Справа № 462/3798/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/600/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0004617 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 23 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 23 квітня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 28.12.2018.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 28.12.2018 до дати набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено без змін до часу набрання вироком законної сили.
Скасовано арешт на речові докази, згідно ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_10 від 28.12.2018.
Стягнуто з ОСОБА_6 у дохід держави 14733,72 грн. процесуальних витрат.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком ОСОБА_6 27.12.2018 року близько 21.00 год., перебуваючи у приміщенні квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивство), під час словесного конфлікту, що раптово виник між ним та його матір`ю ОСОБА_11 , тримаючи у руці ніж, умисно наніс вказаним ножем один удар ОСОБА_11 у ділянку грудної клітки, заподіявши такій, згідно висновку експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» №1148/2018 від 28.01.2019 року, проникаюче колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням висхідної ділянки дуги аорти, котре спричинило гостру внутрішню крововтрату, обезкровлення організму і смерть. Проникаюче колото-різане поранення грудної клітки утворилось від дії гострого плоского колючо-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух П-подібної форми. Виявлене коло-різане поранення грудної клітки з ушкодженням аорти у ОСОБА_11 не могло утворитися від падіння.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить змінити вищенаведений вирок, а саме змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України. Призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст. 119 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.
В обґрунтування покликається на те, що при оцінці поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 судом не взято до уваги поведінку під час події, а лише взято до уваги та надано оцінку окремим проявам поведінки після події, в той час, як іншим проявам поведінки жодної оцінки не було надано. Також, судом першої інстанції зазначено, що обвинувачений свою вину не визнав, в той час, як обвинувачений заперечував наявність вини у формі умислу, і у зв`язку з цим не погоджувався з кримінально-правовою кваліфікацією.
Апелянт вважає, що суд однобічно оцінив показання потерпілої ОСОБА_9 , оскільки вона є не лише сестрою обвинуваченого, але і донькою померлої, і будь-які висновки щодо того, з якою метою була висловлена потерпілою власна думка щодо наявності чи відсутності умислу у її брата на заподіяння їх матері тілесного ушкодження чи смерті, є виключно суб`єктивною позицією суду, яка не знайшла підтвердження у судовому засіданні, так як потерпіла надала покази чітко та логічно. Крім цього, сторона захисту вважає, що судом першої інстанції помилково критично оцінено покази свідка ОСОБА_12 щодо способу вчинення злочину та необережності дій обвинуваченого, так як покази надані цим свідком є логічними та не суперечливими. Стосовно показів свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння, то апелянт вказує, що свідок обвинуваченого не бачила, а зробила такі висновки зі слів померлої. Щодо показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , то такі на думку захисту містять розбіжності. Більше того, обвинувачений не був направлений в заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, що свідчить про те, що перебування обвинуваченого, який тривалий час є астматиком та постійно приймає лікарські засоби від астми та протиалергічні препарати є лише суб`єктивною думкою одного свідка ОСОБА_14 , не підтвердженою жодними доказами, а лише свідчать про те, що обвинувачений перебував у шоковому стані.
Також, захисник підкреслює, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений мав в руках не ніж, а зв`язку ключів із туристичним ножиком, незначної довжини, який не є холодною зброєю, виготовлений промисловим способом, тобто побутовим предметом, а не якимось спеціально пристосованим чи заготовленим знаряддям вбивства. Щодо показів експерта, то на думку сторони захисту, суд першої інстанції безпідставно не врахував в повному обсязі його покази, так як останній вказав, що відстань від поверхні тіла до грудної клітки складає 1-2 см, і значних зусиль не потрібно, щоб нанести таке ушкодження, а також при пошкодженні такого характеру медичну допомогу надати неможливо.
Крім цього, апелянт звертає увагу, що судом не з`ясовано наявність мотиву, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, мав місце не конфлікт, а лише конфліктна ситуація, яка не була серйозною. Також, не враховано обставини події, а саме, що подія відбувалась ввечері в темний час доби, де не проникало вуличне освітлення. Щодо призначення покарання, то захисник вказує, що таке є занадто суворим та порушує принцип гуманізму. Так, з вироку вбачається, що судом не було враховано наявність кількох пом`якшуючих обставин, а інші обставини, які судом були враховані, згідно вимог закону не повинні бути враховані. Більше того, характеризуючи дані на особу ОСОБА_6 були враховані вибірково та поверхнево.
Потерпіла ОСОБА_9 просить змінити вищенаведений вирок, зокрема змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України. Призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст. 119 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.
Мотивує свою апеляційну скаргу тим, що не згідна з юридичною кваліфікацією дій ОСОБА_6 , так як на її думку це не було навмисне вбивство. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений був у добрих стосунках із померлою, тривалий час проживали однією сім`єю, не мали серйозних конфліктів, а лише інколи виникали конфліктні ситуації; відсутній мотив на убивство, критично оцінені покази свідків ОСОБА_13 та експерта, не враховано, що обвинувачений мав в руках не ніж, а зв`язку ключів із туристичним ножиком, незначної довжини, нанесено лише одне поранення, а кров була лише на кінчику ножа. Також, судом не враховано поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема, що крові він не бачив. Щодо покарання, то потерпіла вказує, що ОСОБА_6 заперечував лише умисний характер вчиненого діяння, не заперечував фактичних обставин, на місці подій добровільно видав в`язку ключів з ножиком та не чинив опору працівникам поліції, що вони підтвердили при допиті у суді, а тому таке покарання є занадто суворим та порушує принцип гуманізму.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 та потерпілу ОСОБА_9 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.
За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодекс, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вимогами пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, крім того, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
Проте в ході судового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону в повній мірі не дотримався з огляду на таке.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, прийшовши до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, поклав в основу прийнятого рішення показання свідка ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 працівників Управління патрульної поліції, свідка ОСОБА_16 , потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_18 , а також письмові докази, зокрема протокол огляду місця події квартири АДРЕСА_2 від 27.12.2018 року з фототаблицями до нього із застосування фото- та відеозйомки, постанову про проникнення до житла від 27 грудня 2018 року,протокол обшуку від 27.12.2018 року,постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.12.2018 року, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 28.12.2018 року, ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_10 від 28.12.2018 року, висновок експерта №1148/2018 від 28.01.2019 року, висновок експерта №232/2018- мк від 21.01.2019 року,висновок експерта №55/2019 від 16.01.2019 р., висновок експерта №4694/2018-т від 10.01.2019 р., висновок експерта №1676/2018-ім від 29.12.2018 р., протокол огляду трупа ОСОБА_11 від 28.12.2018р., висновок експерта №19/10/1/92-СЕ/19 від 08.05.2019р., висновок експерта №19/8/2-75-СЕ/19 від 28.05.2019р.,висновком експерта №138/2019-ім від 11.02.2019 року, висновок експерта №137/2019-ім від 13.02.2019 року, висновок експерта №140/2019-ім від 21.02.2019 року, висновок експерта №136/2019-ім від 04.02.2019 року,висновок судово-психіатричного експерта №19 від 20.02.2019 року, висновок експерта №37/2019ц від 11.03.2019 р., висновок експерта №225/2019-ім від 20.02.2019 р., покази експерта ОСОБА_19 , протокол огляду та постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, постанову про визнання речових доказів від 12.04.2019 р. та квитанцією про передачу таких на зберігання та досліджені в судовому засіданні в суді першої інстанції речові докази, багатофункціональний ніж з зв`язкою ключів в кількості 6 шт. металевих та 2 магнітних.
У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні умисного вбивства не визнав та пояснив, що вчинив вбивство через необережність за таких обставин. Він разом з дружиною ОСОБА_12 , малолітнім сином та матір`ю ОСОБА_11 проживав за адресою: АДРЕСА_1 . З мамою були прекрасні відносини, інколи мали місце конфлікти через вживання ним спиртних напоїв. 27.12.2018 р., був звичний день, разом з дружиною завели дитину в дошкільний заклад, її провів на зупинку громадського транспорту, повернувся додому, де у дверях зустрівся з мамою, яка йшла на роботу, при цьому жодних непорозумінь не було. Він займався домашніми справами та моніторив сайти, алкогольних напоїв не вживав. Біля 15 год. пообідав, випив препарат від астми та заснув. Прокинувшись близько 19:30, виявив, що в квартирі нікого немає. Зрозумівши, що проспав і не забрав сина з садочка, вибіг на зупинку громадського транспорту, де завжди зустрічав дружину з роботи, почекав хвилин 30, так і не зустрівши її. Повернувшись додому, побачив, що мама, дитина і дружина перебували у кімнаті з вимкнутим світлом і пошепки розмовляли, на що він зробив зауваження і пішов на кухню. Очікував, що дружина прийде, але не дочекавшись, ще два рази відчиняв двері у кімнаті, щось їм казав. На кухні за допомогою розкладного ножа, який був при зв`язці з ключами, який завжди носив при собі, займався побутовими справами. Йому не сподобалися дії матері і те, що він тричі просив дружину щоб та вийшла, але даремно. Хвилин через 15 зайшов в кімнату, де перебувала мама, дружина і дитина. В руках тримав зв`язку ключів, до якої був прикріплений розкладний ніж, який не складав, зайшов на відстань 1 метр до кімнати, в якій було темно, сказавши тихо щоб мама не нацьковувала дружину на нього.
Натомість, мама висловилася негативно в його сторону, підійшла до нього, розвернулася і двома руками два рази вдарила його в спину, він розвернувся і відштовхнув її правою рукою, в якій тримав зв`язку ключів разом з ножем, в сторону дивану.
Пояснив, що наміру завдавати мамі тілесних ушкоджень, тим паче вбивати не мав. Меддопомоги не надавав, оскільки крові не бачив. Слова мами він сприйняв як образу. Помітив як дружина побігла до тітки, яка живе по сусідству, через кілька секунд тітка прибігла у квартиру повз нього, при цьому до нього нічого не сказавши. З тіткою у нього неприязні стосунки.
Водночас, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, зазначаючи наведені вище докази вини ОСОБА_6 , та розкриваючи їх зміст, за наявності заперечувальних вину показань останнього, усупереч вимогам ст.ст. 94, 370 КПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, у тому числі в частині їх належності, допустимості та достатності, не співставив показання обвинуваченого з іншими доказами та не навів переконливих мотивів, з яких суд надав перевагу одним доказам та відкинув інші.
Крім того, слідчий експеримент це слідча (розшукова) дія, що проводиться слідчим або прокурором відповідно до ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Сутність слідчого експерименту полягає у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, аналогічної чи максимально наближеної до тієї, у якій відбувалася розслідувана злочинна подія.
Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції захисник вказав, що висновки експерта в сукупності з іншими матеріалами справи та показаннями свідків не підтверджують версію сторони обвин6увачення, про те, що мав місце удар, який був умисним. Також, матеріали справи не містять інформації про глибину поранення, а для нанесення поранення глибиною 1-2 см від поверхні тіла не потрібна значна сила, що підтверджує позицію захисту та твердження обвинуваченого, що поранення такого характеру з такими наслідками було випадковим і жодного удару не було.
Проте всупереч вимогам ст. 358, 359 КПК України, суд першої інстанції в судовому засіданні належно не дослідив, не перевірив та не дав у вироку відповідної оцінки доводам захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 щодо проведення слідчого експерименту з обвинуваченим та експертом щодо встановлення механізму нанесення ушкодження.
Також, при оцінці судом першої інстанції поведінки обвинуваченого не спростовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 під час події, а лише взято до уваги та надано оцінку окремим проявам поведінки після події, зокрема вказано, що обвинувачений свою вину не визнав.
За наведених обставин, зазначенні порушення відповідно до ст. 412 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали суду прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.
За змістом п.3 ч.1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального закону є підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Враховуючи допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законний, обґрунтований та вмотивований вирок, що унеможливлює, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, перевірку цих обставин судом апеляційної інстанції, а тому колегія суддів вважає, що вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційних скаргах захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 23 квітня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у Залізничному районному суді м. Львова.

Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до проведення підготовчого засідання, але не більше ніж на 60 діб.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4