Справа № 755/6737/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/747/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року,яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, не працює, з середньою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

12 грудня 2006 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

27 травня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

24 квітня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області, невідбута частина покарання 1 рік 3 місяці 25 днів,

засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки. На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вироком вирішено питання речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком, 20 березня 2018 року, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №13/9 по вул. Бажова у м. Києві, зайшов до третього під`їзду зазначеного будинку та піднявся на п`ятий поверх, з якого, шляхом вільного доступу, потрапив до технічного поверху (горища). Використовуючи заздалегідь підготовлені для вчинення злочину інструменти - ножиці та кусачки, ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відрізав частинами кабель UTP кат. 5, 4x2x0,5 загальною довжиною 80 м 50 см, вартістю 7 грн. 15 к. за 1 м, загальною вартістю 575 грн. 57 к., що належить TOB «НВО «Інформаційні технології».

Після цього ОСОБА_7 почав змотувати частини порізаного кабелю та пакувати їх у поліетиленовий пакет, який знаходився при ньому та хотів залишити приміщення горище з метою подальшого розпорядження викраденим майном. Однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки його протиправні дії були припиненні працівниками поліції, які приїхали за вищевказаною адресою за викликом, спричиненого спрацюванням сигналізації через пошкодження кабелю.

Своїми діями ОСОБА_7 намагався викрасти майно, що належить ТОВ «НВО «Інформаційні технології» на загальну суму 575 грн. 57 к.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та кваліфікації його дій, просить вирок змінити, виключити з вступної частини вироку відомості про судимість ОСОБА_7 за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2006 року за ч. 1 ст. 309 КК України. Також просить вирок в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість та призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

Прокурор вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України та п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», у вступній частині вироку вказав про судимість ОСОБА_7 за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2006 року, яка, відповідно до вимог ст. ст. 89, 90 КК України, вважається погашеною.

Також прокурор вважає, що, призначаючи засудженому покарання, суд, в повною мірою не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані, що характеризують його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності (у тому числі й до реальної міри покарання) на шлях виправлення не став та не бажає вставати, належних висновків для себе не зробив і, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності, що свідчить про стійку антисуспільну направленість поведінки засудженого, та, незважаючи на молодий та працездатний вік, ОСОБА_7 суспільно-корисною діяльністю не займався, офіційно не працевлаштувався. Крім цього, не враховано, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , не було закінчено до кінця у зв`язку із спрацюванням системи сигналізації через незаконне вилучення обвинуваченим кабелю потерпілого, лише завдяки оперативному реагуванню поліції, а викрадене майно було повернуто потерпілому стороною обвинувачення, а не відшкодовано обвинуваченим, як помилково зазначено судом.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Винуватість засудженого у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого зач. 3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, сторонами у апеляційному порядку не оскаржується та в силу вимог ч.2 ст. 394 КПК України не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.
Покарання обвинуваченому за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України судом призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та те, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше судимий, неофіційно працює; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, думку державного обвинувача, особи винуватого, молодий вік обвинуваченого, на ту обставину, що шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, відшкодована, а також, думку представника потерпілого, котрий претензій до обвинуваченого не має.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість є безпідставними, оскільки, з врахуванням незначної вартості предмету посягання та позиції представника потерпілого про відсутність претензій, призначення покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, не суперечить меті кримінального покарання, визначеній у ст.50 КК України.
Проте, доводи апеляційної скарги прокурора про помилкове врахування судом судимості ОСОБА_7 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2006 року, яка вважається погашеною, є слушними.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2006 року засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75,104 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на один рік (а.с.35).

Враховуючи положення п.1 ч. 1 ст. 89 КК України вказана судимість є погашеною, а тому не має зазначатися у вироку.

За таких обставин вирок підлягає зміні шляхом виключення з вступної частини вироку посилання на наявність судимості за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2006 року.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, змінити.

Виключити з вступної частини вироку посилання на наявність у ОСОБА_7 судимості за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2006 року.

В решті вирок залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: