ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілого-адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,захисника ОСОБА_8 апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні №0000237 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,з повною загальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого за ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08 жовтня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України і йому призначене покарання у виді громадських робіт строком сто годин.

Задоволено частково цивільний позов.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 на відшкодування матеріальної шкоди 4707 грн. 28 коп. та 10000 грн.- моральної шкоди.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 із проханням скасувати вирок в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.Вважає,що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність,оскільки призначив покарання нижче від нижньої межі санкції ст.128 КК України та не посилався на вимоги ст.69 КК України.

Провадження№11-кп/822/494/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст. 128 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Твердить,що призначене покарання не відповідає тяжкості скоєного та особі обвинуваченого,якому необхідно призначити більш суворе покарання,аніж громадські роботи.

Апелянт також оспорює вирок в частині вирішення цивільного позову,оскільки районний суд не обгрунтував свого рішення щодо заявлених вимог про стгянення із обвинуваченого на користь потерпілого упущеної вигоди-неотриманих доходів в розмірі 341808,86 грн., що підтверджується довідкою з ДПС у Чернівецькій області про доходи ОСОБА_9 ,які б потерпілий міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене в розмірі 341.808,86 грн.,

Окрім того,захисник вважає,що суд безпідставно відмовив у стягненні на користь потерпілого процесуальних витрат на правову допомогу в розмірі 12100 грн. 08 коп.,факт сплати яких підтверджується актом виконаних робіт.

Також вказує на допущені районним судом описки у мотивувальній частині вироку щодо номеру та дати реєстрації кримінального провадження,а також не зазначення сімейного стану обвинуваченого.

На апеляційну скаргу надійшло заперечення захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , який просив залишити вирок районного суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з вироком,обвинувачений ОСОБА_7 07 березня 2019 року, о 21 год. 59 хв., знаходячись в приміщенні Великобудського НВК, що в с. Велика Буда, Герцаївського району, Чернівецької області, де відбувалася дискотека з приводу свята 8 Березня, на ґрунті виниклого конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_9 , не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння для здоров`я потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити в обстановці, що склалася, наніс ОСОБА_9 один удар в обличчя, внаслідок чого останній впав на бетонну підлогу й, ударившись правою частиною голови, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку середнього ступеня тяжкості.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілого ОСОБА_9 -захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про відсутність підстав для зміни чи скасування вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вирок суду в частині доведеності винуватості,правильності юридичної оцінки дій ОСОБА_7 ,а також рішення в частині стягнення матеріальної шкоди(витрат на лікування) та моральної шкоди апелянтом не оспорюється,а тому апеляційний суд не наводить в ухвалі доводів на підтвердження таких висновків.
Доводи захисника про те,що районний суд при призначенні покарання ОСОБА_7 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, є необґрунтованими

Судом встановлено,що ОСОБА_7 вчинив злочин у неповнолітньому віці,а особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх передбачені законом- КК України у розділі XV.

Відповідно до ст.100 ч.1 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин.

Отже, районний суд призначив покарання ОСОБА_7 у виді 100 годин громадських робіт відповідно до вимог закону про кримінальну відповідальність з врахуванням того, що злочин вчинив неповнолітній,а тому суд не повинен був посилатись на вимоги ст.69 КК України,як вважає захисник.

При призначенні виду покарання суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,яке на час вчинення було злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого,який раніше не судимий,позитивно характеризується по місцю проживання та навчання.

Зважив суд і на наявність декількох обставин,що пом`якшують покарання-активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину неповнолітнім.Обставин,що обтяжують покарання, суд не встановив

Із матеріалів провадження також вбачається,що обвинувачений частково добровільно сплатив потерпілому кошти у розмірі 5579 грн. і суд про це зазначив у вироку.

Врахувавши викладене,суд обгрунтовано призначив неповнолітньому обвинуваченому покарання у виді громадських робіт,яке буде необхідним і достатнім для його виправлення.

Заявляючи апеляційні вимоги про призначення обвинуваченому більш суворого виду покарання-обмеження волі-представник потерпілого не обгрунтував жодним чином такі вимоги.

Окрім того,адвокат не зважив,що призначати покарання у виді обмеження волі особі,яка вчинила злочин у неповнолітньому віці, закон (ст.98 КК України) забороняє.

Доводи апелянта про безпідставність відмови у стягненні на користь потерпілого із обвинуваченого процесуальних витрат(на правову допомогу) судова колегія також вважає необгрунтованими.

Згідно п.1ч.1 ст.118 КПК України витрати на правову допомогу є процесуальними витратами

За приписами ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до правового висновку,що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р, суду повинні бути надані на підтвердження складу та розміру витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Обгрунтовуючи вимоги про стягнення процесуальних витрат,потерпілий у позовній заяві посилався на договір про надання правової допомоги,до якого долучив лише акт надання послуг до Договору та розрахунок вартості однієї години надання послуг.

Районний суд правильно вказав,що потерпілим не було надано доказів(квитанцій,платіжних доручень,інших банківських документів),які би підтверджували факт оплати коштів адвокату та їх розмір.

Не долучено таких доказів і до апеляційної скарги.

Отже,вимога апелянта про стягнення на користь потерпілого витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Даючи оцінку доводам захисника про необхідність стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у недоотриманих потерпілим доходах на загальну суму 341808,86 грн.,судова колегія зазначає наступне.

За змістом позовної заяви,потерпілий позовні вимоги в цій частині обгрунтовував тим,що зареєстрований підприємцем та має офіційно задекларовані доходи від підприємницької діяльності,на підтвердження чого долучив довідку ДПС у Чернівецькій області про валовий дохід за 5 місяців 2019 року за період з 01.01.2019 по 06.05.2019 року у розмірі 1 349200,53 грн.,виходячи із якого розрахував одноденний дохід у розмірі 8994,97 грн.

У зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок заподіяних йому обвинуваченим тілесних ушкоджень у період з 08.03.2019 по 28.03.2019 та з 20.06.2019 по 07.07.2019 року протягом 38 днів втратив дохід на загальну суму 341 808,86 грн(38 х 8994,97 грн.),який міг би отримати,якби працював.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілого пояснив,що діяльність потерпілого як приватного підприємця пов`язана із заготівлею та продажем деревини.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Заявляючи вимогу про стягнення збитків(упущеної вигоди)-неотриманого доходу за період перебування на лікуванні,зокрема, з 08.03.2019 по 28.03.2019року, потерпілий у той же час надав суду довідку ДПС про те,що у цей же період(з 01.01.2019 по 06.05.2019 року) ним отриманий валовий дохід у розмірі 1 349200,53 грн.

Отже,заявлені потерпілим вимоги та доводи про втрачений дохід суперечать документам,які він подав.

Окрім того,потерпілим здійснено розрахунок суми збитків за період перебування на лікуванні, виходячи з його доходів, отриманих з 01.01.19 по 06.05.2019 року.
Тобто вказана вище сума збитків розрахована виключно на припущеннях про можливість отримання такого самого доходу і в інші періоди діяльності.
Жодних інших доказів на підтвердження вказаного розміру збитків потерпілим не було надано,а наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення
Отже,апеляційні вимоги представника потерпілого про стягнення із обвинуваченого на користь ОСОБА_9 збитків у розмірі 341808,86 грн.також не підлягають задоволенню.
Порядок виправлення описок судом,який їх допустив, визначений ст.379 КПК України. Посилання на апелянта на не зазначення у вироку сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_7 не впливає на правильність судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника потерпілого-захисника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення,а вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 08 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 -без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3