Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/23/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.121 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного неповнолітнього ОСОБА_8 ,
законного представника підозрюваного опікуна ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 наухвалу слідчого судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2020 року, якоюстосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Бобринець Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , студента ІІ-го курсу ВСП «Бобринецького аграрного фахового коледжу ім. В. Порика Білоцерківського НАУ», не одруженого, з незакінченою середньою освітою, призовника, раніше не судимого,
застосовано запобіжний захід у вигляді вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000314,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, строком на шістдесят днів, а саме з 16 години 45 хвилин 28 грудня 2020 року до 16 години 45 хвилин 25 лютого 2021 року, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Бобринецького відділення поліції Новоукраїнського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_10 звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ Бобринецького відділення поліції Новоукраїнського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській областізнаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000314,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що він 28 грудня 2020 року близько 05 годин 00 хвилин, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, перебував в приміщенні домоволодіння АДРЕСА_2 , де разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та неповнолітньою ОСОБА_13 проводили разом відпочинок.
Під час спільного відпочинку ОСОБА_12 став виражатися грубими брутальними словами в бік неповнолітньої ОСОБА_13 образивши останню, через, що між присутніми виник конфлікт, у ході якого у неповнолітнього ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не маючи на меті заподіяння смерті іншій людині, підійшов до ОСОБА_12 та умисно наніс потужні, цілеспрямовані удари кулаком лівої руки у область обличчя, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_12 впав на підлогу.
Діючи згідно свого злочинного умислу, ОСОБА_11 спільно з неповнолітнім ОСОБА_8 почали хаотично наносити потужні, цілеспрямовані удари ногами та кулаками рук по голові, тулубу та кінцівках потерпілого ОСОБА_12 .
Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , неповнолітній ОСОБА_8 взявши в руки дерев`яну лавку став нею почергово наносити потужні удари по голові, тулубу та кінцівках ОСОБА_12 , які чергувалися з ударами ногами, які наносив останньому ОСОБА_11 .
Своїми умисними діями ОСОБА_11 спільно з неповнолітнім ОСОБА_8 вчинили усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, направленого на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , після чого залишивши місце події.
В результаті умисних протиправних дій, ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_8 спричинили ОСОБА_12 згідно лікарського свідоцтва про смерть №1388 від 28 грудня 2020 року тілесні ушкодження у вигляді плевро пульмонального шоку, закритої тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, які відносяться до категорії тяжких, як небезпечні для життя в момент заподіяння, внаслідок яких ОСОБА_12 помер на місці події.

Ухвалою слідчого судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2020 року задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що сукупність обставин, в яких підозрюється ОСОБА_8 та його особистість істотно підвищують ступінь і характер суспільної небезпеки діяння, тому у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказане не зможе забезпечити на початковому етапі проведення досудового розслідування належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, що ускладнить і затягне досудове розслідування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відносно його підзахисного обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що (ст. 5) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі.

З цього правила випливають два природних наслідки, що тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення.

Якщо ж законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Роль Суду при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою - прийняття рішення про відмову у триманні особи під вартою.

Крім того, при постановлені оскаржуваної ухвали, судом не було взято до уваги, що ОСОБА_8 є неповнолітнім, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно. Також, не менш важливо, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, визнає вину та має на мені всебічно сприяти правильному повному досудовому розслідуванню. Просить звернути увагу Суду і на те, що підозрюваний на даний момент навчається в Бобринецькому сільськогосподарському коледжі, і такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт, дозволить йому продовжувати дистанційне навчання.

Заслухавши доповідача, неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 , законного представника підозрюваного опікуна ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати відносно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення,з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_8 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

В суді апеляційної інстанції підозрюваний, його законний представник та сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, колегія суддів не враховує ці доводи. Настання від злочину негативних наслідків у вигляді смерті людини, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.
Також ОСОБА_8 будучи неповнолітньою особою проігнорував застосування у повсякденному житті загальноприйнятних правил поведінки та врегулювання спірних відносин умисно завдавши потерпілому у співучасті з іншою особою тілесні ушкодження, які потягнули смерть останнього.
Вказане свідчить про не можливість ОСОБА_8 вирішувати конфліктні ситуації мирним шлях, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_8 може незаконно впливати на близьких родичів потерпілого та свідків, в тому числі вчиняти нові кримінальні правопорушення по відношенню до них.
Разом з тим, необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має достатнього стримуючого фактору, який би вплинув на його поведінку, оскільки беручи молодий вік підозрюваного вже став на злочинний шлях.

А тому, на думку колегії суддів ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та перешкоджати розгляду матеріалів кримінального провадження.

Разом з тим вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.
Наявність місця проживання, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією суддів не можуть бути враховано оскільки ОСОБА_8 проживає у одному населеному пункті разом з свідками та близькими родичами потерпілого. Зазначене надасть змогу підозрюваному впливати на потерпілих та свідків з метою зміни ними своїх показань.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_8 не має достатніх стримуючих факторів, суспільну небезпеку підозрюваного, який маючи молодий вік проігнорував застосування у повсякденному житті загальноприйнятних правил поведінки та врегулювання спірних відносин умисно завдавши потерпілому тілесні ушкодження, які потягнули смерті останнього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника та обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Відповідно до ст.. 492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Твердження захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи захисту про необхідність скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 зміні запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою колегією суддів не можуть бути задоволено, оскільки у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, впливу на свідків, та з метою зміни показань свідками наявний високий ризик можливого вчинення по відношенню до них інших нових кримінальних правопорушень.
А тому, належна поведінка підозрюваного ОСОБА_8 на досудовому слідстві не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, ризикам незаконного впливу на потерпілого, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Не можуть бути враховано, як підставу для зміни запобіжного заходу доводи захисника про наявність у підозрюваного соціальних зв`язків та місця проживання, оскільки вказані обставини жодним чином не вилинули на поведінку ОСОБА_8 у повсякденному житті.

Також, не можуть бути враховано, доводи захисника, як підстава для зміни запобіжного заходу не можливість ОСОБА_8 продовжити навчання, оскільки останній усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вже зробив вибір у своєму житті.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Крім того, слідчий суддя на стадії обрання запобіжного заходу не перевіряє правильність кваліфікації дій підозрюваного, наявність та достатність доказів для визнання вини чи питання допустимості доказів.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, в якому він обвинувачується, а пред`явлена обвинувачення, є вірогідним та достатнім для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя задовольняючи подання слідчого та застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обґрунтовано зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, так і про існування ризиків запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідка; вчинити нові кримінальні правопорушення.
Дані обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Відмовляючи апелянту у задоволенні його апеляційної скарги колегія суддів враховує обставини, визначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів доданих слідчим до матеріалів клопотання (протоколом огляду місця події; протоколом допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка ОСОБА_13 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 ; лікарським свідоцтвом про смерть).

Кримінальні правопорушення в яких підозрюється є: тяжкими, умисними, посягає на життя і здоров`я.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання його під вартою. Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно
ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть йому змогу зокрема перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_8 зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які на даний час не вилучено, незаконно впливати на близьких родичів потерпілого, свідків, які під впливом погроз, умовлянь чи переконань з боку підозрюваного зможуть змінити свої покази або відмовитись від них, а також на інших свідків, які на даний час не допитані у даному кримінальному провадженні, перешкодити розслідуванню кримінального провадження іншим чином, та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
На даний час наявні достатні підстави вважати, що за матеріалами даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 існують ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК Україниа інші, більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт/особисте зобов`язання), на думку колегії суддів не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2020 року необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 , а ухвалу слідчого судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2020 року, якоюстосовно підозрюваного ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000314,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, строком на шістдесят днів, а саме з 16 години 45 хвилин 28 грудня 2020 року до 16 години 45 хвилин 25 лютого 2021 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4