Справа №585/2215/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/614/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 не погоджується з ухвалою суду, просить її скасувати та розглянути клопотання по суті, замінивши йому довічне позбавлення волі на більш м`яке покарання, або звільнити умовно достроково, або обмежитись відбутим покаранням.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на незаконність судового рішення, яке не відповідає Конституції України, Європейській Конвенції з прав людини та основоположних свобод, та практиці ЄСПЛ.

На його думку, національний суд з огляду на найвищу юридичну силу Конституції України, а також пріоритет міжнародного договору, не може відмовити йому у клопотанні, яке ґрунтується на положеннях Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, посилається на хвороби, і на те, що більше 20 років перебуває у камері, що само по собі, на його думку, є катуванням.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення або заміну покарання більш м`яким.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції мотивував його тим, що суд позбавлений підстав задовольнити клопотання ОСОБА_6 , оскільки КПК України та КК України не наділяють суд повноваженнями вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

Вислухавши доповідь судді, захисника, який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Враховуючи вимоги ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Луганського обласного суду від 29 травня 1998 року за п. «г», «і» ст. 93, ч.2 ст. 215-3, ч.2 ст. 89, ч.2 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 р.), яким він засуджений до покарання у виді смертної кари з конфіскацією ? частини майна.

25 серпня 1998 року Ухвалою Верховного Суду України вирок відносно ОСОБА_6 залишено без змін.

3 серпня 2000 року ухвалою Луганського обласного суду призначене ОСОБА_6 за п. «г», «і» ст. 93 КК України покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України (1960 р.) визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією ? особистого майна.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 19 серпня 2009 року визначено, що строк відбування покарання, призначеного вироком Луганського обласного суду від 29 травня 1998 року ОСОБА_6 , відраховувати з 25 серпня 1997 року.

Також встановлено, що ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Роменська ВК (№56)».

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Аналогічна позиція викладена п.3 та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Призначене ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк, і тому на нього не можуть поширювати свою дію норми ст.ст. 81, 82 КК України, про застосування яких ставить питання апелянт.

Разом з тим, місцевий суд правильно вказав, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива виключно у порядку ст. 87 КК України, тобто шляхом помилування, що не входить до повноважень суду.

Щодо доводів апеляційної скарги засудженого та посилання на практику ЄСПЛ, то колегія суддів, вважає їх необґрунтованими, з таких підстав.

Так, при розгляді справи «Вінтер і інші проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України.

У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інші проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.

Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність відомостей для звільнення від довічного ув`язнення.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Щодо прийнятого 12.03.2019 ЄСПЛ рішення у справі «Пєтухов проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україні довічно ув`язнені особи не мають реальної перспективи звільнення, то суд апеляційної інстанції оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України, принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, на цей час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки правового механізму перегляду судом покарання у виді довічного ув`язнення та прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не існує.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли скасування чи зміну судового рішення, колегія суддів не вбачає, ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4