КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Київський слідчий ізолятор», матеріали з кримінального провадження №0000985 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2020 року ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 45 днів, до 03 жовтня 2020 року.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 раніше судимий та обвинувачується у вчиненні чотирьох епізодів умисного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не має міцних соціальних зв`язків у м. Біла Церква, а ті, що є, не є стримуючим фактором його поведінки, та його особу, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаних ризиків - переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду ______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3282/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач ОСОБА_1
незаконною, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час продовження строків тримання під вартою стороною захисту було заявлено усне клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а також було заявлено, що в разі, якщо суд знайде підстави для продовження строку тримання під вартою, то сторона захисту просила визначити розмір застави та зменшити розмір застави, яка визначена судом в ухвалі слідчого судді від 19 травня 2020 року, що обгрунтовувала тим, що ОСОБА_7 є молодою людиною, єдиним сином у батьків, які є пенсіонерами та хворими людьми, має на утриманні малолітню дитину, має вищу освіту, тривалий час працював, позитивно характеризується з колишнього місця роботи, а також обіцяє не

порушувати умови цілодобового домашнього арешту та дотримуватися процесуальної поведінки, і щодо зменшення встановленого судом розміру застави, то додатково також вказувала, що вона є непосильною для ОСОБА_7 та його батьків, оскільки ОСОБА_7 не має будь-якого рухомого та нерухомого майна, на момент затримання не працював.
Однак, незважаючи на це, суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, в тому числі заставу, але ж сторона захисту не просила змінити ОСОБА_7 запобіжний захід тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді застави, а просила суд виконати вимоги ст. 183 КПК України та визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід триманню під вартою, як то вимагає глава 18 КПК України.
Таким чином, не визначивши обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід триманню під вартою, суд погіршив становище обвинуваченого, що заборонено практикою ЄСПЛ та висновками ВС і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , прокурор у провадженні, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу захисника відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000985 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 20 серпня 2020 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 45 днів, до 03 жовтня 2020 року.
З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 раніше судимий та обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, не має міцних соціальних зв`язків, а ті, що є, не є стримуючим фактором його поведінки, а також, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити новий злочин, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Доводи захисника про те, що суд, не визначивши обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід триманню під вартою, погіршив становище обвинуваченого, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції в даному випадку прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував тяжкість покарання, яке йому загрожує при винесенні обвинувального вироку, характер протиправних дій, які ставляться йому у провину, та кількість епізодів злочинної діяльності, особу обвинуваченого,дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Наявність же у обвинуваченого можливого постійного місця мешкання, а також перебування на його утриманні батьків похилого віку та малолітньої дитини, та те, що ОСОБА_7 зобов`язується не порушувати умови цілодобового домашнього арешту та дотримуватися процесуальної поведінки - не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуватися від суду та вчинити інші злочини, яким не зможе запобігти та забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт чи застава.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2020 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2020 року, якою ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 45 днів, до 03 жовтня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3