Справа № 366/1700/20
Провадження №1-кс/366/261/20
УХВАЛА
іменем України
28 липня 2020 року смт. Іванків
Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , користувача майна ОСОБА_6 розглянувши клопотання начальника Іванківо - Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000339 за ознаками ч.1 ст. 286 КК України,

встановила:

Прокурор із посиланням на ст. ст. 98, 170 КПК України з метою збереження речових доказів та проведення судових експертиз просить накласти арешт - на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «21213», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , червоного кольору та марки «ВАЗ» моделі «21070», номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , залишивши їх на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Дружня, вул. Ковпака, 5; свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , посвідчення водіїв серії НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 , до проведення судових експертиз, оскільки він є речовим доказом, а отже, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.07.2020, приблизно о 09.40 год., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21213», номер кузова НОМЕР_9 , державний номерний знак НОМЕР_2 , червоного кольору, навпроти господарства № 68 по вул. Центральна в с. Радинка Поліського району Київської області, втративши контроль над автомобілем та перетнувши вузьку суцільну лінію виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21070», номер кузова НОМЕР_10 , державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були госпіталізовані до КНП ІРР «Іванківської ЦРЛ».
24.07.2020, в період часу з 10 год. 40 хв. по 13 год. 40 хв., проведено огляд місця події, а саме: відкритої ділянки місцевості, що знаходиться навпроти господарства АДРЕСА_3 , під час якого було виявлено: автомобілі марки «ВАЗ» моделі «21213», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , червоного кольору та марки «ВАЗ» моделі «21070», номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , посвідчення водіїв серії НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 .
Після закінчення 23.07.2020 огляду місця дорожньо транспортної пригоди, автомобілі марки «ВАЗ» моделі «21213», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , червоного кольору та марки «ВАЗ» моделі «21070», номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , вилучено до майданчика тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Дружня, вул. Ковпака, 5; свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , посвідчення водіїв серії НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 вилучено до Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області.
Зазначені транспортні засоби, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та посвідчення водіїв можуть бути використані як докази фактів в обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постановою слідчого від 24.07.2020 автомобілі, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та посвідчення водіїв визнані речовими доказами у справі.
Слідчий просить накласти арешт на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «21213», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , червоного кольору та марки «ВАЗ» моделі «21070», номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , залишивши їх на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Дружня, вул. Ковпака, 5; свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , посвідчення водіїв серії НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 до проведення судових експертиз.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на обставини, викладені вище.
Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Власник автомобіля ОСОБА_5 та користувач ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення клопотання та накладення арешту на автомобілі до проведення судових експертиз.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При цьому, згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.
Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Оскільки наявні достатні підстави вважати, що транспортний засіб, який зберігає на собі сліди кримінального правопорушення, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, і може бути використаний як доказ обставин кримінального правопорушення, клопотання підлягає задоволенню.
Слідчий суддя приймає до уваги, що наявність чи відсутність складу злочину у діях водія автомобіля, буде вирішене, в т.ч. за результатами проведених судових експертиз судом під час ухвалення судового рішення, яким буде закінчуватися кримінальне провадження, а частиною 4 ст. 173 КПК України передбачено обов`язок слідчого судді у разі задоволення клопотання про арешт майна застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Відтак, арешт майно має бути накладено до проведення судових експертиз, а після їх проведення, зазначене майно може бути передане на відповідальне зберігання власнику.

Ч.1, 2 ст. 174 КПК України визначено, що «1. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано».
Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у абзаці 3 п. 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.ст. 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя

постановила:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт:
- на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «21213», номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , червоного кольору та марки «ВАЗ» моделі «21070», номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , залишивши їх на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Дружня, вул. Ковпака, 5;
-свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , посвідчення водіїв серії НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 ,
до проведення судових експертиз.
Після проведення експертиз, транспортні засоби, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_5 та НОМЕР_6 , посвідчення водіїв серії НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 повернути власникам, заборонивши їх відчуження до прийняття остаточного рішення у справі.
Копію ухвали направити ДП «Поліське лісове господарство», як власнику майна.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1