ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2225/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/360/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

користувачів майна - ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Кременецької місцевої прокуратури ОСОБА_6 по кримінальному провадженню, що внесене 12 листопада 2020 року до ЄРДР за №00000100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України про накладення арешту на майно, а саме: трактора марки JMT 3244 HX, без реєстраційного номерного знаку, що перебуває у користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 із колісним причіпом (бочкою), р.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль марки Мітсубісі модель L 200 р.н.з. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_9 , що мешкає по АДРЕСА_2 , що на момент виявлення перебував у користуванні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканця АДРЕСА_3 ; 4 (чотири) металеві бочки, які знаходяться у кузові автомобіля марки Мітсубісі модель L 200 р.н.з. НОМЕР_2 .

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором у клопотанні зазначений перелік порід та кількість виловленої риби, однак не зазначено суми шкоди або в чому полягає істотність її заподіяння. Вважав, що не встановлено правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки на момент внесення на розгляд клопотання про арешт майна його власники не є підозрюваними у кримінальному провадженні і цивільний позов про відшкодування завданих збитків у матеріалах провадження відсутній. А вказане в клопотанні майно не може бути знаряддям злочину, оскільки воно не використовувалось для виконання об`єктивної сторони злочинного посягання та не відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України і прокурором не зазначено які саме сліди злочину збереглись на даному майні, або які вони містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також суд дійшов висновку, що накладення арешту на зазначене майно неможливе, оскільки даних, які би свідчили про можливість зникнення, втрати чи пошкодження арештованого майна прокурором не представлено, як і не зазначено про проведення жодних слідчих дій з автомобілем, трактором чи бочками.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задоволити його клопотання та накласти арешт на вказане у його клопотанні майно. Свої вимоги мотивує тим, що для накладення арешту на майно у даному випадку достатньо однієї правової підстави, такої як визнання даного майна речовим доказом. Вважає, що вказане майно відповідає критеріям, що визначені для речових доказів, оскільки транспорті засоби є матеріальним об`єктом (майном) та належить до категорії майна, зазначеного в ст.98 КПК України. Вказує й на те, що знаряддям злочину є транспортні засоби, які використовувалися безпосередньо в процесі рибальства, а без їх використання вчинення злочину було б неможливим чи надто складним. Також зазначає, що оскільки на даний час спосіб вчинення кримінального правопорушення, як і інші обставини, не встановлений, а усі обставини кримінального правопорушення повинні бути перевірені під час досудового розслідування, в тому числі експертним шляхом, тому повернення транспортних засобі унеможливить належну перевірку обставин вчинення кримінального правопорушення. Крім того, стверджує про можливе застосування спецконфіскації до виявленого на місці події майна, яке було знаряддям вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав свою скаргу з наведених у ній підстав, думку власників майна та їх захисника, які просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як правильно встановлено слідчим суддею у клопотанні прокурора від 13 листопада 2020 року про арешт майна (трактора JMT 3244 HX з бочкою і автомобіля Мітсубісі L 200 з чотирма 4 металевими бочками) не наведено обставин, які підтверджують необхідність такого арешту в межах кримінального провадження за ч.1 ст.249 КК України, а також наявність ризиків того, що це майно може бути приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено чи відчужено.

В цьому клопотанні прокурор наводить лише відомості про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000100 від 12 листопада 2020 року за ч.1 ст.249 КК України і тимчасове вилучення вказаного майна під час огляду місця події. По суті зміст клопотання дослівно копіює текст мотивувальної частини постанови інспектора сектору дізнання від 12 листопада 2020 року про визнання тимчасово вилученого майна речовим доказом (а.с.7-8).

Однак, відповідно до положень глави 17 КПК України сама лише наявність ознак речового доказу не є безумовною і достатньою підставою для обмеження права громадян на володіння, розпорядження і користування належним їм на праві власності майном шляхом його арешту і вилучення з поміщенням на арешт-майданчик.

