реагування ОСОБА_9 на зауваження щодо вимкнення бензотримеру, котрим потерпілий косив траву неподалік магазину, з метою демонстрації зневаги до загальноприйнятих норм поведінки з мотивів явної неповаги до суспільства, спільно з ОСОБА_8 став виражатися нецензурною лайкою в бік ОСОБА_9 та, заздалегідь узявши із свого автомобіля марки ГАЗ 3110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дерев`яну биту, яку мав намір використовувати для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , разом із ОСОБА_10 , котрий, у свою чергу, взяв з вказаного автомобіля металеву трубу, яку мав намір використовувати для аналогічних цілей, почав переслідувати ОСОБА_9 з метою нанесення йому тілесних ушкоджень. У подальшому для припинення конфлікту ОСОБА_9 зайшов до приміщення магазину «Вікторія» та закрив перед ОСОБА_7 і ОСОБА_8 двоє вхідних дверей. Однак ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, супроводжуючи свої протиправні дії особливою зухвалістю, за допомогою вказаних дерев`яної бити та металевої труби відповідно, які вони заздалегідь узяли із собою, спільними діями розбили склопакети обох вхідних дверей закладу торгівлі, чим завдали фізичній особі - підприємцю ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 236,0 грн., та кинули каміння, підібрані ними на місці злочину, в бік ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які на той час перебували в приміщенні магазину, створивши тим самим реальну загрозу здоров`ю потерпілих.

У результаті вчинення ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 вказаного діяння ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді двох дрібних саден на лівій кисті і двох дрібних саден на правому передпліччі, однієї різаної ранки з другого пальця правої кисті, ОСОБА_11 - тілесні ушкодження у вигляді восьми дрібних саден на лівому передпліччі і двох - на правому, одного садна волосяної частини голови, що згідно висновків експертів в обох випадках відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, у зв`язку з вчиненням вказаного діяння фізична особа - підприємець, яка в той час виконувала функції продавця магазину, ОСОБА_11 змушена була тимчасово припинити нормальну діяльність закладу торгівлі шляхом зупинення роботи магазину.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

У кримінальному провадженні було проведено підготовче засідання та розпочато судовий розгляд.

31 липня 2020 року в судовому засіданні прокурор подав угоди про визнання винуватості, які укладені між ним та обвинуваченими з участю їх захисників та за згодою потерпілих, та просив їх затвердити.

У судовому засіданні обвинувачені та їх захисники просили затвердити угоди про визнання винуватості.

У судове засідання потерпілі не з`явилися.

Вислухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, з`ясувавши у обвинувачених питання, передбачені ст. 474 КПК України, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

У п. 5 угод про визнання винуватості, укладених 30 липня 2020 року у приміщенні Ніжинської місцевої прокуратури між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , із участю їх захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , за згодою потерпілих, сторонами угод узгоджено остаточне покарання обвинуваченим за ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, тобто більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 17 грудня 2019 року в справі № 401/2684/17 та від 24 травня 2018 року в справі № 345/2906/14-к, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення ст.ст. 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину. У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд повинен належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення.

Ураховуючи обставини вчинення злочину, його мету, роль, яку виконували обвинувачені, їх поведінку під час вчинення злочину, суд приходить до висновку, що узгоджене сторонами угод покарання обвинуваченим за ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ст. 69 КК України суперечить вимогам кримінального законодавства в зв`язку з відсутністю обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачені після подій, які розпочалися та тривали біля магазину, продовжили їх та переслідували потерпілого, який намагався та втік від них на власному автомобілі. Цим обставинам не було дано правової кваліфікації.

Суд вважає: що допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є біль тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угод від 30 липня 2020 року не відповідають інтересам суспільства.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 не має постійного місця роботи та сталого заробітку. А тому суд приходить до висновку про те, що у даному випадку має місце очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань в частині сплати штрафу в розмірі 34 000 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в затвердженні угод про визнання винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 474 КПК України, суд, -

постановив:
Відмовити в затвердженні угод про визнання винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Судове провадження у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, продовжити у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1