ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3591/20 Справа № 182/1367/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000075 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26 серпня 2005 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі; Звільнений 29 лютого 2012 року умовно-достроково,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 03 січня 2021 року включно.
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні вбивства, як особа, яка раніше вчиняла вбивство, а тому останній може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.
В апеляції:
- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.
В обґрунтування вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 не має намірів ухилятися від суду. Вказує на тривалість розгляду справи, а також на те, що сторона обвинувачення не надала доказів того, що ОСОБА_6 буде впливати на потерпілого.
- обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що звинувачення прокурора нічим не підтверджуються. Зазначає, що суд не взяв до уваги його соціальні зв`язки, проігнорував його клопотання про виклик до суду його поручителя. Вказує на відсутність доказів його причетності до інкримінованого злочину. Також зазначає, що на нього здійснювався психологічний сплив в боку співробітників поліції.
Заслухавши обвинуваченого та його захисників, які просили задовольнити свої апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти апеляцій, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що обвинувачений ОСОБА_6 не вперше притягуються до кримінальної відповідальності, обвинувачуються у вчиненні вбивства, як особа, яка раніше вчиняла вбивство, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а тому, останній можуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують обвинувачений та захисник в апеляційних скаргах, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання захисника на відсутність ризику впливу з боку обвинуваченого на потерпілого, в даному випадку є безпідставним, оскільки вказаний ризик не визначався та відповідно не враховувався судом першої інстанції при вирішення питання продовження дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 .

Доводи захисника стосовно того, що справа тривалий час розглядається судом, колегія суддів не вважає обґрунтованими, оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 був затверджений лише 05 березня 2020 року. При цьому необхідно враховувати складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочину проти життя людини і незворотність їх наслідків, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження.
Що стосується посилання обвинуваченого про відсутність доказів його до інкримінованого злочину, то вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності його вини в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
Колегія суддів також звертає увагу, що посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на здійснення на нього психологічного тиску з боку працівників поліції, не знайшли свого підтвердження, а надані суду матеріали контрольного провадження не містять та стороною захисту під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження зазначених обставин.
Разом з цим, відповідно до положень ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Однак, згідно оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 січня 2021 року включно, тобто вийшов за межі встановленого вказаною вище статтею шестидесятиденного строку тримання обвинуваченого під вартою, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, є підставою для зміни судового рішення в цій частині, оскільки не погіршує становища обвинуваченого.

З огляду на викладене, апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду зміні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, - змінити.
Вважати продовженим запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до 01 січня 2021 року включно.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4