ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1041/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції: 639/7058/15-к
Категорія: ч. 1 ст. 296 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Білозерське Донецької області, має вищу освіту, одружений, офіційно не працевлаштований, мешканець м. Харкова, раніше не судимий, -

- визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.

ОСОБА_7 від призначеного судом покарання у виді обмеження волі, звільнений на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

З ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування моральної шкоди завданої злочином 10000 грн. 00 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 16 квітня 2015 року, близько 15 години перебував на території ринку «Лев», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Кітаєнко, 8, де між ним та раніше незнайомою йому ОСОБА_9 виник словесний конфлікт.
Саме в той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, пов`язаних з насильством у відношенні ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи з хуліганських мотивів з причин явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок та існуючі в суспільстві загальновизнані правила поведінки і моральності, почав свої хуліганські дії з того, що перекинув стіл зі штучними квітами, біля якого він перебував і де знаходились ОСОБА_9 та її мати ОСОБА_10 .
У відповідь ОСОБА_9 , намагаючись припинити хуліганські дії ОСОБА_7 , схопила його руками за верхній одяг.
Однак ОСОБА_7 , бажаючи протиставити себе суспільству, прагнучи самоутвердитись за рахунок приниження іншої особи, в ході конфлікту з ОСОБА_9 , діючи з особливою зухвалістю, висловлюючись нецензурною лайкою, наніс останній удар кулаком правої руки в область обличчя, і в той же час, правою ногою наніс два удари в область лівого стегна потерпілої.
Продовжуючи свої злочинні, хуліганські дії, ОСОБА_7 кулаком правої руки наніс ще не менше двох ударів в область тильної поверхні лівої руки ОСОБА_9 , якою вона тримала його за куртку, а також, незважаючи на дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які намагались припинити його хуліганські дії, знову наніс два удари кулаком в область обличчя потерпілій ОСОБА_9 ..
Вищевказані активні, хуліганські дії ОСОБА_7 , які тривали близько 10 хвилин, були припинені працівником міліції Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області майором міліції ОСОБА_11 .
Внаслідок протиправного діяння ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_9 були спричинені: синці на голові та лівій руці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 1709-ая/15 від 08.05.2015р.

Не погодившись з цим вироком обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати і закрити кримінальне провадження, посилаючись на те, що злочину він не вчиняв, не згоден з оцінкою доказів, яку навів суд першої інстанції, вказує на фальсифікацію досудового розслідування. На підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, вимагав закрити кримінальне провадження, посилаючись на те, що докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження не відповідають критеріям їх належності та допустимості, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, апеляційну скаргу подав, прокурор у кримінальному провадженні та просив вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню, а саме положень ч. 5 ст. 74 КК України, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок керувався вимогами п.2 ч.1 ст. 49 КК України не застосувавши вимоги ч.5 ст. 74.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, а також доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні та просив її задовольнити шляхом зміни вироку і заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в повному обсязі, дослідивши матеріали провадженнята перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Отже, вирок суду не може містити суперечностей, які ставлять під сумнів суть прийнятого остаточного рішення, яке за своїм змістом має бути зрозумілим і виключати можливість ухвалення іншого рішення.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано визнав наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
Зокрема, колегія суддів вбачає, що судом першої інстанції досліджені наявні в матеріалах кримінального провадження докази, а також допитані свідки події. Сукупність цих доказів узгоджується між собою та не протирічить один одному. Суд першої інстанції в своїх висновках надав належну об`єктивну правову оцінку цим доказам, що вбачається з мотивувальної частини вироку (арк.75-80), а показання обвинуваченого суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб захисту та уникнення від відповідальності, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами у провадженні та є необґрунтованими.
Поряд з цим, як слушно зазначив в своїй апеляційній скарзі прокурор, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Аналізуючи цю правову норму, колегія суддів вбачає, що звільнення від покарання за наведеною підставою застосовується у випадках, коли суд не має процесуальної можливості звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до статті 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. В такому випадку суд, за наявності підстав, визнає особу винною у вчиненні злочину, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 КК України.
Суд першої інстанції не врахував наведених положень закону.
Відповідно до положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України класифікується, як злочин нетяжкий, за вчинення якого передбачений найсуворіший вид покарання обмеження волі.
Відповідно до відомостей кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 296 КК України 16.04.2015 року. Отже строк, передбачений п.2 ч.1 ст. 49 КК України сплив 17.04.2018 року.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_7 , визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, йому на законних підставах призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців, але він підлягає звільненню від призначеного покарання на підставі вимог ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, про що слушно пояснював прокурор, вказуючи на помилковість тверджень суду щодо звільнення його, поряд з вищенаведеною підставою, ще і внаслідок спливу строку давності.
Вказані обставини, що встановлені під час апеляційного розгляду, обумовлюють необхідність зміни вироку в цій частині, на підставі норм ст. 409 та п.2 ч.1 ст. 407 КПК України, шляхом часткового задоволення поданих апеляційних скарг. В решті вирок належить залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 2; 409, 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної та регулятивної частин вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , посилання суду щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненим від призначеного покарання за ч.1 ст. 296 КК України на підставі ч.5 ст. 74 КК України.

В решті вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4