ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3451/20 Справа № 201/9603/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001536, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноград Харківської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07 грудня 2020 року.
Суд першої інстанції врахував, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали, оскільки ОСОБА_6 перебуваючи на свободі, буде мати можливість незаконно вплинути на свідків та інших учасників кримінального провадження, ухилитись від явки до суду, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.
В апеляції
- захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що в підготовчому судовому засіданні суд не мав права саме продовжувати запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказує, що ризик переховування взагалі нічим не підтверджений. Зазначає, що обвинувачений є офіційно працевлаштованим, характеризується з позитивної сторони, жодних конфліктних ситуацій з його участю не було, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався. На переконання захисника вказані обставини свідчать про наявність міцних соціальних зв`язків. Також вказує, що сама лише тяжкість покарання не може бути достатньою підставою для тримання особи під вартою. Зазначає, що інші зазначені в ухвалі ризики нічим не підтверджені, а потерпіла не робила заяв, що на неї здійснюється вплив з боку обвинуваченого. Вказує, що оскільки ОСОБА_6 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, то ризик вчинення останнім іншого кримінального правопорушення є недоречним.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляції захисника, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Застережень щодо розгляду клопотань сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під варто під час підготовчого судового засідання, не встановлено.
Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обирати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань, суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, ухилення від явки до суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, обставини вчинення кримінального правопорушення, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності дає підстави продовження існування вказаних вище ризиків.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, санкцією якого передбачено максимальне покарання у виді семи років позбавлення волі, ОСОБА_6 не має постійного місця проживання в м. Дніпро, судовий розгляд кримінального провадження не розпочинався, а тому, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів, характер інкримінованого обвинуваченому діяння і тяжкість можливого покарання, що йому загрожує, останній перебуваючи на свободі, буде мати можливість незаконно вплинути на свідків та інших учасників кримінального провадження, ухилитись від явки до суду, оскільки, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ствердження захисника щодо необхідності зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який, з посиланням на наявність в нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, враховуючи, що останній не має постійного місця проживання в м. Дніпро.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4