ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2198/20 Справа № 190/491/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , відбуває покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2018 року за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні сумісного подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія № 122 та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_6 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що поведінка засудженого ОСОБА_6 свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, засуджений хоч і підпадає під дію ст. 81 КК України, оскільки відбув 2/3 строку покарання, однак при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення основним та вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Як видно з характеристики засудженого сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, готовності до самокерованої, правослухняної поведінки в умовах обмеженої ізоляції та нагляду не виказує.
Також судом зазначено, що засуджений ОСОБА_6 є особою неодноразово судимою, будучи раніше засудженим позитивних висновків для себе не зробив, а отже до цього вже демонстрував своє небажання ставати на шлях виправлення, що виразилося у вчиненні нового злочину.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_6 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення.
Засуджений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційний скарзі просить ухвалу скасувати, застосувати до нього положення ст. 81 КК України та звільнити умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
Посилається на те, що він щиросердно розкаюється в скоєному, характеризується позитивно, працевлаштований робітником у виробничу секцію, гурток із різьблення по дереву, до роботи відноситься добре, дотримується норм, які визначають порядок відбування покарання, приймає участь у виховних заходах, має два заохочення, стягнень не має, приймає активну участь в житті та діяльності відділення та установи в цілому.
Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання.
Так, ОСОБА_6 засуджено вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2018 року за ч.2 ст. 309, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.
Початок строку відбування покарання 27 лютого 2018 року.
Кінець строку відбування покарання 27 квітня 2021 року.
За час перебування в СІЗО м. Дніпропетровська ОСОБА_6 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
До П`ятихатської виправної колонії № 122 прибув 16 червня 2018 року.
На виробництві установи не працевлаштований відповідно до вимог ст. 118 КВК України.
Працевлаштований робітником у виробничу секцію, гурток із різблення по дереву, даний вид робіт в установі не оплачується. До роботи ставиться добре, проявляє розумну ініціативу.
Характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання.
Має два заохочення у вигляді подяк за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку у 2019 та 2020 роках. Стягнень не має.
Підтримує рівні відносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого вихованого впливу.
Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування, отримує посилки.
За висновком комісії установи від 21.03.2019року засудженому відмовлено у переведенні до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, згідно ст. 101 КВК України, як такому, що не став на шлях виправлення.
13.11.2019 року рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні до нього вимог ст. 82 КК України.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого.
Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово засуджений, у тому числі і до реальної міри покарання, колегія суддів погоджується з тим, що поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін, однак на даний час підстави стверджувати, що останній дійсно став на шлях виправлення та довів даний факт відсутні. Тому, подання установи та спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 на даний час не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростовуються апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього норм ст. 81 КК України, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4