провадження №11-сс/991/101/21
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві апеляційну скаргу захисників підозрюваного ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05 січня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000651 від 19 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.

Детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000651 від 19 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК.

14 грудня 2020 року до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання детектива НАБУ від 11 грудня 2020 року, погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП), про накладення арешту на майно, вилученого 10 грудня 2020 року при проведенні обшуку транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2018 року випуску, яким користується ОСОБА_5 , а саме - договір про відступлення права вимоги між ТОВ «Автотехцентр» (30851352) (інша сторона не зазначена); предмет договору: право вимоги за договором №ЕА-2/2018 від 01 грудня 2019 року, з підписом ОСОБА_5 та відтиском печатки ТОВ «Автотехцентр», на 3 арк., у трьох примірниках (загалом на 9 арк.).

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05 січня 2021 року вказане клопотання детектива задоволено, накладено арешт на вилучене 10 грудня 2021 року при проведенні обшуку транспортного засобу майно, накладення арешту мотивовано необхідністю забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги і доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, захисники підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_9 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_9 , а також в письмових доповненнях до апеляційної скарги захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 посилаються на відсутність правової підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки в оскаржуваній ухвалі відсутнє посилання на будь-які докази того, що арештоване майно відповідає вимогам, вказаним у ст.98 КПК, а докази, які детектив долучив до клопотання, є недопустимими.

Також, особи, які подали апеляційну скаргу, наводять обґрунтування щодо ненабуття ОСОБА_5 процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим арешт майна з метою забезпечення майбутньої конфіскації був неможливим.

Крім того, на думку адвоката, мало місце порушення слідчим суддею визначеного КПК порядку щодо строків розгляду клопотання, строків повідомлення учасників провадження та розгляду клопотання за їх відсутності, а також не залучення ОСОБА_5 перекладача з російської мови.

Таким чином, за обґрунтуванням апеляційної скарги, обмеження ОСОБА_5 у реалізації його права власності не ґрунтується на умовах передбачених кримінальним процесуальним законодавством і таке втручання в основоположні права і свободи не є виправданим з точки зору справедливості, розумності та досягнення дієвості кримінального провадження, яке в своїй сукупності свідчить, що наразі таке втручання є свавільним та має бути припинено.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити із зазначених у ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги, вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Підозрюваний ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте повідомлені ним причини неприбуття визнані судом неповажними, у зв`язку з чим за положеннями ч.4 ст.405 КПК розгляд апеляційної скарги проведено без його участі.

Мотиви суду.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з положеннями ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст.94, 132, 173 КПК повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

З матеріалів судового провадження вбачається, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000651 від 19 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК. Досудове розслідування здійснюється щодо обставин висловлення особами, серед яких службові особи ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», що діяли за попередньою змовою, прохання надати їм неправомірну вигоду в особливо великому розмірі за вчинення дій, що входять до їх повноважень та пов`язані із укладенням договору про відступлення прав вимоги до ТОВ «ЄАІЮ» між ДП «МТП «Чорноморськ» та ТОВ «Тріар Україна» (епізод № 1 у витязі з ЄРДР), а також за вчинення дій, що входять до їх повноважень та пов`язані зі схваленням кредитором в особі ДП «МТП «Чорноморськ», яке має більшість голосів у комітеті кредиторів, плану санації боржника у справі про банкрутство ТОВ «ЄАІЮ» (епізод № 2 у витязі з ЄРДР).

В межах вказаного кримінального провадження 10 грудня 2020 року при проведенні обшуку автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, ДНЗ НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_5 , детективами НАБУ виявлено та вилучено договір про відступлення права вимоги між ТОВ «Автотехцентр» (30851352) (інша сторона не зазначена), предмет договору: право вимоги за договором № ЕА-2/2018 від 01.12.2019, на 3 арк., з підписом ОСОБА_5 та відтиском печатки ТОВ «Автотехцентр», у трьох примірниках (загалом на 9 арк.)., на який оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 05 січня 2021 року накладено арешт.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, приймаючи таке рішення слідчий суддя дійшов висновку, що вилучені примірники договору належать до кола тих документів, на відшукання яких був прямо наданий дозвіл ухвалою слідчого судді від 09 грудня 2020 року, та вони відповідають критерію, зазначеному у статті 98 КПК. Так, враховуючи предмет доказування кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, зважаючи на те, що відомості у документах мають значення для досудового розслідування для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та осіб, які його вчинили, то для досягнення мети збереження цього майна як речових доказів та для виконання завдання із запобігання їх пошкодженню, знищенню, відчуженню за позицією слідчого судді є необхідним застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, що виключає можливість відчужувати, користуватися та розпоряджатися цим майном.

Зазначені обставини покладені слідчим суддею в обґрунтування висновку про наявність підстав для задоволення клопотання детектива НАБУ про арешт майна в рамках розслідування кримінального провадження №0000651.

При перегляді оскаржуваної ухвали колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, дослідивши надані матеріали, погоджується з мотивами та висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі від 05 січня 2021 року щодо накладення арешту на майно.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги про відсутність правової підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки оскаржувана ухвала не містить посилання на будь-які докази того, що арештоване майно відповідає вимогам, вказаним у ст.98 КПК, а докази, які детектив долучив до клопотання є недопустимими, колегія суддів враховує наступне.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження та надано відповідну оцінку слідчим суддею, виявлені та вилучені документи, а саме примірники договору про відступлення права вимоги щодо яких подане клопотання, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме для підтвердження того, що ОСОБА_5 причетний до вчинення дій із підготовки укладення договору про відступлення ТОВ «Автотехцентр» права вимоги до ТОВ «Європіан Агро Інвестмент Юкрейн», справа про банкрутство якого перебуває на розгляді у господарському суді Одеської області, на користь іншої юридичної особи, якою, згідно з обставинами кримінального правопорушення (по епізоду № 1), мало бути ТОВ «Тріар Україна» і укладення такого договору було частиною умов надання неправомірної вигоди ОСОБА_10 . Дозвіл на відшукання документів, у тому числі договорів про відступлення ТОВ «Автотехцентр» права вимоги до ТОВ «Європіан Агро Інвестмент Юкрейн», був прямо наданий ухвалою слідчого судді від 09 грудня 2020 року у справі №991/10055/20. Постановою детектива від 11 грудня 2020 року вилучений під час обшуку договір визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000651 з посиланням на те, що він містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вилучений під час обшуку автомобіля договір про відступлення права вимоги був оглянутий детективом Національного бюро, про що складений протокол огляду речей і документів від 14 грудня 2020 року, до якого додано копію одного з примірників договору. Так, оглядом встановлено, що у трьох примірниках тексту договору про відступлення права вимоги, на трьох аркушах кожний, однією із сторін, яка названа «Первісний кредитор», вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотехцентр» в особі ОСОБА_5 , а в місці, де повинна бути вказана друга сторона, названа «Новий кредитор», стоять прочерки. На першій, другій сторінці усіх примірників договорів стоїть відтиск печатки «Автотехцентр» 30851352 та напис, схожий на підпис. На третій сторінці у розділі «Реквізити і підписи сторін» під реквізитами первісного кредитора ТОВ «Автотехцентр» між словами «Директор» та « ОСОБА_5 » міститься напис, схожий на підпис, та відтиск печатки «Автотехцентр» 30851352. Предметом договору в пункті 1.1. вказано право вимоги за Договором № ЕА-2/2018 від 01 грудня 2019 року, який укладено між первісним кредитором та ТОВ «Європіан Агро Інвестмент Юкрейн» (код юридичної особи 40611490), що іменується Боржник. Ціна договору визначена в сумі 9 105 744,42 грн, що вказано в пункті 2.1.

Тому, колегія суддів зазначає, що за таких обставин, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відомості, які містять вилучені примірники договору про відступлення права вимоги, щодо яких подане клопотання, мають значення для підтвердження обставин вчинення кримінального правопорушення, що розслідується в цьому кримінальному провадженні, та причетності до його вчинення певних осіб, отже вони відповідають критеріям речових доказів за вимогами ст.98 КПК, та для досягнення мети збереження цього майна як речових доказів та для виконання завдання із запобігання їх пошкодженню, знищенню, відчуженню є необхідним застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, що виключає можливість відчужувати, користуватися та розпоряджатися цим майном.

Щодо посилань захисників на недопустимість доказів, а саме документів долучених детективом до клопотання, через відсутність оригіналів або належним чином завірених копій цих документів, слід вказати наступне.

Так, захисники в апеляційній скарзі посилаються на п.п. 55-57 Наказу директора НАБУ «Про затвердження Інструкції з діловодства у Національному антикорупційному бюро України» №26 від 19 лютого 2019 року (далі - Наказ), відповідно до якого Національне бюро та його структурні підрозділи можуть засвідчувати копії лише тих документів, що створюються ними, крім випадків створення паперових копій електронних документів, а також у випадках, передбачених цим пунктом. Під час формування особових справ працівників Національного бюро, а також під час підготовки документів для надання судам України у справах, де Національне бюро бере участь як учасник справи, у тому числі у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення, та з інших прав у взаємовідносинах з Національним бюро його працівники можуть виготовляти копії документів в установленому порядку (копії документів про отримання освіти тощо). Відмітка "Копія" проставляється у верхньому правому кутку кожного аркушу паперового документа або лише на першому аркуші прошитого документа. Напис про засвідчення документа у паперовій формі складається із слів "Згідно з оригіналом", найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалу імені і прізвища, дати засвідчення копії і проставляється нижче реквізиту документа "Підпис". Напис про засвідчення паперової копії скріплюється печаткою із зазначенням на ній найменування Національного бюро печаткою «Для документів» (без зображення герба) або печаткою структурного підрозділу у разі її наявності (Відділу документообігу, Відділу по роботі з персоналом, Управління бухгалтерського обліку та звітності тощо) Національного бюро.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, детектив НАБУ подав до суду матеріали клопотання про арешт майна (клопотання та додані до нього копії документів) у прошитому і пронумерованому вигляді з зазначенням кількості аркушів та накладенням паперової пломби зі скріпленим печаткою та підписом уповноваженої особи.

Колегія суддів визнає безпідставними посилання захисників в апеляційній скарзі на необхідність засвідчення детективом копій долучених до клопотання документів відповідно до вимог п.п. 55-57 Наказу, з огляду на таке.

Джерела права, які застосовуються судом, встановлені статтею 1 КПК. Частиною першою та другою цієї статті передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Так, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина 5 статті 132 КПК).

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 1 статті 84 КПК), доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (частина 1 статті 86 КПК).

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (частина 2 статті 93 КПК).

При обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження (частина 7 статті 236 КПК).

З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів (частина 1 статті 237 КПК). У випадках, передбачених КПК, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі (частина 1 статті 104 КПК).

Вимоги до документів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання закріплені в абз.2 ч.2 ст.171 КПК, згідно якого до клопотання слідчого, прокурора про арешт майна мають бути додані оригінали або копії документів та інші матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Отже вищевказана спеціальна процесуальна норма не зобов`язує слідчого, прокурора додати до клопотання про арешт майна копії документів завірені належним чином, а тому посилання захисників підозрюваного ОСОБА_5 на прийняття слідчим суддею в обґрунтування клопотання недопустимих доказів у кримінальному провадженні є безпідставним.

З урахуванням зазначеного, підстав, передбачених статтями 87-89 КПК щодо визнання доданих до клопотання про арешт майна копій документів недопустимими доказами, захисниками в апеляційній скарзі не зазначено, не встановлено таких підстав і судом під час розгляду апеляційної скарги.

Щодо факту ненабуття ОСОБА_5 процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, на думку захисників, арешт майна з метою забезпечення майбутньої конфіскації був неможливим, як підстави для скасування оскаржуваної ухвали, слід зазначити, що відповідно до п.3 ч.1 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.3,4 ч.2 ст.170 цього Кодексу).

