Житомирський апеляційний суд
Справа №290/669/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року. Житомирський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_2 головуючого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_12 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі апеляційну скаргу прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_13 на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року у кримінальному провадженні № 00 00507 за ч. 2 ст. 286 КК України (далі КК) щодо ОСОБА_11 (далі ОСОБА_14 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чуднові Житомирської області, проживаючого у тому АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цим вироком ОСОБА_14 засуджено за ст. ст. 286 ч. 2, 75, 76 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавлення права керування транспортними засобами строком на строк 2 роки зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на 2 роки та зобов`язано його: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Вирішено стягнути з ОСОБА_14 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 5434 грн.
Згідно вироку, 16 грудня 2017 року о 14 годині 30 хвилин на 37 км + 600 м автомобільної дороги «Житомир-Чернівці» біля с. Грем`яче Романівського району Житомирської області ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT Kangoo» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись в напрямку м. Чуднів Житомирської області, порушив вимоги пунктів 2.3.б), 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху України, - проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись по дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2111» реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який рухався по вказаній дорозі у зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_15 . Унаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ 2111» ОСОБА_15 загинув на місці, а пасажири зазначеного транспортного засобу ОСОБА_10 та ОСОБА_16 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та постановити в цій частині новий вирок, яким визнати винним обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначити йому реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. Твердить про неправильне застосування судом першої інстанції ст. ст. 50, 65, 75 КК та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує на неповне врахування судом наслідків злочину - загибелі людини та отримання ще двома людьми середньої тяжкості тілесних ушкоджень, невмотивованість та необґрунтованість рішення суду про застосування ст. 75 КК.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_17 ставить питання про залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора, а вироку суду без змін. Твердить про вмотивованість та обґрунтованість вироку в частині призначення покарання.
Заслухавши доводи прокурора та пояснення потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_18 в підтримання апеляційної скарги, міркування захисника та обвинуваченого в заперечення апеляційної скарги, перевіривши справу, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяння двом потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень), - є обґрунтованими та фактично не оспорюються в апеляційному порядку. Тому вимоги прокурора в апеляційній скарзі про необхідність повного скасування вироку та необхідність визнання ОСОБА_14 апеляційним судом винним у вчиненні інкримінованого його злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
З матеріалів справи видно, що призначаючи ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК зі звільненням від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75, суд першої інстанції послався на висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання з врахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_14 необережного тяжкого злочину, даних про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має похилий вік, є інвалідом 2 групи, вжив заходи для відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 ; обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого.
Висновки місцевого суду про наявність вищевказаних обставин та даних про особу обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, даним про відсутність попередніх судимостей у обвинуваченого ОСОБА_14 , його позитивної характеристики за місцем проживання, наявності у нього інвалідності другої групи загального захворювання, а також про часткове відшкодування обвинуваченим шкоди завданої злочином (а. с. 123 126, 147 т. 1).
Під час судового розгляду обвинувачений повністю визнав себе винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК, не заперечував фактичних обставин злочину та погодився на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Під час повторного апеляційного розгляду потерпілі заявили про відсутність з боку обвинуваченого будь-яких дій по подальшому відшкодуванню їм шкоди від злочину.
За таких обставин колегія суддів визнає, що в порушення вимог ст. ст. 50, 65 КК, суд першої інстанції у достатній мірі не врахував тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема те, що наслідки злочину у виді смерті потерпілого ОСОБА_19 та отримання двома іншими потерпілими середньої тяжкості тілесних ушкоджень сталися внаслідок порушення ОСОБА_14 вимог п.п. 2,3б), 10.1, 11.3 ПДР, зокрема, виїзду на зустрічну смугу руху, по якій рухався транспортний засіб під керуванням потерпілого ОСОБА_19 .
Тому призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання із застосуванням ст. 75 КК України не може бути визнано справедливим та колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування судом першої інстанції ст. 75 КК.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, виходячи з усіх обставин справи, вищевказаних даних про особу ОСОБА_14 та вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання, думки потерпілих про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому реального основного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Тому вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання з постановленням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Романівського районного суду Житомирської області від 29 січня 2019 року щодо ОСОБА_11 скасувати в частині призначення покарання.
Постановити новий вирок в цій частині, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_14 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня ухвалення безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Судді: