Єдиний унікальний номер №439/1079/15-к
Провадження № 1-кп/943/1/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

провівши в залі суду в м. Буську з відеофіксуванням технічним засобом "Акорд" підготовче судове засідання кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України ,

в с т а н о в и в:

Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_5 , про повернення обвинувального акту прокурору. Вважає, що обвинувальний акт від 16.07.2015 року в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить розмежування між викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулюванням обвинувачення. В контексті приписів п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК, яка визначає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), не містить формулювання обвинувачення щодо такої кваліфікуючої ознаки об`єктивної частини складу злочину, визначеного диспозицією ч. 3 ст. 368 КК, як «поєднання з вимаганням неправомірної вигоди», оскільки не викладено фактичних обставин (конкретних часу, місця, способу) інкримінованих ОСОБА_5 трьох епізодів вимагання ним від ОСОБА_7 неправомірної вигоди 12, 16 та 19 березня 2015 року, а також зміст відповідних дій останнього.

Обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 2 ст. 6 Конвенції від 04.11.1950, ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 1, п/п. 1,2, 10, 8, 9, 1.7 ч. 1, ч. 5 ст. 7 КПК та правовій позиції ЄСПЛ у справах «Хужин та інші проти Росії», «ІПагін проти України», «Альне де Рібемон проти Франції», що¬до недопустимості порушення будь-якими особами презумпції невинуватості, як фундаментального принципу кримінального судочинства.

В обвинувальному акті від 16.07.2015 невірно зазначено прізвище одного з процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні №0000051 від 17.03.2015, а саме: замість прокурора ОСОБА_8 зазначено прокурора з неіснуючим у згаданому кримінальному провадженні прізвищем «Продавець», що на переконання сторони захисту прирівнюється до не зазначення прізвища такого прокурора.

Прокурор заперечив проти задоволення заявленого клопотання. Вважає, що Кримінальним процесуальним кодексом України повернення судом на попередню стадію судового провадження, яка вже була проведена іншим складом суду цього ж суду, не передбачено. У зв`язку з вищенаведеним та тим, що суддею ОСОБА_9 було завершено підготовку до судового розгляду в порядку Глави 27 КПК України, тобто проведено підготовче судове засідання, на думку сторони обвинувачення, суд, в порушення зазначених вище вимог КПК України, не вправі був розпочинати судове провадження у кримінальному провадженні № 0000051 від 17.03.2015 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України зі стадії підготовчого судового провадження, а одразу після зміни складу суду розпочинати стадію судового розгляду такого, тобто розглядати обвинувальний акт по суті відповідно до Глави 28 КПК України та вирішити питання в порядку ч. 2 ст. 319 КПК України. Також суду пояснив, що у своєму клопотанні сторона захисту вказує на відсутність у обвинувальному акті в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України розмежування між викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулюванням обвинувачення. Аналізуючи вищевказану норму кримінального процесуального закону слід зробити висновок, що така не містить вказівки щодо розмежування цих понять та критеріїв такого розмежування, так як такі зазначені як невід`ємні складові обвинувального акту в одному пунктів частини статті цієї правової норми. На його думку всі ці елементи, зазначені у п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, є чітко відображеними у обвинувальному акті.

Вислухавши всіх учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

В силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Питання форми та змісту обвинувального акту регулюються ст. 291 КПК України.

П. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити відомості про прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого та прокурора.

Посилання сторони захисту, що в обвинувальному акті повинні бути зазначені коректно всі прізвища прокурорів групи прокурорів та всіх слідчих, які приймали участь під час досудового провадження заслуговує на увагу. Оскільки, дійсно з обвинувального акту вбачається, що прокурором групи прокурорів зазначена ОСОБА_8 , що не відповідає дійсності.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В цій частині обвинувальний акт не відповідає вимогам, які визначені процесуальним законом, а саме.

Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходять з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Як убачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Згідно поданого до суду обвинувального акту, в частині обвинувачення ОСОБА_5 щодо умисних протиправних дій, що виразилися в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення чи невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, обвинувачення є неконкретизованим. З обвинувального акту не зрозуміло, що саме, на думку слідства, порушив ОСОБА_5 і в чому полягає незаконність його дій.

Необхідність дотримання норм процесуального закону щодо змісту обвинувального акту є передумовою дотримання гарантованого права обвинуваченого на захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії " від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82). Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", а також "Даллос проти Угорщини"). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, його правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Посилання прокурора в своєму запереченні, що така стадія як підготовче судове засідання була проведена попереднім складом суду і на даний час новий, визначений склад суду, повинен був виконати вимоги ст. 319 КПК України і продовжити судовий розгляд з стадії судового розгляду справи, на думку суду не заслуговує на увагу.

Так ст. 319 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.

В силу п. 24 ст. 3 КПК України судове провадження кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими обставинами.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09.09.2019 року справа була передана головуючій судді ОСОБА_1 .

З матеріалів справи убачається, що попереднім головуючим ОСОБА_9 стадія підготовчого судового засідання не була завершена. Про це свідчить відсутність в матеріалах справи ухвали про призначення справи до судового розгляду. Крім того, сторона захисту обвинуваченого наполягала і не погоджувалась з тими процесуальними діями, які були вчинені попереднім складом суду. Відтак, позиція прокурора, на думку суду, є помилковою і не підтвердженою.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання про повернення обвинувального акту прокурору підлягає до задоволення.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 в частині про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Повернути Прокуратурі Львівської області обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження № № 0000051 від 17.03.2015 року щодо ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвала про повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим протягом семи днів з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1