Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 284/1081/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" лютого 2021 р. смт. Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої особи ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.3 ст.187, ч.2 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Народицького районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.185 та ч.1 ст.357 КК України.

Ухвалою суду Народицького районного суду Житомирської області від 23 грудня 2020 року, ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою, яка закінчує свою дію 20 лютого 2021 року.

09 лютого 2021 року прокурором Коростенської місцевої прокуратури юристом 2 класу ОСОБА_3 подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що розгляд кримінального провадження не закінчено, а тому, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження є необхідність продовження запобіжного заходу. Також зазначив, що заявлені раніше ризики, а саме, що обвинувачений перед загрозою покарання матиме можливість переховуватися від суду, продовжувати вчинити кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків, не зменшилися. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів, зазначених у клопотанні. Крім того, пояснив, що обвинувачений після вчинення злочину втік, а також, що останній звільнився з місць позбавлення волі лише в червні 2020 року.

Сторона захисту у судовому засіданні щодо клопотання прокурора заперечувала, захисник обвинуваченого просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, зазначив, що обвинувачений визнав свою у вчиненому злочині, має постійне місце проживання, не має наміру переховуватися від суду і вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які судом вже допитувались.

Потерпіла та її представник просили задоволити клопотання прокурора.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов такого висновку.

Правилами статті 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно пунктів 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно, шляхом підбурювання, вмовлянням, залякуванням впливати на покази свідків, понятих, які були присутні під час проведення огляду місця події, на свідків, які вже допитані по кримінальному провадженню та які можуть бути встановлені в ході судового розслідування та потерпілих, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На даний час у кримінальному провадженні обставини, що стали підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились. Підстави для збереження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, оскільки продовжують залишатись ризики можливості переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення від покарання за вчинення тяжких злочинів, незаконного впливу на потерпілу, та вчинення іншого кримінального правопорушення, тобто вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Підтвердженням цьому є те, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду умисних, в тому числі і особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років, раніше неодноразово вчиняв злочини, має не зняту й не погашену судимість, не має стійких соціальних зв`язків та офіційного джерела доходів, а тому, з урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставами для обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, існують на даний час. Обставини на які посилається сторона захисту, як на підставу зміни запобіжного заходу на більш м`який існували і на час обрання та продовження запобіжного заходу, при цьому були враховані при його обранні та продовженні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що клопотання є законним і обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 177,178, 181, 184, 194, 201, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тривалістю 60 днів, до 10 квітня 2021 року.

Ухвала суду закінчує свою дію о 17 годині 00 хвилин 10 квітня 2021 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: