Справа № 514/750/20
Провадження № 1-кп/492/107/20
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою

30 липня 2020 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника - адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Арциз Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000052, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.02.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березине Тарутинського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 354 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арцизького районного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України.
До суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , яке підтримане прокурором в судовому засіданні. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилається на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, які були наявні під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не зменшились та виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_5 .

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник-адвокат ОСОБА_4 просив обрати більш м`який запобіжний захід, посилаючись на те, що у обвинуваченого поганий стан здоров`я та він не може утримуватися в слідчому ізоляторі.
Суд, вислухавши обґрунтування прокурора, який підтримав клопотання, думку захисника-адвоката та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення клопотання, вивчивши матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тобто, запобіжний захід має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, свідчить про підвищену суспільну небезпеку, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 354 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень (злочинів), за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад десять років або довічне позбавлення волі, до взяття під варту ніде не працював. Суд вважає, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з урахуванням суворості покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, буде мати реальну можливість переховуватись від суду, здійснювати тиск на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що були підставою для застосування відносно ОСОБА_5 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також існувати не перестали, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки, тому суд, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, вважає за необхідне продовжити ОСОБА_5 строк тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Також, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», у справі «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
Суд також враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії судового розгляду та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, суд, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому вважає за можливе та необхідне продовжити строк тримання під вартою.
Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою, суд також враховує, що ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень (злочинів) не мав постійного місця роботи, не займався суспільно корисною працею, а також те, що у результаті його злочинних дій настала смерть людини.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини вчинених кримінальних правопорушень, беручи до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, суд вважає за можливе не визначати обвинуваченому розмір застави, так як він обвинувачується у вчиненні кримінального право порушення (злочину), який спричинив загибель людини.
Посилання захисника-адвоката ОСОБА_4 на те, що у обвинуваченого поганий стан здоров`я, як на підставу для обрання відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу суд вважає необґрунтованими.
Суд звертає увагу, що судом під час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою булороз`яснено порядок надання медичного обслуговування ув`язненим особам в слідчих ізоляторах, зобов`язано відповідальних осіб Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор», де утримується ОСОБА_5 , а також Південне міжрегіональне Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, забезпечити належне медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_5 , та в разі встановлення підстав та необхідності, забезпечити його належне лікування, в тому числі у разі існування реальної потреби, здійснити таке лікування у встановленому законом порядку в умовах медичного закладу.
Як вбачається з довідки про стан здоров`я, яка надійшла до суду з Філії Державна установа «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області ОСОБА_5 прибув до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» 21.04.2020 року та був оглянути черговим фельдшером, скарг не вказував. За період перебування в слідчому ізоляторі скарг на стан здоровя не виказував та за медичною допомогою не звертався. На теперішній час ОСОБА_5 знаходиться під постійним медичним наглядом, здатний до самообслуговування та пересування в межах камерного приміщення за допомогою милець.
Також обвинувачений та його захисник у судовому засіданні зазначили, що не зверталися за медичною допомогою відповідно до порядку надання медичного обслуговування ув`язненим особам в слідчих ізоляторах, який було роз`яснено судом при обранні запобіжного заходу.

Крім того, будь-яких доказів про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні захисником-адвокатом суду не надано.
Стаття 201 КПК України передбачає звернення обвинуваченого до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу. Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання мають бути додані: копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтову єдоводи клопотання; перелік свідків, яких обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання. Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати про доцільність подання клопотання про зміну, скасування запобіжного заходу в письмовій формі з доданими до клопотання матеріалами, з наданням копії прокурору та подання не раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.
Виходячи із загальних засад кримінального провадження та забезпечуючи дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивності, суд, керуючись вимогами ст. 201 КПК України, відповідно до якої копія клопотання та відповідні матеріали надаються прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Зазначені вимоги закону ні обвинуваченим ні його захисником не дотримані, відповідного письмового клопотання суду не надано.
Керуючись ст. ст. 331, 369-372, 383 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 354 КК України строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 28 вересня 2020 року, включно.
Строк дії ухвали суду становить 60 (шістдесят) днів. Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 28 вересня 2020 року.
Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду кримінального провадження.
Копію цієї ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_5 та направити для виконання до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Головуючий суддя ОСОБА_1