За положеннями п.3,4 ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначалось раніше, задовольняючи клопотання детектива, слідчий суддя дійшов висновку про можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні та необхідність накладення арешту на майно саме з метою забезпечення його збереження як речового доказів, у зв`язку з чим наявність повідомлення про підозру у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень ОСОБА_5 не було правовою підставою прийняття слідчим суддею рішення про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Щодо зазначених захисниками порушень порядку розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, а саме строків розгляду клопотання, неповідомлення підозрюваного ОСОБА_5 про час і дату судового розглядуне пізніше ніж за три дні у відповідності до ст.135 КПК та здійснення розгляду клопотання за відсутності ОСОБА_5 та його захисників, а також незалучення ОСОБА_5 перекладача з російської на українську мову, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Так, слушними є посилання захисників на розгляд клопотання про арешт майна на 22 день з дня його надходження до суду, зазначеній обставині також надана оцінка слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі.

Однак у даному випадку, на переконання колегії суддів, розгляд слідчим суддею клопотання прокурора про арешт майна поза межами строків, визначених ст.172 КПК, обумовлений необхідністю завчасного повідомлення учасників кримінального провадження з урахуванням місця їх знаходження, зокрема підозрюваного ОСОБА_5 , щодо якого вирішувалось питання про арешт майна поза межами м.Києва, про судовий розгляд клопотання про арешт майна з метою недопущення порушення його прав під час розгляду клопотання.

Як вбачається з матеріалів судового провадження судові засідання тричі відкладались у зв`язку із неявкою ОСОБА_5 та його адвокатів у судові засідання.

У зв`язку з цим колегія суддів приходить до висновку про порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону щодо строків розгляду клопотання про арешт майна, однак, враховуючи обставини справи, вважає, що ці порушення в даному випадку здійснені з метою дотримання права підозрюваного ОСОБА_5 бути присутнім при розгляді клопотання, та не є істотними, оскільки не впливають на правильність та обґрунтованість судового рішення.

Так, дійсно, ч.8 ст.135 КПК передбачено, що особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

Як зазначалось раніше, за приписами ч.1 ст.172 КПК клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.

За матеріалами судового провадження вбачається, що в заявах від 04 січня 2021 року підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_8 зазначають про свою обізнаність про призначення судового розгляду клопотання про арешт майна ОСОБА_5 на 05 січня 2021 року, у зв`язку з чим посилання захисників про неповідомлення підозрюваного ОСОБА_5 про час і дату судового засідання спростовуються матеріалами судового провадження, а фактичне повідомлення ОСОБА_5 про виклик відповідає приписам другого речення ч.8 ст.135 КПК.

Щодо розгляду клопотання та постановлення ухвали слідчим суддею за відсутності підозрюваного ОСОБА_5 та його захисників суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.172 КПК клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи, що колегією суддів встановлено здійснення належним чином повідомлення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисників про час і дату судового засідання, а також їх обізнаність про призначення судового розгляду клопотання про арешт майна ОСОБА_5 на 05 січня 2021 року, розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна за відсутності зазначених осіб відповідає положенню другого речення ч.1 ст.172 КПК.

Щодо обставин незалучення підозрюваному ОСОБА_5 перекладача з російської на українську мову колегія суддів зазначає, що питання про дотримання вимог ст.29 КПК щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст.6 Конвенції.

Як вбачається з журналу судового засідання 22 грудня 2020 року за наслідками розгляду клопотання сторони захисту про залучення підозрюваному ОСОБА_5 перекладача, слідчий суддя ухвалив відмовити в задоволенні вказаного клопотання, пославшись на відповідні мотиви.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 309, 392 КПК зазначене рішення слідчого судді не підлягає апеляційному перегляду, та з урахуванням того, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся за відсутності підозрюваного ОСОБА_5 , незалучення перекладача не вплинуло на розгляд слідчим суддею клопотання по суті.

З цих підстав колегія суддів не вбачає порушень слідчим суддею КПК за вказаними доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, вказаний захід забезпечення провадження застосовував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційних скарг щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегією суддів при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею відповідно до ст.ст.132, 170 КПК дотримані принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження та враховані наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення особами, які подали апеляційні скарги, не надано та під час судового розгляду скарги не встановлено.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційних скаргах, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а відтак вимоги апеляційних скарг підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 422, 532 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисників підозрюваного ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05 січня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000651 від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _____________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3