Справа № 728/187/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/477/20
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000920 від 27 листопада 2019 року, за апеляційною скаргою заступника Чернігівської області ОСОБА_9 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2020 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ромни, Сумської області, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, маючого одну неповнолітню дитину, раніше судимого 10 лютого 2020 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді 100 (сто) годин громадських робіт,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2020 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за цим вироком і вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій, просить рішення суду першої інстанції скасувати в зв`язку з м`якістю призначеного покарання, та винести новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст.70, ч. 1 ст. 72 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 днів.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_8 , суд безпідставно прийшов до висновку про можливість звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, та не в достатній мірі врахував, особу обвинуваченого, який тричі проникав до господарського приміщення потерпілої, чим вчинив кримінальне правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, будучи особою працездатного віку ніде не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив злочин щодо особи похилого віку, відповідно до висновку органу пробації ймовірність повторного вчинення обвинуваченим правопорушення є високою, виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства та окремих осіб.

Вважає, що за таких підстав покарання обвинуваченому ОСОБА_8 зі звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком є явно не справедливим та таким, що не відповідає вимогам індивідуалізації призначеного покарання.

Крім того, акцентує увагу суду, що призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично звільнив обвинуваченого від покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року, який набрав законної сили.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 23 листопада 2019 року близько 22 год. 00 хв., з метою вчинення крадіжки чужого майна, прибув до господарства, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , де скориставшись відсутністю власниці та сторонніх осіб, таємно від оточуючих, реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на вчинення крадіжки чужого майна, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, відчинивши хвіртку огорожі господарського двору та відчинивши вхідні двері до господарської споруди, незаконно проник до господарського приміщення, звідки умисно з корисливих мотивів, здійснив крадіжку одного канадського широкогрудого індика чорно-сірого забарвлення вагою 10 кг вартістю 1500 грн., чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальних збитків на вищевказану суму.

Крім того, 24 листопада 2019 року, близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_8 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, прибув до господарства, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , де скориставшись відсутністю власниці та сторонніх осіб, таємно від оточуючих, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на вчинення крадіжки чужого майна, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, відчинивши хвіртку огорожі господарського двору та відчинивши вхідні двері до господарської споруди, незаконно проник до господарського приміщення, звідки повторно здійснив крадіжку одного тихорецького індика чорного забарвлення вагою 10 кг вартістю 1400 грн., чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальних збитків на вказану суму.

25 листопада 2019 року, близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_8 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, попередньо взявши за місцем свого проживання білий полімерний мішок, прибув до господарства, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , де скориставшись відсутністю власниці та сторонніх осіб, таємно від оточуючих, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на вчинення крадіжки чужого майна, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, відчинивши хвіртку огорожі господарського двору та відчинивши вхідні двері до господарської споруди, незаконно проник до господарського приміщення, звідки повторно здійснив крадіжку трьох індокачок чорного забарвлення вагою 4 кг кожна, вартістю 1680 грн. та однієї індокачки коричнево-білого забарвлення вагою 4 кг, вартістю 600 грн., чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 2280 грн.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти викладених в апеляційній скарзі прокурора вимог, з`ясувавши позицію прокурора, який висловився на підтримання викладених у апеляційній скарзі доводів та просив скасувати рішення місцевого суду та постановити новий вирок, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 409 ч. 2 КПК України підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При обранні ОСОБА_8 покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При цьому, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України, суд першої інстанції належним чином не врахував особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, є непрацюючим, кількість епізодів, кожен з яких був вчинений з проникненням до господарського приміщення потерпілої.

Вказані судом першої інстанції обставини, на підставі яких він прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, за своєю сутністю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, їх наявність сама по собі не тягне безумовне застосування ст. 75 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню, з постановленням відповідно до вимог ст. 420 КПК України нового вироку апеляційним судом, з урахуванням загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів, враховує обставини кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності, в ході якого було заподіяно майнової шкоди потерпілій особі похилого віку, дані про особу обвинуваченого, а саме: його характеристику за місцем проживання, де він має посередні характеризуючі дані, будучи особою працездатного віку ніде не працює, скоїв злочин будучи обізнаним про те, що в суді відносно нього на той час розглядалося інше кримінальне провадження, що свідчить про те, що ОСОБА_8 схильний до вчинення протиправних дій, з чого слідує, що він не бажає вести законослухняний спосіб життя.

При цьому, апеляційним судом також враховано наявність обставин, що, пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також висновок органу пробації, відповідно до якого, ймовірність вчинення обвинуваченим повторного правопорушення є високою, виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства та окремих осіб.

Таким чином, на думку апеляційного суду, виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише за умови ізоляції його від суспільства та вважає за можливе, враховуючи дані про його особу, призначити покарання у виді реального позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України. На переконання колегії суддів, саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує ту обставину, що вказаний злочин обвинувачений вчинив у період не відбутого покарання у виді 100 годин громадських робіт за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року, а тому вважає необхідним призначити йому покарання відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутого покарання у виді 100 годин громадських робіт до покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, з перерахуванням при цьому відповідно до ст. 72 КК України громадських робіт у позбавлення волі, де одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, що в даному випадку становить невідбутих 12 днів позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2020 року, щодо ОСОБА_8 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ч. 1 ст. 72 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком частково приєднати покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року та за сукупністю злочинів остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 10 днів позбавлення волі.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного його затримання.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4