Справа № 728/1725/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/142/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові матеріали контрольного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000378 від 28.04.2016 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 05.02.2021 року. В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовлено.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд обґрунтував своє рішення існуванням обґрунтованої підозри за ст. 257, ч. 4 ст. 296 КК України, тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих діяннях. Крім того, заявлені ризики, якими виправдовується тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися та не перестали існувати. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вказує, що на порушення вимог ст. ст. 184, 194, 199 КПК України, прокурором не надано доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри та заявлених ризиків, а суд цих обставин не перевірив.

На думку апелянта, заявлений у клопотанні ризик переховування від органів досудового розслідування є необґрунтованим, так як після незаконного затримання 04.05.2017 року ОСОБА_7 неодноразово та безперешкодно перетинав кордон України з Російською Федерацією, де офіційно перебував, не знав про те, що перебував у міжнародному розшуку та був затриманий, коли добровільно з`явився на виклик дільничного. При цьому сторона захисту звертає увагу, що матеріали справи не містять постанови про оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук, натомість у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою вказано, що його було оголошено у розшук постановою від 19.08.2017 року. Відповідно до інформації, наданою Російською Федерацією, ОСОБА_7 було оголошено у розшук постановою від 27.03.2019 року. Таким чином, з 19.08.2017 року ОСОБА_7 у міжнародному розшуку не перебував.

На даний час досудове розслідування закінчене, всі докази сторони обвинувачення та сторони захисту зібрані та подані, а тому не зрозумілим є ризик про можливість ОСОБА_7 знищити, сховати або спотворити предмета та документи, які були предметами злочинів.

На думку апелянта, є необґрунтованим ризик можливого впливу на потерпілого та свідків, оскільки потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що з обвинуваченим не знайомий і дізнався про нього від слідства, усі інші потерпілі та свідки жодних показань щодо її підзахисного не надавали.

Також не заслуговує на увагу ризик створення обвинуваченим штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, так як на сьогоднішній день справа перебуває у суді та визначено коло осіб, які будуть допитуватись в якості свідків.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень спростовується фактом перебування ОСОБА_7 тривалий час на території Росії, протягом якого він був працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, злочинів не вчиняв та раніше не судимий, має постійне місце проживання на території Чернігівської області, батька пенсійного віку, за місцем проживання характеризується позитивно, протягом останніх чотирьох років перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Тобто, усі наведені у клопотанні та у судовому рішенні ризики є абсолютно необґрунтованими та надуманими, не підтверджуються жодним доказом. При цьому, в ухвалі суду окрім вказівки на тяжкість злочинів, які інкримінується ОСОБА_7 , та тривале перебування його у міжнародному розшуку, не зазначено обставин, які свідчать про існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідача, захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 296 КК України, одне з яких є особливо тяжким злочином, та які вчинені із застосування зброї у складі організованого угрупування, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку злочинів та підозрюваних у їх вчиненні осіб.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.05.2020 року, під час досудового розслідування, до підозрюваного застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В подальшому строк тримання його під вартою неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07.12.2020 року до 05.02.2021 року.

За змістом ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом 1 інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд 1 інстанції, ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, так як ризики, які були підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися. Крім того, до сплину строку тримання обвинуваченого під вартою, дане кримінальне провадження було не завершено.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду 1 інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Суд обґрунтовано та в повній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянта про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів вважає не слушними.

Матеріалами провадження встановлено, що 04.05.2017 року ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та повістку про необхідність з`явитись 10.05.2017 року для проведення слідчих та процесуальних дій, а також для обрання міри запобіжного заходу. У призначений день та час ОСОБА_7 на виклик не з`явився.

Відповідно до довідки УІПКП «102» ГУНП в Чернігівській області від 10.05.2017 року за даними системи «Аркан-МВС» 05.05.2017 року ОСОБА_7 перетнув державний кордон України з Республікою Білорусь, використавши закордонний паспорт та на територію України не повернувся.

12.05.2017 року ОСОБА_7 був оголошений у розшук, а 19.08.2017 року у міжнародний розшук каналами Інтерполу.

Тобто, перетинаючи кордон України 05.05.2017 року, ОСОБА_7 достеменно знав про те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та свідомо залишив країну, тому доводи захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

Посилання захисника на те, що потерпілі та свідки надали показання про те, що не знайомі з ОСОБА_7 , а так само на відсутність ризику у створенні ним штучних доказів та підбурення осіб, які були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих свідчень не виключає можливостей, що обвинувачений зможе чинити тиск на них, з метою зміни останніми своїх показань. Тим більше, що судом приймаються до уваги виключно ті показання потерпілих та свідків, які будуть отримані під час судового розгляду.

Дані про особу обвинуваченого та наявність міцних родинних і соціальних зв`язків, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду з врахуванням вищевказаних обставин.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4