ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1404/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" грудня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003225 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Дарницького районного суду м. Києва на розгляді знаходиться вказане кримінальне провадження.
Судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, строк якого закінчується.
Прокурор вважала за доцільне продовжити запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченого, зазначивши про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Захисник та обвинувачений, вважали, що достатнім заходом забезпечення кримінального провадження є застосування домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд вирішуючи питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, враховує не тільки необхідність забезпечення прав обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Так, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, в даному конкретному випадку суд вважає підозру відносно ОСОБА_7 у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, небезпідставною.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів.

Приймаючи до уваги те, що сплинув значний проміжок часу, суд, проявляючи особливу ретельність у ході судової процедури, та не беручи до уваги саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, встановив наявність інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми.

Так, згідно характеризуючих матеріалів ОСОБА_7 , постійного місця роботи та проживання не має, джерело його доходжів не встановлено, що, на думку суду, свідчить про наявність ризику переховування.

Крім того, обвинувачений може переховуватись від суду, про що відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України свідчать такі обставини як: тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованих йому злочинів, а також відсутність постійного місця проживання.

Крім того, судове провадження триває, що з урахуванням підвищеної небезпеки інкримінованого злочину, свідчить про наявність ризику перешкодити кримінальному провадженню, в тому числі шляхом впливу на потерпілу та свідків.

Будь-яких гарантій явки до суду з боку обвинуваченого - немає.

При цьому відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні.

Дані про те, що обвинувачений раніше не судимий в силу вимог ст. 89 КК України, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що докази, які б свідчили про те, що на даний час змінилися обставини, які були підставами для застосування обвинуваченому найбільш суворого виду запобіжного заходу і продовження строку його дії або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше, відсутні.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам.

При цьому приймаючи рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому судом не береться до уваги позиція останнього, який своєї вини не визнає, як така, що не має значення при вирішення вказаного питання, крім того, заперечення своєї винуватості є правом обвинуваченого як обраної позиції захисту та не може вважатись обставиною, яка негативно впливає на будь-які рішення, що може ухвалити суд.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не перевищує розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ризики справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КК України, суд не визначає розміру застави обвинуваченому, оскількизлочин, у якому він обвинувачується, вчинений із застосуванням насильства та спричинив загибель людини.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 30 січня 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва з дня її проголошення.

Головуючий

Судді