ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/641/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2708/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 213 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернова Чугуївського району Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не судимого, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень.

На підставі ч. 5 ст.74, п. 2 ч.1 ст.49 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного йому за ч. 1 ст. 213 КК України покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно вироку, 06.09.2015 року ОСОБА_7 , не будучи у встановленому законом порядку зареєстрованим як суб`єкт господарювання, що має право на здійснення операцій з металобрухтом, маючи умисел, спрямований на організацію незаконного пункту прийому металобрухту, систематичне здійснення діяльності з прийому брухту чорних і кольорових металів, діючи із корисливих мотивів, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про металобрухт» від 05.05.1999 року, яка передбачає, що операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, та їх приймальними пунктами, а діяльність, пов`язана із заготівлею, переробкою брухту чорних та кольорових металів і його металургійною переробкою, провадиться в порядку, встановленому законодавством, у нежитловому приміщенні будівлі № 81 «а», розташованій у 1-2 мікрорайоні м. Первомайський Харківської області, незаконно організував пункт прийому металобрухту, а саме: кольорових і чорних металів, при цьому підготував у ньому місце для складання металобрухту, обладнавши зазначене приміщення вагами різного виду, використовуючи які, з дня організації вказаного пункту по 10.03.2017 року незаконно здійснював прийом від населення за готівковий розрахунок - по ціні 3,80 грн. за кілограм, брухту чорних і кольорових металів, який зберігав у згаданому нежитловому приміщенні за вказаною адресою, з метою подальшої реалізації та отримання прибутку (т.3 а.с.172-179).

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 213 КК України, як здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичною особою та організація незаконного пункту прийому металобрухту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в редакції змінених доводів, в якій не заперечує факт здачі побутового металобрухту, що залишався від ремонту автомобілів, агрегатів, технічних приладів, проте вважає, що такі його дії не суперечать Закону України «Про металобрухт» і не містять складу злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України. На думку апелянта, відповідальність за ч.1 ст. 213 КК України може наставати лише у випадку приймання промислового металобрухту, а судом такого факту не встановлено. Крім того вважає, що кримінальне провадження повністю сфабриковане, а висновок суду щодо приймання ним металобрухту ґрунтується на припущеннях та неналежних доказах, тому просить вирок суду скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок.

На обґрунтування апеляційний вимог зазначає, що:

- по справі відсутні належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, а покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не свідчать про злочинну діяльність ОСОБА_7 ;

- свідок ОСОБА_12 обмовила його з метою уникнути відповідальності та неповернення боргу цивільній дружині обвинуваченого - ОСОБА_13 ;

- обшук приміщення проведено з порушенням КПК: не запрошено власника приміщення, копія ухвали слідчого судді не була вручена обвинуваченому, а сам обшук проводився не тільки в приміщенні 81-А, що вказано в ухвалі, а й в приміщеннях 81-Б й 81-В, а також прилеглої території та автомобіля ОСОБА_7 (т.3 а.с. 210-216).

Вказаний вирок також був оскаржений захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 , який в апеляційній скарзі, узгодженій з обвинуваченим, просить скасувати вирок суду та закрити провадження в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати (т.3 а.с.200-206).

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що:

-обвинувачений не визнав себе винним та пояснив, що жодних протиправних дій з металобрухтом не вчиняв, його покази були логічними, послідовними та, на думку сторони захисту, повністю підтверджуються іншими доказами, наявними в матеріалах провадження, незважаючи на те, що вони надавались стороною обвинувачення;

-весь вирок базується на показах свідка ОСОБА_12 , при цьому жодних доказів факту організації пункту прийому металобрухту саме ОСОБА_7 та оплати її праці, даний свідок не надала, а покази свідка ОСОБА_14 повністю спростовують покази ОСОБА_15 в частині щотижневої здачі обвинуваченим металобрухту по 600-800 кг протягом року;

-покази свідка ОСОБА_16 підтверджують покази ОСОБА_7 щодо невручення йому копії ухвали слідчого судді про проведення обшуку;

-протокол обшуку від 10.03.2017 р., фото таблиця до нього та відеозапис є неналежними та недопустимими доказами;

-судом порушено презумпцію невинуватості, а також порушено принцип змагальності сторін.

