Справа № 695/2564/16-к
Провадження № 1-кп/712/108/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року колегія Соснівського районного суду м. Черкаси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

законного представника обвинуваченого ОСОБА_11

представників служби у справах дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_13

представників ювенальної провенції ОСОБА_14 , ОСОБА_15

обвинуваченого ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0001349 відносно:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, студента Білоцерківського національного аграрного університета, не одруженого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Органами досудового слідства неповнолітній ОСОБА_16 обвинувачується в тому, що він 22.06.2013 року близько 23 год., неповнолітній ОСОБА_17 за попередньою змовою з ОСОБА_18 , шляхом вільного доступу проникли до домоволодіння ОСОБА_19 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де з метою заволодіння чужим майном, з використанням предмету зовні схожого на вогнепальну зброю та ножа, вчинили напад, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я відносно ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , що виразилося в демонструванні ножа та предмета зовні схожого на вогнепальну зброю та супроводжувалось спричиненням останнім тілесних ушкоджень, та застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я, що полягало у спричиненні ОСОБА_19 тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (садна, синці, різані рани обличчя, крововиливи під білковою оболонкою правого ока), та легких тілесних ушкоджень (садна грудної клітки) і легких тілесних ушкоджень ОСОБА_20 у вигляді синців обох гомілок, правого передпліччя, обох надпліч та садна лівого коліна, після чого заволоділи грошовими коштами в сумі 450 доларів США, мобільним телефоном «Самсунг» вартістю 1 308 грн. зі стартовими пакетами «Лайф» вартістю 15 грн. та «Київстар» вартістю 10 грн., фотоапаратом «Олімпу» вартістю 594 грн., чим спричинили збитків ОСОБА_19 на суму 5536,05 грн.

Він же, 22.06.2013 року близько 23 год. за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 у домоволодінні, яке належить ОСОБА_19 користуючись вільним доступом незаконного в особистих цілях заволоділи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц» д.н. НОМЕР_1 вартістю 52893,18 грн., який належить ОСОБА_19 , чим завдали власнику матеріальної шкоди на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що 22.06.2013 року разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 розбійного нападу на ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не вчиняв, автомобіль не викрадав.

На думку державного обвинувачення, вина ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень доводиться зібраними в ході досудового розслідування по справі доказами матеріалами кримінального провадження № 0001349 в 1-му томі (згідно опису), які надано на адресу суду, зокрема: протоколом огляду місця події від 23.06.2013 року з фототаблицею до протоколу; протоколом огляду місця події від 23.06.2013 року з фототаблицею до протоколу; висновком судово-медичної експертизи № 164 від 23.06.2013 року; висновком судово-медичної експертизи № 163 від 23.06.2013 року; висновком трасологічної експертизи № 150 від 03.07.2013 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею до протоколу від 28.06.2013 року; протоколом обшуку від 29.06.2013 року; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 07.08.2013 року з фототаблицею до протоколу; протоколом обшуку від 03.07.2013 року з фототаблицею до протоколу; висновком трасологічної експертизи № 161 від 07.08.2013 року; висновком автотоварознавчої експертизи № 8/56 від 12.07.2013 року; протоколом огляду предмету від 08.07.2013 року; висновком судово-балістичної експертизи № 1/722 від 15.07.2013 року; висновком товарознавчої експертизи № 6/170 від 16.07.2013 року; протоколом слідчого експерименту від 06.08.2013 року за участю потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ; протоколами тимчасового доступу до речей та документів від 15.07.2013 року; показами потерпілих: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та свідків: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які були допитані у судовому засіданні.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_16 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України не знайшла свого підтвердження здобутими та дослідженими у ході розгляду справи доказами, а тому є недоведеною.

