Провадження № 1-кп/947/1283/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2020 року Київський районний суду м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0004154 від 01.12.2019 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Євгенівка Тарутинського району Одеської області, громадянина України, болгарина, з середньою освітою, працюючого водієм в ТОВ «Аквасервис ГРУП», не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення проти безпеки руху за наступних обставин.

30.11.2019 року обвинувачений ОСОБА_8 порушив пункти 2.3. б), 12.3., 12.4., 12.9 б), та заборонного знаку 3.29 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які зобов`язують водія:

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим транспортним засобом у дорозі;

п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

п. 12.9. «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.412.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».

Дорожній знак 3.29. «Перевищення максимальної швидкості 40 км/год». Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Так в зазначений день о 22:51 годині, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «BMW 560L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби, за умов інтенсивного вуличного освітлення, по мокрому чистому асфальтобетонному дорожньому покриттю проспекту Адміральський у Київському районі м. Одеси, з боку вул. Люстдорфська дорога, в напрямку вул. Геранєва, по правій смузі руху свого напрямку руху (за фактичної організації двостороннього руху, та наявності двох смуг для руху в кожному напрямку за наявності розділювальна газону), з фактичною швидкістю 80-85 км/год, за наявності на даній ділянці дороги заборонного дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 40 км/год».

Наближуючись до ділянки проїзної частини біля будинку № 31, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, у вигляді виконання маневру перестроювання із лівої смуги руху на праву, автомобіля «ГАЗ-24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , що рухався попереду в попутному напрямку, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, чим проявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення.

Маючи об`єктивну можливість бачити початок маневру перестроювання автомобілем «ГАЗ-24», внаслідок перевищення встановленої максимальної швидкості руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, у результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів, після якого автомобіль «ГАЗ-24», в некерованому стані прослідував за межі проїзної частини вліво за ходом свого руху, з наступним виїздом на розділювальну смугу та наїздом на придорожнє дерево.

В результаті зіткнення транспортних засобів, та як його наслідком, подальшого наїзду автомобіля «ГАЗ-24» на дерево, отримали тілесні ушкодження наступні особи:

Водій автомобіля «ГАЗ-24» ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми голови: саден лобової та виличної ділянок, забою речовини головного мозку в скроневій, тім`яній та потиличній частках, крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки, внутрішньо мозкового крововиливу, внутрішньо шлуночкові крововиливи; травми грудей: переломів правих (І-VІІ) та лівих (ІІІ-VІ) ребер з ушкодженням пристінкової плеври та крововиливом у ліву плевральну порожнину, вогнищ забоїв легенів; травми тазу: перелому заднього краю лівої вертлюжної западини із зміщенням відламків у стадії консолідації, та крововиливами в порожнину малого тазу; травми нижніх кінцівок: садна та рани правої нижньої кінцівки, садна лівої нижньої кінцівки закритого черезвертлюжного перелому правої стегнової кістки із зміщенням відламків у стадії консолідації, та крововиливами в навколишні м`язові тканини; ознаки струсу тіла: крововиливів в пухку клітковину увздовж передньої поверхні шийного і грудного відділу хребта, в клітковину заднього середостіння, у коренях легенів, зв`язковому і підвішую чому апаратах печінки і селезінки, в корені брижі тонкої кишки, від яких наступила смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 у лікувальній установі.

Смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із отриманою, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, закритою черепно-мозковою травмою у вигляді оболонкових крововиливів, вогнищ забоїв головного мозку, та внутрішньо шлуночкових крововиливів. Безпосередньою причиною смерті явився набряк головного мозку.

Пасажир автомобіля «ГАЗ-24» ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого переломо-вивиху правої плечової кістки на рівні хірургічної шийки, закритих переломів 5-7 лівих ребер, закритого скалкового внутрішньо суглобового перелому великогомілкової кістки лівої гомілки в верхній третині, закритого перелому обох кісточок лівого гомілково-ступневого суглоба з вивихом стопи, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допущенні водієм ОСОБА_8 , порушення вимог п. 2.3. б), 12.3., 12.4., 12.9. б) «Правил дорожнього руху» України, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події, призвели до вчинення кримінального правопорушення та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті потерпілого ОСОБА_9 та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю, розкаявся у скоєному, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при вищевикладених обставинах, а саме: 30.11.2019 року в вечірній час рухався на автомобілі марки «BMW» по Адміральському проспекту зі швидкістю приблизно 80 км/г, попереду рухався автомобіль ГАЗ у попутному напрямку. В цей час автомобіль ГАЗ почав перестроюватися з лівої смуги руху в праву, не відреагував на зазначений маневр, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ, після чого автомобіль ГАЗ здійснив наїзд на дерево. У скоєному кримінальному правопорушення щиро розкається та просить строго його не карати, завдані збитки матеріального характеру, відшкодував в повному обсязі.
У судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_11 пояснили, що очевидцем подій не були цивільний позов підтримують в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, від стягнення матеріальної шкоди відмовляються, оскільки обвинувачений виплатив на користь потерпілої 169 502 гривень.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_8 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_8 , дослідженням цивільного позову, та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого.
Згідно з ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд визнає: повне визнання вини, щиросердне каяття в скоєному правопорушенні, відшкодування матеріальної шкоди потерпілій в повному обсязі.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Аналізуючи в сукупності зібрані вищезазначені обставини, характер скоєного злочину, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у скоєному розкаявся, сприяв розкриттю злочину, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, завдані матеріальні збитки відшкодував потерпілій в повному обсязі, має постійне місце проживання, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, на його утриманні перебуває батька, інвалід 3-ої групи.
Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, суд керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі та застосувати до основного покарання положення ст. 75 КК України, тобто звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки на думку суду, призначення такого покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд вважає недоцільним його застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_8 з наступних підстав.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку при призначенні покарання за ч. 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України не вимагає обов`язкового позбавлення права керування транспортними засобами, крім того обвинувачений ОСОБА_8 надав до суду довідку, що він працює водієм в ТОВ «Аквасервис ГРУП», і йому необхідно користуватися автомобілем, та матеріально утримувати свого батька, інваліда 3-ої групи. Даних про те, що обвинувачений має інші джерела доходів, суд не має. Зазначене вище суд розцінює як суттєві обставини справи, які впливають на можливість призначення додаткового покарання. Крім того, суттєвою є та обставина, що потерпілі, на призначенні додаткового покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не наполягає, як і не заперечує проти звільнення останнього від відбування основного покарання.
У кримінальному провадженні адвокатом ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 169 502 (сто шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот дві) гривні та моральної шкоди у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.
В ході судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 169 502 гривень, що підтверджується потерпілою в судовому засіданні та відповідними розписками.
Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілою «цивільним позивачем» ОСОБА_6 , про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, від якого вона ж відмовилася під час судового розгляду, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України встановлено, що позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії процесу.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини 1 статті 255 ЦПК України

Враховуючи, що потерпіла відмовилася від цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди, підстав для не прийняття відмови цивільного позивача від позову, ураховуючи мотиви відмови, судом не установлено, суд дійшов висновку, що слід закрити провадження щодо цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, прийнявши відмову потерпілої від позову.
В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.
В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 зазнала душевних страждань, які полягали в тому, що внаслідок ДТП вона втратила батька,а її мати отримали тілесні ушкодження, і то теперішнього часу проходить лікування.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов`язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Вимоги позову, на думку суду, є обґрунтованими, такими, що випливають з емоційних переживань потерпілої у зв`язку зі втратою батька та отриманням її матір`ю тілесних ушкоджень внаслідок ДТП.
Також, суд враховує у відповідності до ст. 1193 ЦК України і майновий стан обвинуваченого, який працює водієм, та на його на утриманні перебуває батько - інвалід 3-ої групи.
У зв`язку з викладеним суд вважає, що сума у розмірі 150 000 грн. у відшкодування моральних страждань потерпілої, які належить стягнути на її користь з цивільного відповідача, є такою, що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості, а також є домірною глибині емоційних страждань потерпілої і майновому стану обвинуваченого ОСОБА_8 .
Прокурор разом із обвинувальним актом подав позовну заяву в інтересах КУ «Міська клінічна лікарня №1» про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 витрат на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 в сумі 22680 (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят) гривен.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України, а саме: скасувати арешт на автомобіль «BMW 560L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на автомобіль марки «ГАЗ-24», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,п овернути за належністю власникам транспортних засобів.
Стягнути на користь держави за проведення судових експертиз з ОСОБА_8 суму 15363 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 370-374, 392- 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_8 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 обов`язок, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Провадження в частині цивільного позову про відшкодування потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди завданої злочином - закрити.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інд. код НОМЕР_3 моральну шкоду в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1» (м. Одеса, р/р 000000, код ЄДРПОУ 1998986, МФО 328845, АТ «Ощадбанк») суму 22 680 (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят) гривен.
Скасувати арешт накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року на автомобіль марки «BMW 560L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на автомобільмарки «ГАЗ-24», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речовій доказ: автомобіль «BMW 560L» реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути за належністю його власнику ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Речовій доказ: автомобіль марки «ГАЗ-24», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути за належність власнику.

Стягнути на користь держави за проведення судових експертиз з ОСОБА_8 суму 15 363 гривень.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1