УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0003428 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Овсянівка Новобузького району Миколаївської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, офіційно непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представник потерпілих адвокат ОСОБА_10

В с т а н о в и в:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2020 року скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 17 години 00 хвилин 02 вересня 2018 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув`язнення у період з 02 вересня 2018 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь:
держави витрати Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на проведення судово-дактилоскопічної експертизи №726 від 11 вересня 2018 року, судової експертизи холодної зброї №383 від 08 жовтня 2018 року, молекулярно-генетичної експертизи №712 від 28 вересня 2018 року, комплексної експертизи №728 від 14 вересня 2018 року, молекулярно-генетичної експертизи №713 від 26 вересня 2018 року, молекулярно-генетичної експертизи №716 від 27 вересня 2018 року, комплексної експертизи №727 від 13 вересня 2018 року, судово-дактилоскопічної експертизи №823 від 11 жовтня 2018 року, молекулярно-генетичної експертизи №788 від 25 жовтня 2018 року, в розмірі 89761 (вісімдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят одна) гривні 79 копійок;
ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.
ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином 58 000 (п`ятдесят вісім тисяч) грн.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином по 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Апелянт вважає оскаржуваний вирок незаконним, і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що у нього із потерпілим ОСОБА_11 були дружні стосунки, останній допомагав йому у особистому житті та давав поради по правовим питанням у кримінальному провадженні, яке було відкрито відносно нього, за фактом крадіжки.
Апелянт не погоджується, що він першим почав наносити ножові поранення потерпілому, вказує, що потерпілий напав на нього із ножем, і він захищаючись поранив собі руки.
Стверджує, що з метою самозахисту від сексуальних домагань потерпілого взяв до рук ножа.
Зазначає, що в суді першої інстанції не надавав показань, оскільки побоювався погроз, та не хотів огласки щодо поведінки потерпілого ОСОБА_11 , оскільки останній мав гомосексуальні прихилення.
Вказує, що судом першої інстанції не було задоволено клопотання про виклик свідків сторони захисту, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та вказані свідки не були допитані у судовому засіданні, хоча допитувались під час досудового розслідування.
Вважає, що цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 необґрунтовано задоволено судом.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посилаючись на законність та обґрунтованість вироку, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Вказують, що механізм і кількість нанесених тілесних ушкоджень свідчать про суб`єктивну сторону злочину з умисною формою вини з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи й бажає або свідомо припускає її настання.

Зазначають, що докази які містяться в матеріалах справи були безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та свідчать, що даний злочин вчинено з прямим умислом, з метою заволодіння майном потерпілого, і не свідчить про те, що він вчинений в результаті неправомірних дій потерпілого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом визнано доведеним, що 31 серпня 2018 року близько 16 год. 00 хв, точніше невідомо, ОСОБА_5 , зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_11 та під час розмови вони вирішили зустрітися вранці 01 вересня 2018 року на Миколаївському міжміському автовокзалі, розташованому по проспекту Богоявленському, 21, у м. Миколаєві.

01 вересня 2018 року близько 09 год. 00 хв., точніше невідомо, ОСОБА_5 приїхав на раніше обумовлене з ОСОБА_11 місце, зателефонував останньому та повідомив про своє прибуття.

Після зустрічі ОСОБА_5 з ОСОБА_11 , останній запропонував поїхати на орендовану квартиру в районі перетину АДРЕСА_3 , з метою особистого спілкування, на що ОСОБА_5 надав свою згоду, та вони пішки направилися на вул. 3-а Слобідська, у м. Миколаєві.

01 вересня 2018 року близько 10 год. 25 хв., ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_5 прибули до орендованої ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_4 . Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_11 пішов до ванної кімнати, а ОСОБА_5 в цей час почав вживати придбане ним по дорозі вино. Вживши 1 літр вина, ОСОБА_5 відчув стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим вирішив лягти на ліжко, щоб відпочити. У період часу з 11:00 до 12:30 ОСОБА_5 прокинувся та побачив, що ОСОБА_11 перебував в оголеному стані біля нього. У цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 взяв до рук ніж, який перебував на столі в цій же кімнаті та завдав ним ОСОБА_11 хаотичні удари, у результаті чого ніж прийшов до непридатності, а саме до зламу в основі рукоятки. Після чого, ОСОБА_5 з метою доведення свого злочинного наміру на кухні вказаної квартири взяв інший кухонний ніж та повернувшись до кімнати, продовжив наносити ОСОБА_11 ножові поранення до повного припинення супротиву зі сторони потерпілого.

В результаті вказаних протиправних дій, ОСОБА_5 хаотично наніс ножами не менше 17 ударів в область тулуба, шиї та рук потерпілого ОСОБА_11 , смерть якого настала внаслідок проникаючих сліпих колото-різаних поранень з пошкодженням правої легені, які супроводжувалися внутрішньо-плевральною та зовнішньою кровотечею.

Розуміючи, що остаточна мета злочину умисне вбивство ОСОБА_11 досягнута, ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник.

Дії обвинуваченого ОСОБА_16 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілих, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апелянтом порушується питання про скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1)встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто:

-судове рішення ухвалено незаконним складом суду;
- судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;
-судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою;
- судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;
- порушено правила підсудності;
-у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Жодної із вищезазначених підстав для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції апелянтом не зазначено.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як слідує із змісту апеляційної скарги, обвинувачений не погоджується з кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, але сам факт нанесення ударів ножом потерпілому ОСОБА_11 обвинувачений не заперечує.
Разом з тим, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України, ґрунтуються на доказах безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та яким надана належна оцінка.
Зокрема, колегія суддів обґрунтовано поклала в основу вироку свідчення самого обвинуваченого ОСОБА_5 , який винним себе визнав частково та пояснив, що потерпілого ОСОБА_11 він знає більше 6 років, вони являються родичами, раніше між ними сварок не було. 31 серпня 2018 року, він зателефонував потерпілому з проханням допомогти в кримінальному провадженні, яке було відкрито відносно нього, та домовились про зустріч. 01 вересня 2018 року близько 9-10 годин, вони зустрілись на автовокзалі в м. Миколаєві та поїхали на квартиру, яку потерпілий заздалегідь зняв в короткострокову оренду. В квартирі обвинувачений вживав алкогольні напої та від цього заснув. ОСОБА_5 прокинувся від того, що на нього хтось почав лізти. Це був потерпілий. Він відштовхнув ОСОБА_11 та схопився за ножа. Далі щось відбувалось незрозуміле, він почав бити ножем потерпілого. Після декількох ударів потерпілий впав, а він пішов до ванної кімнати, вмився та пішов з квартири. Надалі категорично відмовився давати покази та брати участь у судових дебатах. В той же час, в своєму останьому слові визнав, що вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 , проте пояснив, що у цій ситуації не мав іншого вибору та не хотів цього робити.
Згідно показань потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що загиблий є його батьком, останній раз він спілкувався з батьком до 01 вересня 2018 року. Зазвичай батько завжди брав із собою два телефона, гаманець та годинник. В день трагедії в гаманці батька могли бути банківські та дисконтні картки. Про вбивство батька дізнався від матері. Після смерті батька, в речах загиблого в старому піджаку знайшли клаптик паперу, на якому було написано, що йому погрожують. Повідомив, що ОСОБА_11 гроші в займи давав лише друзям. Прізвище ОСОБА_17 до цього не чув, обвинуваченого не знає. Підтримав цивільний позов.
Як слідує з показань потерпілого ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_11 є його батьком. Вони проживали окремо, бачились часто, оскільки ОСОБА_11 гуляв з його донькою на дитячому майданчику. 01 вересня 2018 року, свідок був на дачі, о 10:00 год. по телефону спілкувався з батьком, але останній тільки відповідав на його запитання та повідомив, що знаходиться на роботі. Про смерть батька дізнався від брата. Вказав, що батько користувався трьома телефонами, крім того, додав, що 01 вересня 2018 року, ОСОБА_11 збирався скупитися в супермаркеті, тому він брав з собою годинник, гаманець, гроші, картки та телефони. Свідок особисто обвинуваченого ОСОБА_17 не знає. Обвинувачений не є його родичем. Цивільні вимоги підтримує.
В своїх показаннях свідок ОСОБА_18 , вказала, що 01 вересня 2018 року о 10 год. вони зустрілись на зупинці громадського транспорту 3-тя Слобідська. Орендоване житло - знаходиться, за адресою: АДРЕСА_5 , в квартирі ніхто не проживає. ОСОБА_11 раніше вже винаймав дану квартиру. Вона залишила ОСОБА_11 в квартирі, з запасною парою ключів, та сказала, що поверниться о 13 годині. Повернувшись у зазначений час, двері ніхто не відкрив, після чого своїми ключами відкривши двері, побачила потерпілого, який лежав на ліжку, ноги стояли на підлозі, він не був одягнутий. Викликала поліцію. Вказала, що квартира була вся в крові; на кухні в шухляді кухонного столу були два ножі, один маленький, другий по більше. Маленький ніж з лезом близько 10 см довжиною. Він тільки і залишився, великий ніж було зламано, вона його так і не знайшла, так як його забрали працівники поліції.
Згідно пояснень свідка ОСОБА_19 , обвинуваченого ОСОБА_5 він не знає, а ОСОБА_11 був його викладачем історії. Близько 08 год. 30 хв. 01 вересня 2018 року, він їхав на ринок Колос, на перетині вул. Чигрина та проспекту Богоявленського, зі сторони автовокзалу, де відправляються маршрутки на м. Одесу, він зустрів ОСОБА_11 , який стояв разом з чоловіком, віком близько 30 років. За описом свідка схожий на ОСОБА_5 . Вони спілкувались, ОСОБА_11 уважно слухав, що розповідає йому та особа, був спокійний, а інша особа дуже активно та емоційно жестикулювала руками. Про що вони спілкувались, він не чув, голос особи він не запам`ятав.
Як слідує із показань свідка ОСОБА_20 , обвинуваченого вона не знає, а ОСОБА_11 знає через те, що він періодично протягом останніх 4 років звертався до неї 3-4 рази, з приводу оренди її квартири на декілька годин. Останній раз він в літку 2018 року, близько 08год 30хв. подзвонив їй, але вона сказала, що квартиру більше не здає. ОСОБА_11 вона знала як порядну людину. Зазвичай, ОСОБА_11 знімав квартиру на 2 години, це завжди було в обідній період часу, він завжди був сам. Лише одного разу вона бачила дві маленькі пляшки з під горілки та недопалки. Вона не бачила, щоб ОСОБА_11 палив. Він був інтелегентною людиною, ніколи не порушував правил користування квартирою. Орендована квартира була розташована за адресою: АДРЕСА_6 .
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина в інкримінованому йому злочині підтверджується наступними письмовими доказами:
- даними протоколу огляду місця події від 01 вересня 2018 року з фото таблицями, об`єктом огляду якого був житловий будинок в АДРЕСА_7 , де було виявлено плями бурого кольору на різних поверхнях по всій території квартири, ніж довжиною 21 см., лезо довжиною 10 см., а також труп чоловіка віком близько 55-60 років (а.п. 152-190, т. 1);
- даними протоколу огляду трупа від 03 вересня 2018 року з фото таблицями, згідно якого були виявлені тілесні ушкодження, встановлена їх кількість та надана їм характеристика (а.п. 199-206, т. 1);
- даними протоколу огляду місцевості від 03 вересня 2018 року з фото таблицями, об`єктом огляду якого була ділянка місцевості біля сільського кладовища за адресою вул. Центральна, с. Новоматвіївське Новоодеського району Миколаївської області. Де було виявлено гаманець з дисконтними картками на ім`я ОСОБА_21 , а також візитну картку на ім`я ОСОБА_11 (а.п. 241-250, т. 1);
- даними висновку судово-медичної експертизи №2296 від 17 жовтня 2018 року, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала в результаті проникаючих сліпих колото-різаних поранень грудної клітки з пошкодженням правої легені, які супроводжувались внутрішньою плевральною та зовнішньою кровотечею (а.п. 6-17, т.2);
- даними висновку судової дактилоскопічної експертизи №726 від 11 вересня 2018 року, згідно якого, було встановлено папілярні узори пальців рук та один слід папілярного узору долоні руки , придатні для ідентифікації за ним особи (а.п. 22-33, т. 2);
- листом Миколаївського НДЕКЦ №19/115/05-3/10327 від 17 вересня 2018 року, встановлено збіги папілярних узорів вилучених у ході огляду місця події за фактом умисного вбивства ОСОБА_11 з відбитками нігтьових фалангів пальців рук на дактилоскопічних картах заповнених на ім`я ОСОБА_5 (а.п. 34, т. 2);
- висновком судово-медичної експертизи №897 від 04 вересня 2018 року, згідно якої у ОСОБА_5 мають місце тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянках обох кістей рук, які могли утроритися від дії будь-якого колюче-ріжучого предмету, не виключно клинком ножа, тілесні ушкодження в області задньо-прохідного отвору не виявлено (а.п. 37-39; т.2);
- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 712 від 28 вересня 2018 року, згідно якої на ножах, виявлених на місці злочину містяться сліди крові вбитого ОСОБА_11 (а.п. 69-89, т. 2);
- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 713 від 26 вересня 2018 року, встановлено, що на вхідних дверях до квартири, на підлозі в коридорі, на підлозі біля вхідних дверей до квартири, на унітазі в ванній кімнаті, біля вхідних дверей до ванної кімнати та на ванній виявлено сліди крові особи чоловічої статі, але не ОСОБА_11 . Натомість, на вхідних дверях до кімнати, де сталося вбивство виявлено змішану кров ОСОБА_11 та тієї ж особи чоловічої статі. Також на шухляді кухонної стінки виявлено сліди змішаної крові (а.п.117-144; т.2);.
- висновком молекулярно-генетичної експертизи №714 від 08 листопада 2018 року, згідно якого на недопалках цигарок «Winston» виявлено сліди крові, які належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі. (а.п.158-168, т. 2);
- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 716 від 27 вересня 2018 року, згідно якої на чашці, виявленій на місці злочину містяться сліди ДНК особи чоловічої статі, але не ОСОБА_11 . Сліди ДНК тієї ж особи чоловічої статі виявлено на кришці упаковки від вина та упаковці від вина. Змішані сліди ДНК тієї ж особи чоловічої статі та ОСОБА_11 виявлені на запальничці, кришці та тюбику від крему (а.п. 185-206, т. 2);
- висновком судово-дактилоскопічної експертизи № 823 від 11 жовтня 2018 року, на місці злочину виявлено 11 придатних до ідентифікації слідів папілярних узорів пальців та 1 слід долоні руки. Усі вказані сліди належать обвинуваченому ОСОБА_5 (а.п. 233-250, т. 2);
- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № 788 від 25 жовтня 2018 року, згідно яких на вхідних дверях до квартири, на підлозі в коридорі, на підлозі біля вхідних дверей до квартири, на унітазі в ванній кімнаті, біля вхідних дверей до ванної кімнати та на ванній виявлено сліди крові, які належать обвинуваченому ОСОБА_5 . Крім того, кров обвинуваченого виявлено на кришці та упаковці від вина, чашці, на вхідних дверях до кімнати, в якій скоєно вбивство, на ножі, який став знаряддям злочину, запальничці, кришці та тюбику від крему виявлено сліди ДНК, які належать обвинуваченому ОСОБА_5 (а.п. 267-285, т. 2);

- висновком комплексної судово-психіатричної експертизи №309 від 16 листопада 2018 року, згідно якої на момент інкримінованого діяння ОСОБА_5 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.п. 290-306; т.2).

Вказані докази, підтверджують факт вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Дослідивши всі докази подані як стороною обвинувачення так і стороною захисту, суд першої інстанції не встановив обставин які б вказували на те, що обвинувачений діяв в стані необхідної оборони. Так, судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 в ході конфлікту для обвинуваченого ОСОБА_5 будь-якої загрози не становив і підстав для самозахисту або необхідності відвернення посягання на нього з боку потерпілого в обвинуваченого не було. При цьому, характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 в область шиї та грудної клітини з пошкодженням легені, свідчать про те, що дії обвинуваченого були спрямовані саме на умисне вбивство. Окрім того, для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , обвинувачений використав два ножа. ОСОБА_5 потерпілому наносив спочатку удари одним ножом, а коли той зламався на кухні взяв інший ніж та завершив свій умисел на вбивство.

За наведеного, доводи апелянта щодо його необхідності самозахисту від потерпілого ОСОБА_11 спростовані наведеними вище доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, провів розгляд справи з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, належним чином мотивував свої висновки у вироку.

Згідно положень ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Виходячи із роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до правил ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд першої інстанції, дотримався вимог статей 50, 65 КК України. Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий, офіційно не працює, неодружений, дітей не має, за місцем проживання характеризується негативно, за місцем тримання під вартою характеризується негативно, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, тривалий час вживає наркотичні засоби та зловживає алкогольними напоями, має хронічні хвороби: вірусний гепатит С в стадії загострення, врахував відсутність обставини, які пом`якшують покарання та обставини, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочину, а також невідшкодування потерпілим спричиненої матеріальної та моральної шкоди.
Рішення суду першої інстанції про необхідність обрання ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З цим рішення погоджується суд апеляційної інстанції.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до принципу диспозитивності, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст. 63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За такого доводи обвинуваченого щодо ненадання ним показів, є безпідставними.

Доводи апелянта щодо незадоволення судом першої інстанції клопотання сторони захисту про виклик свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , спростовані матеріалами справи, а саме супровідними листами про направлення повісток про судовий виклик вказаних свідків (а.п. 2, 20, 45, 58, 60, т. 3).
Окрім того, як слідує із журналу судового засідання (а.п. 118) та звукозапису від 19 серпня 2019 року захисник ОСОБА_7 від допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відмовилась.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_5 щодо необґрунтованості вироку суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме стягнення розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди на їх користь, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Згідно ст. 56 КПК особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

У відповідності до ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За наведеного, суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги цивільних позовів потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується квитанціями, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження (а.п. 42-44), з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, частково задовольнив позовні вимоги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і стягнув з обвинуваченого ОСОБА_5 на їхню користь моральну шкоду у розмірі по 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. кожному.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_5 загинув батько потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що спричинило останнім психологічні та моральні страждання.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції, відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України, в повному обсязі враховано характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, ступеня вини обвинуваченого, жорстокість вчинення злочину. При визначенні розміру відшкодування враховано вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції і вважає, що розмір моральної шкоди було визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої сторони і конкретних обставин справи, а тому вважати його необґрунтованим, немає підстав.
Вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Порушень Конституції України, КПК України, які б були безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не виявлено, а тому посилання апелянта і в зазначеній частині, є безпідставними.
За такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2020 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: