Справа № 629/746/19
Номер провадження 1-кп/629/100/20
УХВАЛА

06 жовтня 2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова, Харківської області питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Мерефа, Харківського району, Харківської області, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, не одруженому, офіційно не працевлаштованому, проживаючому без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому:
- 07.02.2018 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до сплати штрафу у розмірі 850 гривень,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України, -
в с т а н о в и в:
Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався судом.
02 листопада 2020 року спливає два місяці раніше продовженого строку тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , з урахуванням закінчення обвинуваченому строку тримання під вартою, заявила клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 . В обґрунтування клопотання зазначила, що наявні ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які дають право вважати, що менш суворі запобіжні заходи не є достатніми для запобігання вказаним ризикам.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Захисник-адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав його необґрунтованим, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту.
Згідно пунктів 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, будучи раніше судимим на шлях виправлення не став і знову обвинувачується у вчиненні умисних корисливих кримінальних правопорушень. Крім того, санкцією ч.3 ст.187 КК України, за якою, зокрема, обвинувачується ОСОБА_7 , передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, може переховуватися від суду.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий, на тяжкі хвороби, які б перешкоджали йому знаходитись у місцях попереднього ув`язнення, не страждає, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, законного джерела доходів не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Зазначені обставини свідчать про можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані, та таким чином перешкодити встановленню істини у даному кримінальному провадженні.
Обґрунтованих доводів, які б вказували на надмірну суворість застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Щодо доводів сторони захисту про необґрунтованість клопотання прокурора, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винними, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на свідків, та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Таким чином, в суду немає підстав вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому є необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, а в задоволенні клопотання захисника відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 371, 372 КПК України, суд, -
у х в а л и в:

Задовольнити клопотання прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_5 .
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме до 04 грудня 2020 року включно.
Відлік строку продовження дії існуючого запобіжного заходу рахувати з дня винесення ухвали, а саме з 06 жовтня 2020 року.
У задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3