Допитані в ході судового розгляду справи потерпілі та свідки пояснили суду наступне:

- потерпіла ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_19 22.06.2013 року двері будинку були відчинені, близько 23 год. в будинок зайшли три невідомих особи в масках. Вона в цей час була в іншій кімнаті. Хотіла зателефонувати до в поліцію, в цей час до неї в кімнату зайшов один з нападників та намагався вихватити у неї телефон, вона закинула телефон за ліжко та зняла з нападника маску. Наадник вивів її в іншу кімнату, там уже лежав її чоловік. Їй звязали руки та ноги. Нападники шукали гроші по будинку. ОСОБА_17 сказав, щоб чоловік дав їм гроші, при цьому погрожував, перевіряв шафи та її сумку. Після чого почала плакати дитина, вони взяли ключі від автомобіля та пішли з місця пригоди. Нападники забрали гроші, мобільний телефон, ключі та паспорта. Вона особисто бачила як ОСОБА_17 забрав у неї із сумки паспорт та гроші. ОСОБА_16 вона ніколи не бачила, зараз вона його бачить вперше. Один з нападників просто був присутній, ніяких дій не вчиняв. Нападник не схожий на ОСОБА_16 , він був іншої тілобудови. З одного із нападників вона зірвала маску, і в подальшому впізнала його. Двоє з трьох нападників уже засуджені;

- потерпілий ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною ОСОБА_20 22.06.2013 року в будинок зайшли три невідомих особи в масках, нанесли йому тілесні ушкодження, забрали гроші, мобільний телефон, ключі від автомобіля та пішли з місця події. Обвинуваченого ОСОБА_16 раніше він ніколи не бачив та не знає його;

- свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснив, що в 2013 році працював експертом-криміналістом Золотоніського відділу поліції. В даному кримінальному провадженні приймав участь в огляді місця події і обшуків. Це було в м. Золотоноша, точної адреси не пам`ятає. Були вилучені сліди низу взуття, скотч та сліди рук. Крім того проводився обшук у ОСОБА_16 , в ході обшуку було виявлено 150 доларів США та пару взуття, сліди якого виявили на місці події. Трасологічну експертизу він проводив, сліди, виявлені на місці пригоди були від взуття, вилученого у ОСОБА_16 ;

- свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснив, що був запрошений працівниками поліції в якості понятого при проведенні обшуку квартири ОСОБА_16 . При проведенні обшуку вилучалися речі, які саме не пам`ятає. Слідчий опечатував речі в пакети, де він ставив свій підпис;

- свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснила, що була запрошена працівниками поліції в якості понятого при проведенні обшуку квартири ОСОБА_16 . Обшук проводився в її присутності, що саме вилучалося не пам`ятає. Вилучені речі опечатувалися, вона ставила свій підпис;

- свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснила, що працює у Золотоніській райдержадміністрації. 22.06.2013 року у них вдома був ремонт, ОСОБА_16 допомагав робити ремонт протягом усього дня і ночі. При цьому ще був присутній її чоловік та батько. Вилучені в ході обшуку кросівки належали її сину ОСОБА_16 , але носив їх чоловік. За борги сина їй нічого не відомо, звідки у її сина долари не знає;

- свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні пояснив, що обвинувачений ОСОБА_16 являється його внуком. 22.06.2013 року він робив ремонт проводки у квартирі своєї дочки ОСОБА_24 . Усі члени сім`ї були на місці, він не чув щоб хтось виходив з дому;

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що покази допитаних потерпілих та свідків не вказують на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України через те, що не містять жодних даних, які б вказували на вчинення обвинуваченим вказаних злочинів.

Досліджені в ході судового розгляду матеріали кримінального провадження, а саме:

-протокол огляду місця події від 23.06.2013 року з фото таблицею до протоколу, згідно якого було оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Біля домоволодіння виявлено автомобіль «ДАФ», на подвір`ї домоволодіння виявлено та вилучено сліди низу взуття. В одній з кімнат будинку виявлено клейку стрічку (Том 1 а.с. 1-20);

-протокол огляду місця події від 23.06.2013 року з фото таблицею до протоколу, згідно якого було оглянуто автомобіль «Мерседес» д.н. НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль знаходився на парковці біля приватного стоматологічного кабінету ПП «Буц» по вул. Шевченка в м. Золотоноша. Зовнішніх пошкоджень на автомобілі не виявлено (Том 1 а.с. 21-26);

-висновок судово-медичної експертизи № 164 від 23.06.2013 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_19 виявлені тілесні ушкодження: садна, синці, різані рани обличчя, крововилив під білкову оболонку правого ока, садна грудної клітки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (Том 1 а.с. 27);

-висновок судово-медичної експертизи № 163 від 23.06.2013 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_20 виявлені тілесні ушкодження: синці обох гомілок, правого передпліччя, обох надпліч, садно лівого коліна, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (Том 1 а.с. 28);

-висновок трасологічної експертизи № 150 від 03.07.2013 року, згідно якого питання про ідентифікацію слідів низу взуття, вилучених під час ОМП 23.06.2013 року за адресою: АДРЕСА_2 , можливо вирішити лише при наявності взуття, яким вони були залишені та проведення порівняльного дослідження (Том 1 а.с. 30-33);

-протокол пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею до протоколу від 28.06.2013 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_20 вказала на особу № 2, так як саме ця особа 22.06.2013 року вчинила розбійний напад на неї та ОСОБА_19 . Дану особу вона бачила і запам`ятала, коли 22.06.2013 року під час вчинення розбійного нападу в даної особи злетіла маска (Том 1 а.с. 34-36);

-протокол обшуку від 29.06.2013 року, згідно якого було проведено обшук квартири АДРЕСА_3 , де виявлено та вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_19 з ідентифікаційним номером та паспорт громадянина України ОСОБА_20 з ідентифікаційним номером (Том 1 а.с. 39-41);

-протокол пред`явлення речей для впізнання від 07.08.2013 року з фототаблицею до протоколу, згідно якого потерпілий ОСОБА_19 під об`єктом № 3 впізнав ніж, який був у нападника 22.06.2013 року та яким йому погрожували (Том 1 а.с. 42-44);

-протокол обшуку від 03.07.2013 року з фототаблицею до протоколу, згідно якого під час обшуку квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_16 заявив про те, що у нього є грошові кошти в сумі 150 дол. США, які він добровільно видав. Крім того, під час проведення обшуку було виявлено та вилучено пару кросівок чорного кольору (Том 1 а.с. 46-53);

-висновок трасологічної експертизи № 161 від 07.08.2013 року, згідно якого слід низу взуття зафіксований в гіпсовому зліпку залишений взуттям на ліву ногу, яке було вилучено під час обшуку 29.06.2013 року за адресою: АДРЕСА_5 , де проживає ОСОБА_26 . Слід низу взуття зафіксований в гіпсовому зліпку залишений взуттям на праву ногу, яке було вилучено під час обшуку 03.07.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_16 . Слід низу взуття зафіксований в гіпсовому зліпку залишений взуттям на ліву ногу, яке було вилучено під час обшуку 29.06.2013 року за адресою: АДРЕСА_6 , де проживає ОСОБА_26 (Том 1 а.с. 55-69);

-висновок автотоварознавчої експертизи № 8/56 від 12.07.2013 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Мерседес Бенц 124» д.н. НОМЕР_1 станом на 22.06.2013 року складала 52 893,18 грн. (Том 1 а.с. 71-73);

-протокол огляду предмету від 08.07.2013 року, згідно якого було оглянуто металевий предмет, добровільно виданий ОСОБА_17 (Том 1 а.с. 76-78);

-висновок судово-балістичної експертизи № 1/722 від 15.07.2013 року, згідно якого металевий предмет, зовні схожий на зброю, добровільно видраний ОСОБА_17 не являється вогнепальною зброєю. Даний пістолет придатний для стрільби. Являється пневматичною зброєю - пневматичним газобалонним пістолетом калібру 4,5 мм моделі KWC TT FULL METAL заводського виробництва фірми KWC Тайвань (Том 1 а.с. 80-82);

-висновок товарознавчої експертизи № 6/170 від 16.07.2013 року, згідно якого залишкова вартість мобільного телефону «Самсунг» станом на 22.06.2013 року при умові відповідності товарного стану телефону його терміну експлуатації та при умові, що телефон перебував у технічно справному стані, без пошкоджень на екрані та корпусі, могла становити 1308,42 грн. (Том 1 а.с. 87-98);

-протоколи слідчого експерименту від 06.08.2013 року за участю потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , згідно яких потерпілі вказали на обставини здійснення розбійного нападу та механізм нанесення їм тілесних ушкоджень (Том 1 а.с. 101-106);

-протоколи тимчасового доступу до речей та документів від 15.07.2013 року, згідно яких встановлено з`єднання абонентського номеру № НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_17 (Том 1 а.с. 108-120);

Зазначені матеріали кримінального провадження також не вказують на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України.

Так, під час судового розгляду встановлено відсутність об`єктивної сторони складу злочину в діях ОСОБА_16 тобто, відсутні ознаки умисних дій спрямованих на вчинення ним будь - яких кримінальних правопорушень, а також його можлива присутність на місці події, де було вчинено злочини.
Не доведено суб`єктивну сторону, тобто не доведено вину ОСОБА_16 у формі прямого умислу у скоєнні кримінальних правопорушень за ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України.
03.07.2013 року в АДРЕСА_1 , де проживає неповнолітній ОСОБА_16 та його батьки слідчим та оперативними працівниками Золотоніського МРВ в Черкаській області, проведено слідчу дію - обшук (згідно ухвали Золотоніського МРС Черкаської області від 03.07.2013 року) та вилучено кросівки.
Дану слідчу дію (обшук) проведено без присутності ОСОБА_16 , в присутності його батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_24 .
Слідчі дії відносно неповнолітнього на той час ОСОБА_16 проводилися як щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого умисного злочину.
Працівниками правоохоронних органів, у порушення ч. 3 ст. 29, ст. 59 та 62 (кожен має право на правову допомогу) Конституції України та п. 13 ст. 7 (забезпечення права на захист), ч.2 ст. 9 (законність) КПК України не було повідомлено про можливість скористатись послугами захисника, чим грубо порушено їх Конституційне право на захист.
Ці порушення встановлено та підтверджено в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуального рішення, на нього не може посилатись суд при ухваленні рішення.
Ч. 2 ст. 87 КПК України зобов`язує суд визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, такі діяння: порушення права на захист (п.3 ч.2 ст. 87 КПК України) , що має місце разом з іншими порушеннями закону в даному випадку і в конкретному кримінальному провадженні.
Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
За правилом ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.
У матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_16 знаходиться висновок судово - трасологічної експертизи № 161 від 07.08.2013 року, згідно якого «... слід низу взуття розмірами 286 х 84 мм зафіксований в гіпсовому зліпку розмірами 346x152x18 залишений взуттям на праву ногу, яке було вилучено під час обшуку 03.07.2013 року за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_16 ...»
При проведенні огляду місця події (будинок АДРЕСА_2 ) слід підошви взуття зафіксований в гіпсовому зліпку з підошвою марки STEP виявлено на відстані 3 м.90 см від домоволодіння, в якому вчинено злочин, та правіше від огорожі на відстані - 1 м.20 см., - тобто на проїжджій частині вулиці.
Разом з цим, матеріалами кримінального провадження не доведено, кому саме належать вилучені в квартирі кросівки.
Працівниками поліції вилучено лише одну пару кросівок з квартири, а на іншу, зовні схожу за розміром, кольором і аналогічною підошвою такої марки, не звернуто уваги. Ці кросівки експертом не досліджувалися, однак ОСОБА_11 про це наголошував в своїх свідченнях.
Більше того, ОСОБА_11 в своїх показах зазначав, що він неодноразово ходив в травні - червні 2013 року по вулиці поблизу будинку де було вчинено злочин, саме в подібних кросівках з підошвою СТЕП і на даний час також користується саме ними.
Орган досудового розслідування лише висновком трасологічної експертизи обгрунтовує винесену підозру, яка була проведена з порушеннями методики проведення таких експертиз (не було взято порівняльних зразків), без чого висновок не може бути об`єктивним.
Таким чином, проведений обшук в квартирі ОСОБА_16 ставить під сумнів винесену підозру про його причетність до вчинених злочинів.
А всі сумніви щодо причетності підозрюваного до злочину згідно ст. 62 Конституції України повинні тлумачитись виключно на його користь.
В Ухвалі ВССУ від 12 листопада 2015 р., в справі №5-2095км15 зазначено: відповідно до положень ст. 87 КПКУкраїни недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. ( У даному випадку при проведенні обшуку 03.07.2013 року без участі сторони захисту та порушення конституційного права на захист неповнолітнього на той час ОСОБА_16 ).

Потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснили, що обвинуваченого ОСОБА_16 вони не знають, раніше його не бачили.

Більше того, потерпілі скерували до суду заяви, згідно яких пояснили, що жодних претензій до ОСОБА_16 вони не мають, напад на них ОСОБА_16 не здійснював, ніяких насильницьких дій не вчиняв, серед нападників ОСОБА_16 не бачили.

Жоден свідок, допитаний у суді не засвідчив суду про будь яку можливу причетність ОСОБА_16 до вчинених злочинів.
Це об`єктивно встановлено у судовому засіданні, підтверджено допитами конкретних осіб та вивченням у суді доказів, які знаходяться в кримінальному провадженні.
У конкретному випадку із ОСОБА_16 ознаки складу інкримінованих йому у вину злочинів відсутні.
Це вказує на відсутність у нього об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованих йому кримінальних правопорушень та відповідно складу кримінальних правопорушень.
Згідно практики Європейського суду з прав людини «плід отруйного дерева» - юридична метафора, введена Верховним Судом США для опису доказів, отриманих за допомогою незаконно здобутих відомостей (рішення у справі «Гефген проти Німеччини», 30.06.2008, заява №22978/05, п. 168). Мається на увазі, що якщо джерело доказів («дерево») є недопустимим, то всі докази (відомості), отримані за його допомогою («плоди»), будуть такими ж (справа «Яременко проти України» (№2)», заява №66338/09, п.66).
Враховуючи усе вищевикладене та сформовану доктрину «плодів отруйного дерева», слід визнати недопустимими доказами фактичні дані, здобуті всупереч процесуальному порядку, встановленого КПК України, а також увесь подальший ланцюжок доказів, а саме протокол обшуку від 03.07.2013 року разом з додатками і як наслідок фактично проведені в той день слідчі дії, а також висновок експертизи, який є похідними від недопустимого доказу.
Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Доведення вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим покладається на сторону обвинувачення. При цьому сторона обвинувачення зобов`язана доводити винуватість особи поза розумним сумнівом як у вчиненні кримінального проступку, так і у вчиненні злочину.
Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 94 КПК України, встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи. Не може піддаватися кримінальному покаранню доки не буде визнана винною в законному порядку, обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах або припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчинені кримінального правопорушення, всі сумніви щодо доведеності вини трактуються на користь обвинуваченого.
Крім того, пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
У своєму рішенні «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року Європейський Суд відзначає, що у кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі пункту 2 ст.6 Конвенції, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.
Обвинувачення не може грунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Це положення також передбачено і пунктом 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений у скоєнні кримінального злочину вважається невинуватим до тих пір, поки його винність не буде встановлена в законному порядку.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально- процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
У справі «Саундерс проти Сполученого Королівства» Європейський суд вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановления справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
Також, в рішенні ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» (п.65) зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Таким чином, на підставі викладеного можна дійти висновку про необхідність виправдання ОСОБА_16 у зв`язку з недоведеністю його причетності до вчинення злочинів передбачених ч. З ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України, виходячи з презумпції невинуватості, необхідності тлумачення всіх сумнівів на користь обвинуваченого та необхідності обґрунтування висунутого обвинувачення виключно на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, оскільки прокурором не надано безсумнівних, належних та допустимих доказів вчинення злочину ОСОБА_16 .
Крім не встановлення і не доведення його вини в кримінальному і судовому провадженнях хочу звернути увагу суду на те, що він характеризується виключно позитивно за місцем свого проживання та місця навчання, до кримінальної і адміністративної відповідальності раніше не притягувався та не був судимий. Приводів до правоохоронних органів з питань порушення громадської безпеки та правопорядку не мав, веде позитивний спосіб життя.
Інших доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України стороною обвинувачення не надано.
Обов`язок доказування обставин за обвинуваченням, належності та допустимості доказів покладається в даному випадку на слідчого, прокурора й не може перекладатись на обвинувачених.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
За ч.1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч.1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частинами 2, 3, 4 ст. 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Повідомлення про підозру, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, якщо їх неможливо усунути, тлумачаться на користь такої особи.
З ч.1 ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч.1, 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 р. (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинуваченого ОСОБА_16 стороною обвинувачення після опитування щодо бажання доповнити судовий розгляд надано не було, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_16 обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а усі припущення й сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого слід тлумачити на його користь.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про необхідність постановлення відносно ОСОБА_16 виправдувального вироку, оскільки не доведено вчинення ним кримінальних правопорушень у вигляді нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло та незаконного заволодіння транспортним засобом вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
Цивільний позов не заявлено.

Питання розподілу процесуальних витрат за проведення по справі: судово-трасологічної експертизи в сумі 146,70 грн., судово-трасологічної експертизи в сумі 146,70 грн., судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 146,70 грн., судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 146,70 грн., судово-трасологічної експертизи в сумі 734,16 грн., судово-автотоварознавчої експертизи в сумі 244,50 грн., експертизи холодної зброї в сумі 195,60 грн., судово-хімічної експертизи в сумі 244,72 грн., судово-балістичної експертизи в сумі 293,40 грн., судово-товарознавчої експертизи в сумі 342,30 грн., судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 244,72 грн., додаткової судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 263,88 грн., додаткової судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 263,88 грн., а всього на загальну суму 3413,96 грн. судом не вирішується, оскільки ч. 2 ст. 124 КПК України передбачено стягнення тільки з обвинуваченого витрат на залучення експерта у разі ухвалення саме обвинувального вироку, а витрати за залучення стороною обвинувачення експертів в порядку визначеному ч. 2 ст. 122 КПК України здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Долю речових доказів по справі необхідно вирішити у відповідності із вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 373, 374 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Визнати ОСОБА_16 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_16 .
Визнати ОСОБА_16 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_16 .
Виправдати ОСОБА_16 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Виправдати ОСОБА_16 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Поновити ОСОБА_16 в правах, обмежених під час кримінального провадження.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_16 у вигляді особистого зобов`язання скасувати.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати за проведення по справі судово-трасологічної експертизи в сумі 146,70 грн., судово-трасологічної експертизи в сумі 146,70 грн., судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 146,70 грн., судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 146,70 грн., судово-трасологічної експертизи в сумі 734,16 грн., судово-автотоварознавчої експертизи в сумі 244,50 грн., експертизи холодної зброї в сумі 195,60 грн., судово-хімічної експертизи в сумі 244,72 грн., судово-балістичної експертизи в сумі 293,40 грн., судово-товарознавчої експертизи в сумі 342,30 грн., судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 244,72 грн., додаткової судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 263,88 грн., додаткової судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 263,88 грн., а всього на загальну суму 3413,96 грн. відшкодувати відповідно до положень ст. 126, 130 КПК України за рахунок Держави.

Речові докази:

-150 доларів США, сліди пальців рук, особисті речі ОСОБА_18 , особисті речі ОСОБА_17 , пара кросівок чорного кольору передані до кімнати зберігання речових одказів Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області - повернути за належністю;

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Соснівський районний суд м. Черкаси, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, з моменту вручення копії вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі п. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право на підставі п. 6 ст. 376 КПК України отримати в суді копію вироку.

Головуючий:

Судді: