КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

14 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Літки броварського району Київської області, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, п. п. 3, 6, 9, 12, ч. 2 ст. 115 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 22 березня 2020 включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що оцінивши в сукупності всі обставини, зокрема вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків та їх майновий стан, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у разі визнання їх винними у кримінальних правопорушеннях у вчиненні яких вони обвинувачуються та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду, ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких п. п. 3, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, згідно вимоги ст. 12 КК України є особливо тяжким, за яке законом передбачено покарання до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, має підвищену суспільну небезпеку та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені судом при обранні їм запобіжного заходу та його продовженні, а тому для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, обраний щодо них запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено ще на два місяці.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2020 про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_5 у частині ОСОБА_5 , обравши більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не врахував і не надав належної оцінки доводам захисту, продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2020 року, посилаючись на те, що ОСОБА_5 обвинувачується в особливо тяжкому злочині за ст. 115 КК України та на відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені судом при обранні їм (не конкретно ОСОБА_5 ) запобіжного заходу та його продовженні.

Зокрема, як вказує апелянт, суд не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_5 раніше не судима, мати двох дітей, один з яких неповнолітній, розлучена, її діти потребують догляду, і слідством не вирішено питання про подальше проживання її неповнолітньої дитини, характеризується ОСОБА_5 протягом багатьох років з найкращої сторони, про що суду надані відповідні документи, не перебувала у розшуку, не переховувалась від слідства у той час, як подія щодо якої її звинувачують (смерть людини) відбулась за півроку до затримання, що свідчить про те, що вона не мала і не буде мати намірів переховуватися від суду.

Також, захисник просить звернути увагу на те, що ОСОБА_5 має ряд тяжких захворювань, і подальше її тримання під вартою порушує ст. 3 Конвенції, так як тримання під вартою є фізично і психічно жорстоким по відношенню до хворої людини, оскільки, хворіючи на цукровий діабет, за висновками лікаря, вона повинна постійно отримувати лікування, дотримуватись гігієни, але їй не надається медична допомога, а в день, коли відбувається судовий розгляд вона не має можливості поїсти, що призводить до підвищення цукру в крові і запаморочення, у зв`язку з чим, вона не може зрозуміти суті того, що відбувається в засіданні.

На думку апелянта, прокурор, в своєму клопотанні про продовження строку запобіжного заходу, не приділив уваги ризикам, просив продовжити строк, при цьому не навів жодних обґрунтувань, оскільки зазначив, що підозрювані (а не конкретно ОСОБА_5 ) зі слів ОСОБА_12 можуть йому погрожувати.

Як зазначає апелянт, і суд першої інстанції також в ухвалі не наводить реальність існування ризиків, не називає, які саме ризики, а лише зазначає про відсутність достовірність відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені судом при обранні їм запобіжного заходу та його продовженні.

Крім того, апелянт вважає, що прокурором не дотримано норм ч. 1 ст. 183 КПК України, оскільки не названо було того, чому більш м`який запобіжний захід є неприйнятним, і суд також не розглянув можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів і не вказав чому вони не можуть запобігти ризикам.

Просить врахувати захист і те, що прокуратура 20 разів продовжувала запобіжний захід посилаючись на ті самі підстави, що буди згадані у перших ухвалах про застосування запобіжного заходу.

Також, захисник просить звернути увагу при розгляді клопотання, на те, що тривалість кримінального провадження по справі ОСОБА_5 порушила вимоги «розумного строку».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої та просив залишити її без задоволення; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме, до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року,якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так само і іншим обвинуваченим, продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 22 березня 2020 року включно, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, жодним чином не доведені, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.

Крім того, незважаючи на доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, не дотримався вимог ст. 178 КПК України, не врахувавши в повній мірі міцності соціальних зв`язків ОСОБА_5 , обставин, які характеризують її особу, зокрема того, що вона раніше не судима, мати двох дітей, один з яких неповнолітній, розлучена, діти потребують її догляду, слідством і судом не вирішено питання про подальше проживання її неповнолітньої дитини, має батьківську сім`ю, характеризується протягом багатьох років з найкращої сторони, не перебувала у розшуку, не переховувалась від слідства, колегія суддів не може погодитися з тим, що рішення про продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою було прийняте без достатніх на то підстав або без вмотивованого рішення суду, з огляду на таке.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі тих, на які посилається апелянт, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 , суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що станом на час розгляду вказаного питання продовжували існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у звязку з чим визнав за необхідне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої.
Наведені в апеляційній скарзі дані про особу обвинуваченої, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, станом на час прийняття оскаржуваного рішення, могла бути досягнута шляхом застосування до неї іншого, більш мякого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.
Що стосується питання щодо наявності чи відсутності доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, то воно є предметом безпосередньо судового розгляду, а не розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, предметом якого є наявність ризиків, з якими закон повязує можливість застосування або продовження вказаного запобіжного заходу.
Крім того, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 , ще й з тих підстав, що як пояснила її захисник під час апеляційного розгляду, 14 травня 2020 року суд першої інстанції змінив запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, який в подальшому судом не продовжувався, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості, на час апеляційного розгляду, змінити або обрати обвинуваченій більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді цілодобового домашнього арешту, як про це просить у своїй скарзі її захисник.

Отже, за таких обставин, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченої, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу її захисника без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 22 березня 2020 включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 755/4718/17

Номер провадження : 11-кп/824/1491/2020

Категорія: ст. 257, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, п. п. 3, 6, 9, 12, ч. 2 ст. 115 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_13

Доповідач - суддя ОСОБА_1