Іншими учасниками кримінального провадження даний вирок не оскаржувався.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу в редакції змінених доводів, а також апеляційну скаргу свого захисника, просив скасувати вирок та постановити виправдувальний вирок. Вказав, що займався ремонтом автомобілів, побутової техніки, не заперечував факт здачі ним побутового металобрухту в приймальний пункт спеціалізованого металургійного переробного підприємства, однак прийом металобрухту від громадян не здійснював. Крім того, на думку обвинуваченого, склад злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України може підпадати лише приймання промислового металобрухту, а судом такого факту не встановлено.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу та скаргу обвинуваченого з мотивів, які в них наведені, та просив їх задовольнити, а вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 .

Прокурор заперечувала проти апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника, просила їх відхилити, вказавши, що судовий розгляд проведено з повним дослідженням всіх доказів по справі; вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався, вірно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, обґрунтовано визнав винуватість ОСОБА_7 доведеною, вірно визначив кваліфікацію злочину і призначив особі необхідне і достатнє покарання.

Твердження в апеляційних скаргах сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого у прийомі брухту кольорових і чорних металів у населення безпідставні та спростовуються матеріалами провадження, а також доказами здобутими в ході досудового розслідування та дослідженими судом першої інстанції.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований перевіреними судом доказами, яким дана вірна юридична оцінка і на які суд посилається у вироку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.213 КК України, як здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичною особою та організація незаконного пункту прийому металобрухту.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України характеризується вчиненням однієї з таких дій: здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами, здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів посадовими особами суб`єктів господарської діяльності, відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту.

За конструкцією об`єктивної сторони склад злочину є формальним і вважається закінченим з моменту вчинення зазначених у диспозиції кримінально-правової норми дій.

Суб`єктом злочину визнається фізична осудна особа, що досягла 16 років, а також посадові особи суб`єктів господарської діяльності, відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом.

Суб`єктивна сторона аналізованого злочину характеризується прямим умислом, а його мотиви й мета можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у порушенні порядку здійснення операцій з металобрухтом, що виразилося у здійсненні прийому брухту чорних та кольорових металів фізичною особою, організації незаконного пункту прийому металобрухту, не визнав, заявивши, що цих та будь-яких інших протиправних дій з металобрухтом, у тому числі операцій із його заготівлі та продажу, він взагалі не вчиняв. При цьому обвинувачений показав, що приміщення, про яке йдеться вище, для організації пункту прийому металобрухту він не орендував, а користувався ним з дозволу ОСОБА_17 з 15.12.2016 року, для винахідницької діяльності, ремонту автомобілів, побутової техніки та зберігання належних йому виробів із металу господарського інвентарю, частин автомобілів, електричних приладів та інших предметів побутового призначення, які він перевіз із дачі.

Обвинувачений підтвердив, що знайомий із ОСОБА_15 , остання працювала у ОСОБА_17 прибиральницею, її для роботи у якості приймальника металобрухту він не наймав.

ОСОБА_15 , знаходячись у зазначеному вище приміщенні, самовільно здійснювала приймання брухту чорних та кольорових металів, про що він повідомив ОСОБА_17 , який у свою чергу приймав вторинну сировину, внаслідок чого останній її звільнив 15.12.2016 року. У зв`язку із цим, а також з метою не повернення грошей ОСОБА_13 , із якою він перебуває у фактичних шлюбних стосунках, ОСОБА_15 оговорила обвинуваченого у вчиненні злочину. Однак, за яких обставин ОСОБА_15 здійснювала діяльність з приймання металобрухту ОСОБА_7 не пояснив.

Крім того обвинувачений показав, що на дверях до будівлі № 81 «а», розташованій у 1-2 мікрорайоні міста Первомайський Харківської області, він розмістив об`яву про те, що здійснює зарядку акумуляторів та ремонт автомобілів.

10.03.2017 року він знаходився у приміщенні за вказаною вище адресою, де ремонтував автомобіль. Брухт металів від ОСОБА_11 та ОСОБА_18 не приймав. Ці особи принесли йому частини від автомобілю, які він замовляв їм напередодні. У подальшому з`ясувалося, що ці предмети вони отримали від співробітників поліції та на їх вимогу принесли йому для штучного створення доказів. У цей же день обшук був проведений незаконно, а саме не за тією адресою, яка вказана в ухвалі слідчого судді. Дозвіл був наданий на проведення слідчої дії у приміщенні «а», однак обшук фактично був проведений у приміщеннях «б» і «в» - де він, ОСОБА_7 , займався ремонтом автомобілів і зберігав належне йому майно згадані вироби із металу.

Вилучені під час обшуку зошити належать ОСОБА_15 , яка і робила у них записи.

Кримінальне провадження щодо нього було сфальсифіковане співробітниками поліції.

Проте, незважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема, показаннями:

-свідка ОСОБА_9 , засновника і директора ТОВ «Ветеран», який показав суду, що зазначеному підприємству на праві власності належать складське приміщення, розташоване у місті Первомайський Харківської області, 1-2 мікрорайон, будівля 81 «а». Оскільки здача в оренду власного нерухомого майна є основною діяльністю підприємства, то вказане складське приміщення протягом 2015 2017 років у відповідній якості, згідно із укладеним договором, здавалося в оренду Громадській організації «Інок» (надалі ГО «Інок»), директором якого був ОСОБА_17 , на теперішній час покійний. Орендна плата спочатку складала 1000 гривень, а у подальшому 500 гривень на місяць. Також свідок показав, що зазначена будівля у свою чергу складається із двох приміщень, які є прохідними. За цей період часу згадану будівлю він відвідував декілька разів, що за діяльність провадилася у ній йому не відомо, однак під час візитів у цьому приміщенні він зустрічав ОСОБА_17 , бачив молоду особу жіночої статі, яка перебувала у першій його частині, та ОСОБА_7 , що ремонтував автомобіль, також у приміщенні знаходилися вироби із металу;

- свідка ОСОБА_15 , яка показала суду, що вона працювала приймальником вторинної сировини та брухту чорних і кольорових металів у відповідному пункті, який був організований ОСОБА_7 за адресою: Харківська область, місто Первомайський, 1-2 мікрорайон, будівля 81 «а», та складався із двох приміщень: першого де безпосередньо здійснювався прийом; другого складу, де зберігався прийнятий металобрухт. Із обвинуваченим вона познайомилася 06.09.2015 року, у цей день вона проходила повз будівлю поруч із «Старим громадським центром» і з тильної сторони будівлі на вхідних металевих дверях у приміщення, як потім вона з`ясувала, до зазначеного пункту прийому металобрухту, вона побачила надписи прейскурант цін, за якими здійснювався прийом брухту чорних та кольорових металів латуні, міді, алюмінію та дюралю. Зайшовши в середину, вона побачила, що у пункті прийому металобрухту знаходяться ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , із якою обвинувачений перебуває у фактичних шлюбних стосунках. Оскільки свідок на той час не була працевлаштована, то попросила ОСОБА_7 найняти її до себе на роботу у пункт прийому металобрухту та вторинної сировини. Обвинувачений погодився та взяв її на роботу приймальником, в тому числі, металобрухту, запевнивши, що ця діяльність здійснюється ним на законних підставах. За домовленістю із ОСОБА_7 до зазначеної роботи вона приступила наступного дня 07.09.2015 року, для виконання якої обвинувачений забезпечив її необхідними знаряддями та засобами надав їй напилок, магніт, мідний купорос, а також готівкою - грошима для розрахунку за прийнятий металобрухт. Гроші для здійснення цієї діяльності ОСОБА_7 залишав їй кожного дня. Сума грошей відповідала тій кількості металобрухту, яку вона повинна була приймати щоденно - від 300 до 600 грн. та яку визначав обвинувачений особисто.

Пункт працював відкрито, про що на ньому була розміщена об`ява про прийом металобрухту та його видів, а також зазначені ціни, визначені ОСОБА_7 , за якими приймався один кілограм брухту металу, в залежності від його виду. Прийом брухту чорних та кольорових металів здійснювався нею від фізичних осіб прийнятий метал зважувався на вагах, які знаходилися там же, після цього в залежності від виду та кількості прийнятого металобрухту вона готівкою розраховувалася із особою, що його здала.

Щоденно заготовлювалося у середньому 150 кг металобрухту. Облік прийнятого металобрухту та облік сум, сплачених за нього грошей, здійснювався нею шляхом складання окремих звітів та записів у зошитах куди, окрім іншого, вносилися: вид прийнятого металобрухту, його точна вага та суми сплачених за нього грошових коштів, про що вона звітувала перед ОСОБА_7 . Це робилося щоденно.

Прийнятий металобрухт тиждень зберігався за наведеною адресою, після накопичення визначеної кількості ОСОБА_7 , згідно з домовленістю із ОСОБА_14 , здавав його до дільниці прийому металобрухту ТОВ «Альт-метал». При цьому металобрухт вивозився як транспортними засобами, що приїздили від зазначеного підприємства, так і обвинуваченим особисто на власному автомобілі марки «ІЖ -2715» світлого кольору. Щотижня вивозилося від 600 до 800 кг заготовленого металобрухту, це їй відомо достеменно, оскільки перед завантаженням вона його зважувала. Металобрухт завантажували вона та ОСОБА_7 , іноді у цьому брала участь ОСОБА_13 .

Також свідок ОСОБА_15 показала, що згаданий пункт прийому був організований обвинуваченим та працював у приміщенні, яке останній орендував у ОСОБА_9 , у зв`язку із чим щомісячно сплачував йому орендну плату в розмірі 1000 гривень та оплачував послуги з електропостачання.

Крім того ОСОБА_15 показала, що вона працювала у ОСОБА_7 виконувала роботу з прийому металобрухту у вказаному місяці в період з 07 вересня 2015 року по 11 грудня 2016 року, за що отримувала від обвинуваченого оплату 50 гривень на день, 300 гривень за тиждень. Працювала вона шість днів на тиждень з 08 до 17 години щоденно. Офіційно працевлаштована не була.

З ОСОБА_17 , який перебував із ОСОБА_7 у дружніх стосунках, вона жодного разу не спілкувалась, він її на роботу не наймав. Ця особа лише іноді приходила до обвинуваченого. Припинила працювати у зв`язку із тим, що 06 грудня 2016 року у приміщенні пункту на неї вчинив напад ОСОБА_19 , який заподіяв їй тілесні ушкодження та викрав у неї гроші в сумі 553 гривні, що належали ОСОБА_7 . У зв`язку із цим обвинувачений визначив нові умови оплати праці, які були для неї невигідними. Більш того, останній повідомив їй, що буде здійснювати прийом металобрухту особисто, що і зробив у подальшому.

На сам кінець свідок пояснила суду, що перед первинним розглядом даного кримінального провадження у суді обвинувачений ОСОБА_7 чинив на неї психологічний тиск, вимагаючи щоб вона повідомила суду неправдиві відомості, а саме те, що організований ним пункт прийому металобрухту належить нібито їй, і що вона самостійно, одноособово здійснювала прийом металобрухту;

-свідка ОСОБА_14 начальника Первомайської дільниці ТОВ «Альт-метал», який пояснив що зазначене підприємство здійснює діяльність по заготівлі, переробці та відвантаженню брухту чорних та кольорових металів. У період з 2015 року по березень 2017 року він, систематично від 5 до 7 разів, на території згаданої дільниці, за готівку, приймав у ОСОБА_7 побутовий металобрухт, який обвинувачений привозив на автомобілі марки «ІЖ - 2715» світлого кольору. Кожного разу ОСОБА_7 здавав приблизно по 200 кг металобрухту. Більш точні обставини, за яких обвинувачений здавав, а він приймав у нього металобрухт, свідок повідомити не зміг, пославшись на сплив значного періоду часу від вказаних подій та великою інтенсивністю роботи із заготівлі металобрухту;
-свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що він протягом 2016 2017 років займався збиранням металобрухту, який декілька разів здавав у пункт прийому, що знаходився у складському приміщенні біля «Старого громадського центру», у 1-2 мікрорайоні міста Первомайський Харківської області. Металобрухт різного виду від нього приймала жінка, яка перебувала у цьому приміщені, там він бачив і ОСОБА_7 . Також свідок показав, що, назбиравши за місцем свого мешкання металобрухт запасні частини: колінчастий вал та шестерні, він вдень 10.03.2017 року разом із ОСОБА_18 приніс його до вказаного пункту, де здав, згодом у вказане місце прибули співробітники поліції, слідчим ОСОБА_20 за його та ОСОБА_18 участі був проведений обшук. У зв`язку із цим він повідомив співробітникам поліції, за яких обставин здавав металобрухт. Під час обшуку у зазначеному приміщені, окрім іншого, був виявлений та вилучений брухт чорних і кольорових металів;

