Номер провадження: 11-кп/813/248/20
Номер справи місцевого суду: 509/4172/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.09.2019 р., по кримінальному провадженню №0001960 від 22.08.2016 р. відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мурманськ, Російська Федерація, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, не працевлаштованого, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 33000 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а всього в розмірі 53000 грн.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 10 травня 2016 року в 21.00 годин, знаходячись на асфальтній ділянці біля вхідних дверей парадної № НОМЕР_1 багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , в ході сварки на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, із ревнощів до фізичної особи ОСОБА_11 , з метою умисного спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 однин удар кулаком руки в обличчя в область носа, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, без зміщення уламків, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Іллічівської міської прокуратури ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вважає вирок незаконним та необґрунтованим в частині призначеного судом покарання, а саме, не застосування судом вимог ст. 49 КК України, оскільки обвинуваченим було скоєно кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у вигляді штрафу від 50 до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від 50 до 240 годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до 6 місяців, або обмеженням волі на строк до двох років, та як вбачається з обвинувального акту, події відбувалися у травні 2016 року.

За результатом апеляційного розгляду справи прокурор просить вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.09.2019 р. змінити в частині призначеного судом покарання, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: «Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із спливом строків притягнення до відповідальності. В іншій частині судове рішення прокурором не оскаржується.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 також звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.09.2019 р., зазначивши, що суд першої інстанції при ухваленні вироку припустився порушень кримінально процесуального законодавства, а саме, не застосував положення ст. 49 КК України, не зважаючи на відповідне клопотання захисника, яке було ним заявлено 18 липня 2019 року. Вважає, що вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.09.2019 р. підлягає скасуванню, обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України слід звільнити від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно нього закрити.

Під час апеляційного розгляду справи захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 наполягали на задоволенні своєї апеляційної скарги.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 частково підтримав доводи апеляційної скарги прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , просив обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрити.

Від потерпілого ОСОБА_10 16.07.2020 року до апеляційного суду надійшла заява №ЕП-10406/20, в якій він зазначив, що присутнім в судовому засіданні бути не може, просив суд відкласти розгляд справи.

Колегія суддів, з`ясувавши думку інших учасників по справі, дійшла висновку, що неявка потерпілого ОСОБА_10 , повідомленого про місце, час та дату розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи за його відсутністю. При цьому апеляційним судом також враховано, що до заяви про відкладення розгляду справи потерпілим не надано жодного доказу поважності причин неприбуття в судове засідання апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Зазначені мотиви апеляційного суду повністю співпадають з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного суду від 11.02.2020 року у справі №385/1159/16, від 26.03.2020 року у справі 3730/69/16-к.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за яке передбачене покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років, який відноситься до злочину невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 12 КК України).

Встановлено, що з дня вчинення ОСОБА_7 злочину (10.05.2016 року) і до дня розгляду апеляційної скарги (вирок не набрав законної сили) минуло чотири роки.

Обставини, наведені у ч.ч. 2-5 ст. 49 КК України, у даному кримінальному провадженні відсутні, тому обвинувачена підпадає під дію зазначеної норми закону.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, а також під час апеляційного розгляду скарг, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав, не заперечував проти закриття провадження на підставі ст. 49 КК України.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 р. (справа №566/554/16-к), роз`яснено, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінально відповідальності на підставі статті 49 КК, у зв`язку з чим незалежно від визнання вини, особа звільняється від кримінальної відповідальності, а провадження відносно неї підлягає закриттю.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 18 липня 2019 року захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звертався до суду першої інстанції з письмовою заявою про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Проте, всупереч вищенаведених норм законодавства, суд першої інстанції клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 не розглянув та не закрив кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, що є істотним порушенням норм кримінально-процесуального закону.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.
Отже, апеляційним судом встановлено, що на день розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій закінчився строк притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності і він не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження за такої підстави, тому вирок суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
При цьому апеляційний суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 , що закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України не є реабілітуючою обставиною.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження.
Таким чином, колегія суддів вбачає у кримінальному провадженню наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора та задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 шляхом звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргупрокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.09.2019 р. відносно ОСОБА_7 скасувати.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України і закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4