ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/6709/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2893/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2020 року Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 06 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно непрацюючий, раніше судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він 02 03 2019 року, приблизно о 17 год. 30 хв., знаходячись біля входу до перукарні «Силует», розташованої за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 20/321 А, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон TM «Meizu M3s 32 Gb», вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1006/19 від 21 03 2019 1650 грн., сховавши до карману своїх брюк та зникнувши з місця вчинення злочину. Після чого, ОСОБА_7 , розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1650,00 грн.

Дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно (а.с146-148).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосування, ст.75 КК України, що потягло безпідставне та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі (а.с.155-158).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Потерпіла, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від неї не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні, зазначеного у вироку кримінального правопорушення, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України є вірною та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі порушується питання щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке не зачіпає правильності кваліфікації та доведеності вини обвинуваченого, колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні поставленого йому у вину злочину та його кваліфікації.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність ухвалення нового вироку, так як посилання у вироку суду лише на щире каяття, вчинення одного епізоду та відсутності позовних вимог не може бути підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, яке є явно м`яким та не справедливим, то колегія суддів вважає, що вони є безпідставними зважаючи на наступне.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував наступне: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини, за яких вчинений злочин, поведінку обвинуваченого під час розгляду справи, особу винного, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, має на утриманні дитину, 2015 року народження, офіційно не працевлаштований, проживає та зареєстрований у м. Харкові, за місцем мешкання характеризується задовільно, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого та наявність пом`якшуючої покарання обставини щире каяття.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного вироку, позовні вимоги до ОСОБА_7 з боку потерпілої відсутні.

З урахуванням зазначених даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , наявності обставин, які пом`якшують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, щире каяття, обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України в межах санкції зазначеної статті у виді позбавлення волі із звільненням ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції, з урахуванням вищевказаних відомостей, обґрунтованим, а запропоноване прокурором в апеляційній скарзі покарання занадто суворим та неспівмірним із вчиненим ОСОБА_7 злочинним діянням.

Усі доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку та постановлення нового, як про це просить прокурор.

Призначене районним судом покарання, на думку колегії суддів, у вищевказаному виді та розмірі є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільній небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який сам із зізнанням прийшов до поліції та повернув викрадений телефон у добровільному порядку, про що свідчить відповідна розписка останнього (а.с.110), що, на думку колегії суддів, свідчить про позитивні зміни в його особистості, щире бажання стати на шлях виправлення та бути повноцінним членом суспільства.

В подальшому телефон був переданий його власниці потерпілій ОСОБА_9 на відповідальне зберігання, який після завершення судового розгляду був залишений у її користуванні та власності, у зв`язку з чим потерпіла претензій морального чи матеріального характеру до обвинуваченого не має (а.с.142).

Враховуючи наведене, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання, або скасування вироку з ухваленням нового судом апеляційної інстанції, при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку, з урахуванням доводів апелянта, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 19 06 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4