-свідка ОСОБА_18 , який вказав, що вдень 10.03.2017 року він разом із ОСОБА_11 приніс металобрухт, який останній назбирав за місцем свого мешкання, до пункту його прийому, що знаходився у приміщенні поруч із будівлею «Старого громадського центру», розташованою у 1-2 мікрорайоні м. Первомайський Харківської області, з метою його здачі. Пункт прийому являв собою будівлю, що складалася із двох прохідних приміщень. Металобрухт приймав ОСОБА_7 , який перебував у приміщенні пункту прийому, останній зважив металобрухт на вагах, що знаходилися в цьому ж приміщенні, після чого розрахувався за отримане із ОСОБА_11 . Згодом до вказаного пункту увійшли поліцейські, слідчий ОСОБА_20 вручила обвинуваченому ухвалу про проведення обшуку, після чого нею, за його та ОСОБА_11 участі, у пункті прийому металобрухту був проведений обшук. В ході обшуку у зазначеному приміщені, окрім іншого, були виявлені та вилучені ваги та близько 700 кг брухту чорних і кольорових металів;

-свідка ОСОБА_16 , який показав суду, що він і ОСОБА_21 10.03.2017 року були присутні у якості понятих під час проведення обшуку у пункті прийому металобрухту, розташованому за адресою: Харківська область, місто Первомайський, 1-2 мікрорайон, будівля 81 «а». Перед початком даної слідчої дії обвинуваченому була пред`явлена та оголошена копія ухвали слідчого судді, під час проведення обшуку були присутні ОСОБА_7 та інші особи відвідувачі пункту прийому металобрухту. В ході проведення цієї слідчої дії, окрім інших предметів, були виявлені та вилучені ваги, брухт чорних та кольорових металів, який був зважений. Хід і результати проведення обшуку були відображені у відповідному протоколі та фіксувалися за допомогою фото і відеозйомки. Оскільки вони, поняті, були згодні з порядком проведення слідчої дії, складанням протоколу та його змістом, то засвідчили це власноручними підписами в даному документі. Від ОСОБА_7 та інших учасників даної слідчої дії жодних зауважень з приводу її проведення не надходило.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у інкримінованому кримінальному правопорушенні об`єктивно підтверджується ще й наступними доказами:

- протоколом обшуку від 10.03.2017 року, проведеного в рамках кримінального провадження № 0000103 від 12.01.2017 року з фото таблицею та відеозаписом до нього (т.1 а.с.160-166);

- протоколом огляду предметів від 10.03.2017 року (т.1 а.с. 167-182);

- витягом із кримінального провадження №0000103 від 12.02.2017 року (т.1 а.с. 184);

- рапортом старшого слідчого СВ Первомайського ВП ГУМГІ в Харківській області від 12.02.2017 року (т.1 а.с. 185);

- протоколом огляду місця події від 09.12.2016 року, проведеного в рамках кримінального провадження №0001109 від 09.12.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України (т.1 а.с. 186-187);

- повідомленням КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» від 14.02.2017 року про право власності на нежитлову будівлю (т. 1 а.с. 189);

- копією виписки та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 190, 195-198);

- копією довідки Первомайського відділення Лозівської ОДПІ від 02.03.2017 року (т.1 а.с. 209);

- договором оренди нежитлового приміщення від 22.08.2016 року, укладеного між ТОВ «Ветеран» - орендодавцем, в особі директора ОСОБА_9 , ГО «Інок» - орендатором, в особі ОСОБА_17 та актом прийому-передачі від 24.08.2016 року (т. 1 а.с. 205-207);

- повідомлення виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області від 21.02.2017 року щодо власника приміщення (т. 1 а.с. 208).

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, вважаючи їх такими, що підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких були прийняті вказані рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника їх не спростовують.

Таким чином, судом першої інстанції дії ОСОБА_7 за вищевказаними обставинами, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.213 КК України.

Поряд із цим, надаючи оцінку апеляційним доводам сторони захисту про те, що обшук приміщення проведено з порушенням КПК, а відтак протокол вказаної слідчої дії є неналежним та недопустимим доказом, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що 06.03.2017 року ухвалою слідчого судді надано дозвіл слідчому ОСОБА_20 на проведення обшуку у складському приміщенні «Старого громадського центру», розташованому за адресою: Харківська область, м. Первомайський, 1-2 мікрорайон, будівля 81 «а».

10.03.2017 року на підставі вищевказаної ухвали, у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_16 , за участю: ОСОБА_7 та відвідувачів ОСОБА_18 й ОСОБА_11 , слідчим ОСОБА_20 був проведений обшук у пункті прийому металобрухту, розташованому за адресою: Харківська область, місто Первомайський, 1-2 мікрорайон, будівля 81 «а», що знаходиться поруч із будівлею «Старого громадського центру».

Згідно із протоколу обшуку (т.1 а.с. 160-166) вбачається, що ОСОБА_7 отримав копію ухвали слідчого судді та один примірник протоколу обшуку; зазначені обставини підтверджені особистими підписами обвинуваченого, що містяться у протоколі обшуку. Крім того, з відеозапису слідчої дії вбачається, що перед початком обшуку ОСОБА_7 була пред`явлена ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук та він був ознайомлений із її змістом.

Факт оголошення та вручення ОСОБА_7 копії ухвали слідчого судді про проведення обшуку також підтверджується показами свідка ОСОБА_18 , який особисто був присутнім під час проведення вказаної слідчої дії, та показами понятого ОСОБА_16 , тому колегія судді відхиляє апеляційний довід захисника, що покази свідка ОСОБА_16 підтверджують покази ОСОБА_7 щодо невручення йому копії ухвали слідчого судді як неспроможний.

Колегія суддів наголошує, що ОСОБА_7 на час проведення вказаної вище слідчої дії не мав статусу учасника кримінального провадження, якому слідчий був зобов`язаний роз`яснити його права.

Стосовно тверджень сторони захисту про проведення обшуку не за тією адресою, що зазначена в ухвалі слідчого судді, а саме: у приміщеннях «Б» і «В» будівлі № 81, а також вилучення металобрухту з території, яка прилягає до зазначеної будівлі та із належного обвинуваченому автомобілю, дозвіл на обшук яких не надавався, колегія суддів зазначає, що вказане питання було предметом дослідження суду першої інстанції й суд надав їм належну оцінку, з якою погоджується й колегія суддів.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що сукупність наведених у вироці доказів, у тому числі дані протоколу обшуку та додатків до нього фото таблиці та відеозапису, доводить те, що у власності ТОВ «Ветеран» перебувають дві будівлі, розташовані у 1-2 мікрорайоні міста Первомайський: № 81 «а», яка складається із двох суміжних приміщень, де і був проведений обшук, та №81 «в», яка є окремим приміщенням, де обшук не проводився. Приміщення за № 81 «б» у власності вказаного підприємства не перебуває.

Судом також встановлено, що під час обшуку вилучено саме той металобрухт, який був виявлений суто у двох приміщеннях будівлі №81-а, а обшук на території, що прилягає до вказаної будівлі та у автомобілі взагалі не проводився, і будь-які речі з них не вилучалися.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно із повідомленням КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» від 14.02.2017 року право власності на нежитлову будівлю, склад, за адресою: Харківська область, м. Первомайський, 1-2 мікрорайон, будівля 81-А, зареєстроване за ТОВ «Ветеран» і її засновник та директор ОСОБА_9 в судому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що зазначеному підприємству на праві власності належить складське приміщення, що розташоване в будівлі 81 «А» і складається із двох приміщень, які є прохідними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності тверджень сторони захисту в частині порушення вимог КПК під час проведення обшуку, а саме: не залучення до даної слідчої дії власника приміщення директора ТОВ «Ветеран» ОСОБА_9 .

З наявних в матеріалах кримінального провадження відомостей встановлено, що на час проведення обшуку зазначене приміщення, згідно із укладеним договором, перебувало в оренді у ГО «Інок», однак фактично протягом тривалого часу використовувалося ОСОБА_7 , про що останній зазначив і перед початком проведення обшуку, заявивши, що він є орендатором цього приміщення, та про користування яким обвинувачений вказав у судовому засіданні, тобто зазначене приміщення знаходилося у його тимчасовому володінні.

З урахуванням того, що обшук проводився з метою викриття злочинної діяльності, до якої був причетний саме ОСОБА_7 , останній був учасником обшуку, як особа, у володінні якої фактично знаходилось приміщення, колегія суддів вважає, що під час проведення цієї слідчої дії не могли бути обмежені або порушені права ТОВ «Ветеран», а відтак участь ОСОБА_9 не була обов`язковою.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що обшук був проведений з дотриманням порядку, визначеного відповідними нормами КПК України, у зв`язку із чим апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника є неспроможними, а протокол обшуку від 10.03.2017 року є належним та допустимим доказом по даній справі.

Оцінюючи твердження обвинуваченого, що свідок ОСОБА_12 обмовила його з метою уникнути відповідальності та неповернення боргу ОСОБА_13 (цивільній дружині обвинуваченого), колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки будь-яких даних, які б спростовували показання даного свідка та свідчили, що вона обмовляє обвинуваченого, в матеріалах кримінального провадження відсутні, так же як і відсутні докази наявності у ОСОБА_12 боргових зобов`язань перед ОСОБА_13 .

Підстав не довіряти показанням свідка ОСОБА_12 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведена до присяги, колегія суддів не вбачає; в судових засіданнях стороні захисту була забезпечена можливість ставити свідку запитання та спростовувати її доводи, а тому порушень вимог кримінального процесуального закону при обґрунтуванні доведеності вини ОСОБА_7 цими показаннями не встановлено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що показання свідка ОСОБА_12 в суді першої інстанції є детальними, логічними та послідовними, вона переконливо повідомила суду про обставини вчиненого кримінального правопорушення, її пояснення повністю узгоджуються між собою та показами інших свідків, а також дослідженими судом першої інстанції документами і не узгоджуються лише з показаннями обвинуваченого.

Натомість, у своїх поясненнях обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що саме він повідомив ОСОБА_17 , що ОСОБА_15 самовільно здійснювала приймання брухту чорних та кольорових металів, внаслідок чого 15.12.2016 року вона була звільнена, проте за яких обставин остання здійснювала діяльність з приймання металобрухту обвинувачений не пояснив.

Крім того, ОСОБА_7 наполягав, що вилучені, під час проведення обшуку, зошити з записами приймання металобрухту належать свідку ОСОБА_12 . Вказані покази колегія суддів вважає нелогічними, так як зі слів самого ж ОСОБА_7 15.12.2016 року ОСОБА_12 була звільнена, проте записи в зошитах продовжувалися. Так, у п`ятому зошиті записи велися по 21.12.2016 року, а у восьмому зошиті - по 22.12.2016 року (т.1 а.с.167-180).

Стосовно тверджень захисника, який ставить під сумнів покази свідка ОСОБА_12 і вважає, що вони спростовуються показами свідка ОСОБА_14 в частині щотижневої здачі обвинуваченим металобрухту по 600-800 кг протягом, колегія суддів зазначає, що під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 більш точні обставини, за яких обвинувачений здавав, а він приймав у нього металобрухт, повідомити не зміг, пославшись на сплив значного періоду часу від часу вказаних подій та великою інтенсивністю роботи із заготівлі металобрухту. На думку колегії суддів, несуттєві розбіжності в показах свідків обумовлено тривалим часом, що минув з часу подій, які до того ж не були для свідків знаковими, та не впливає на об`єктивність і достовірність зазначених доказів.

Таким чином, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, за яке він засуджений.

Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за ч.1 ст.213 КК України.

За таких обставин вимоги апеляційних скарг сторони захисту про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.213 КК України, що доводи сторони обвинувачення щодо доведеності вини ОСОБА_7 є необґрунтованими та, що у зв`язку з цим необхідно скасувати вирок суду та ухвалити виправдувальний вирок, не підлягають задоволенню та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції, з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції не допущено таких істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду з мотивів, які указані в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при доведеності вини ОСОБА_7 , в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, не наведено.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку і задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4