Як правильно встановлено слідчим суддею, у клопотанні прокурора всупереч вимог ст.171 та ч.1 ст.173 КПК України не зазначено які саме сліди незаконного рибного промислу зберегли на собі трактор, автомобіль та бочки, які інші необхідні для досудового розслідування відомості містить це майно, які дані підтверджують ризики, що передбачені ч.1 ст.170 КПК України, та для яких саме потреб досудового розслідування його необхідно зберігати на арешт-майданчику. Також, у клопотанні прокурора та його апеляційній скарзі відсутнє обґрунтування розумності та співмірності саме такого обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджуючись з висновками слідчого судді про відсутність підстав для визнання трактора і автомобіля знаряддями рибного промислу, стверджує, що вони використовувались в процесі рибальства, оскільки без них вчинення злочину було б неможливим.

Однак, такі доводи є суперечливими, оскільки в апеляційній скарзі прокурор одночасно стверджує, що на даний момент спосіб вчинення кримінального правопорушення та спосіб використання виявлених на місці події транспортних засобів не встановлений.

Крім того, статтею 249 КК України передбачено відповідальність за незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 10 грудня 2004 року №17 Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля об`єктивна сторона вказаного злочину характеризується під незаконним заняттям рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом треба розуміти вилучення водних живих ресурсів із природного середовища.

В оскарженій ухвалі слідчий суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_8 займається рибогосподарською діяльністю на території технологічний водойм в урочищі Польова гребля Почаївської міської ОТГ Кременецького району і для її здійснення використовував майно, на яке прокурор просить накласти арешт.

В апеляційній скарзі прокурора вказаний висновок слідчого судді не оспорюється, а також не наведено заперечень щодо відображених в оскарженій ухвалі пояснень ОСОБА_8 та наданих ним документів і товарних накладних, згідно яких він є власником гідроспоруди в с.Комарин Кременецького району, займається рибогосподарською діяльністю і в 2017-2019 роках придбав мальок риби для вирощування в цьому ставку, а тому виловлена риба належить йому.

З пояснень прокурора в ході апеляційного розгляду вбачається, що орган досудового розслідування на даний час не встановив чи було вилучено рибу з природного середовища, чи вона є власністю ОСОБА_8 .

В той же час із доданого до клопотання прокурора про арешт майна рапорту помічника чергового СРПП №4 Кременецького ВП від 12.11.2020року (а.с.4) вбачається, що в той день у ставку с.Комарин ОСОБА_11 проводив вилов риби сітками без дозвільних документів, у зв`язку з чим на нього складено протокол за ч.4 ст.85 КУпАП, а незаконно виловлену рибу вагою 355 кг відпущено у став та працівниками рибоохорони повернуто власнику.

Також, прокурор в апеляційній скарзі обґрунтовує необхідність накладення арешту тим, що до виявленого на місці події майна, яке належить ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а не причетним до вилову риби ОСОБА_11 чи ОСОБА_8 , може бути застосовано спецконфіскацію.

Однак, такі доводи прокурора виходять за межі поданого ним клопотання від 13 листопада 2020 року, в якому він такої підстави для накладення арешту на майно не вказував і тому ці обставини не були предметом розгляду слідчим суддею.

Крім того, зазначені доводи апеляційної скарги прокурора не ґрунтуються на вимогах кримінального закону.

Так, за змістом пункту четвертого частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно було використане як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Ні в клопотанні про арешт майна, ні в апеляційній скарзі прокурором не наведено жодних доказів того, що власники трактора і автомобіля знали чи могли знати про їх незаконне використання.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна є законною і за наведеними в апеляційній скарзі доводами скасуванню не підлягає, оскільки вказане клопотання прокурора не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є необґрунтованим і не містить відомостей, які підтверджують необхідність арешту транспортних засобів з поміщенням на арешт-майданчик для проведення дізнання у кримінальному провадженні за ч.1 ст.249 КК України, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 170-174, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Кременецької місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді