Номер провадження: 11-кп/813/2044/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001540 від 31 травня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, громадянки України, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2020 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та їй призначено покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 30 травня 2020 року о 13:00 год. ОСОБА_8 прибула до торгівельного центру «Сіті Центр», що розташований за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні, буд.№ 2. В період часу з 13:00 год. по 13:20 год. перебуваючи в приміщенні магазину «Спорт-Мастер», до якого остання мала вільний доступ, який розташований у вказаного торгівельному центрі, у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Перебуваючи у торгівельному залі магазину «Спорт-Мастер» ОСОБА_8 взяла зі стелажу одяг, зайшовши до примірочної кімнати, яка розташована в приміщенні вищезазначеного магазину, здійснювала примірку речей, вибраних нею. В подальшому одягнула на себе футболку жіночу вартістю 249, 17 грн. та туніку жіночу білу вартістю 749, 17 грн., після чого одягнула поверх вкрадених речей свої речі, в яких прийшла.

Переконавшись у тому, що її злочинні дії залишились не поміченими, як для оточуючих так і для власника майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном, направилася до виходу з магазину «Спорт-Мастер», який розташований у торгівельному центрі «СітіЦентр», де не маючи на меті оплачувати вказане викрадене нею майно, пройшла через каси та направилася до виходу з магазину. Своїми діями ОСОБА_8 заподіяла магазину матеріальний збиток на загальну суму 998 грн. 34 коп.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, які її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_8 більш м`яке покарання, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу від однієї до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину, а обставини, передбачені ст.67 КК України які б обтяжували її покарання судом першої інстанції встановлені не були.

На момент вчинення кримінального проступку у ОСОБА_8 спостерігались розлади здоров`я, пов`язані зі зниженням уважності та пам`яті.

За таких обставин обрана судом першої інстанції міра покарання не співмірна з фактичними обставинами справи.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченої та правильність кваліфікації її дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, а її дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд зазначив, що згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Крім того вказав, що суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Суд роз`яснив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке, відповідно до положень ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Так, у якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, суд першої інстанції врахував позитивну характеристику обвинуваченої ОСОБА_8 , відсутність у потерпілого претензій матеріального та морального характеру.

Разом з тим, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що призначаючи ОСОБА_8 покарання у вигляді громадських робіт, суд першої інстанції не надав належної оцінки особі обвинуваченої, яка визнала свою вину в повному обсязі та щиро каялася у вчиненому, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності.

При цьому відомості щодо притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності, неналежної поведінки у побуті в матеріалах кримінального провадження відсутні. Інкримінований злочин не було вчинено на ґрунті наркоманії чи алкоголізму.

З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність консультаційного висновку спеціаліста ТОВ «КНЕД» про те, що 25.05.2020 року ОСОБА_8 звернулася до вказаної установи зі скаргами на запаморочення, зниження пам`яті, порушення працездатності (а.к.п.39).

Крім того, 15.06.2020 року ОСОБА_8 повторно звернулася до вказаної установи зі скаргами на запаморочення, зниження пам`яті, порушення працездатності та лікарем ТОВ «КІНД» було встановлено, що ОСОБА_8 розсіяна, на запитання відповідає після довгих перерв (а.к.п.38).

З огляду на викладене, апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку, в останньої спостерігалися розлади здоров`я.

Також апеляційний суд враховує відсутність майнової шкоди у кримінальному провадженні, оскільки речі, якими мала намір заволодіти ОСОБА_8 , були повернені власнику.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 годин за вчинення кримінального проступку, що їй інкримінується, та за обставин, встановлених судом першої інстанції, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, є занадто суворим і через це явно несправедливим.

Апеляційний суд за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи ОСОБА_8 , яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, та її стану здоров`я на момент вчинення кримінального проступку, вважає за можливе призначити їй більш м`яке покарання, передбачене санкцією ст.185 КК України, а саме у вигляді штрафу, що на думку апеляційного суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_8 , а також запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, апеляційний суд визнає частково обґрунтованими вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 з огляду на таке.

У своїй апеляційній скарзі захисник ставить питання про скасування оскарженого вироку та ухвалення нового вироку, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу від однієї до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, відповідно до положень п.1) ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин оскаржений вироку суду першої інстанції підлягає не скасуванню, а зміні.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_8 вчинила інкримінований їй кримінальний проступок 30 травня 2020 року.

На момент вчинення кримінального правопорушення діяла редакція Закону № 270-VI від 15 квітня 2008 року зі змінами, внесеними Законом № 1449-VI від 04 червня 2009 року, яка передбачала покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з положеннями ч.2 ст.5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.185 КК України, в редакції Закону № 270-VI від 15 квітня 2008 року зі змінами, внесеними Законом № 1449-VI від 04 червня 2009 року, оскільки цим законом було передбачено покарання у виді штрафу у меншому розмірі ніж в новій редакції, а тому необхідно застосовувати покарання, яке було більш м`яким.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2020 року, яким ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4