Ухвала
іменем України
08 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 758/3711/18

провадження № 51-4214 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_4 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

Згідно вироку ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 лютого 2018 року о 15:20, перебуваючи у торгівельному залі магазину «Сільпо», розташованого на вул. П.Сагайдачного, 41 у м. Києві, діючи з корисливих мотивів, викрав банку ікри лососевої торгової марки «Камчадал» вартістю 199,92 грн, спричинивши ТОВ «Сільпо» матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 12 лютого 2018 року о 14:45, перебуваючи у зазначеному магазині, ОСОБА_4 діючи з корисливих мотивів, викрав 2 банки ікри лососевої, торгової марки «Камчадал» вартістю 199,92 грн, спричинивши ТОВ «Сільпо» матеріальну шкоду на суму 358,84 грн.

Також у цей день близько 16:30 ОСОБА_4 , перебуваючи у зазначеному магазині діючи з корисливих мотивів, викрав 2 банки лососевої ікри «ТМ Шаланда», вартістю 233,25 грн кожна, спричинивши ТОВ «Сільпо» матеріальну шкоду на суму 466,50 грн.

Крім цього, 13 лютого 2018 року близько 07:30 ОСОБА_4 , перебуваючи у зазначеному магазині, впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно з корисливих мотивів, взяв з прилавку товари харчування на загальну суму 257,48грн, подолав касову зону без оплати товарів, однак біля виходу був затриманий працівниками охорони, тобто здійснив усі дії спрямовані на викрадення чужого майна, проте через обставини, які не залежали від його волі злочин не було закінчено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині застосування статті 75 КК при призначенні покарання.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд під час звільнення особи від призначеного покарання не врахував кількість епізодів скоєного злочину, явну зухвалість винного, підвищену суспільну небезпечність, а також його наполегливе бажання вести злочинний спосіб життя.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при звільненні ОСОБА_4 від призначеного покарання є необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі статтею 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Як убачається з копій судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи

ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки із звільненням від його відбування з випробуванням, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, характер його вчинення, особу винного, який раніше судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також судом враховано щире каяття винного та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Переглядаючи вирок, суд апеляційної інстанції зважив на сукупність обставин при призначенні засудженому покарання, умови й обставини події та вважав обраний засудженому розмір покарання та його звільнення від відбування достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Такі висновки судів першої та апеляційної інстанції у колегії суддів не викликають сумнівів, оскільки звільнення винного від призначеного покарання відбулось на законних засадах, при цьому враховані сукупність обставин та передумов його вчинення, даних про особу засудженого та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень.
Таким чином, доводи прокурора не вказують про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, а ступінь тяжкості вчиненого злочину в сукупності з іншими вищевказаними обставинами було враховано судами першої та апеляційної інстанції при призначенні покарання.
Саме тому призначене засудженому покарання колегія суддів вважає достатнім, справедливим та таким, що відповідає вимогам статті 65 КК і принципу індивідуалізації покарання.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 Кримінально процесуального кодексу України (далі КПК), а його висновки про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Отже, у касаційній скарзі не зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та відсутні підстави вважати, що судом неправильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а відтак касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Зважаючи на викладене, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити прокурору який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3