ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/11/20 Справа № 199/5251/17 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року про часткове задоволення клопотання слідчого та заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, перебуваючого на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 за контрактом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України по кримінальному провадженню № 0001873,
за участю:
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_5 ,
його захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року частково задоволено клопотання слідчого СВ АНД ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням відповідних обов`язків:
- не відлучатися з м. Дніпра без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця мешкання;
- здати на зберігання до відповідного органу документи, що дають право виїзду за кордон;
- прибувати за кожною вимогою до слідчого та суду.
Строк дії ухвали встановлено до 24 січня 2020 року.
Своє рішення слідчий суддя обґрунтував наступним.
07.08.2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Будучи допитаним в якості підозрюваного, останній свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України визнав.
В цей же день ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В подальшому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого неодноразово продовжувався на підставі ухвал суду.
Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.08.2019 року та від 30.09.2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001873 повернуто прокурору для приведення у відповідність до вимог КПК України.
Станом на день звернення слідчого із клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 з часу повернення обвинувального акту згідно з ухвалами колегії судді від 27.08.2019 року та 30.09.2019 року жодної слідчої дії здійснено не було.
Враховуючи, що з часу останнього повернення обвинувального акта прокурору, тобто з 30.09.2019 року, жодних слідчих дій не виконано, і лише 06.12.2019 року було ініційовано створення групи прокурорів спільно з прокурорами військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, що матеріали клопотання доводять про наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_5 злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 115 КК України, а також те, що клопотання слідчого та надані матеріали не у повній мірі доводять наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_5 зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, з огляду на наявність у останнього постійного місця проживання та реєстрації, перебування на військовій службі в в/ч НОМЕР_1 за контрактом, відсутність судимостей, оскільки прокурором не зазначено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя прийшов до висновку що застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, яке полягає у покладенні на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, забезпечить належну поведінку останнього на час досудового розслідування.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 37 діб.
Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд не взяв до уваги надані стороною обвинувачення фактичні дані про те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, не працевлаштований, що у свою чергу свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, не має постійного джерела доходу, одразу з місця вчинення злочину зник.
На думку прокурора, існують ризики, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Вважає, що ОСОБА_5 може впливати на потерпілого та свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності, при цьому перешкоджаючи встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки згідно положень ч. 2 ст. 184 КПК України, підозрюваному надається копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, в яких містяться повні анкетні дані потерпілого та свідків.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, та вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , слідчий суддя вважав, що слідчим та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України і вважав недоведеним прокурором недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. З урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, перебуває на військовій службі в В/Ч НОМЕР_2 за контрактом, а також приймаючи до уваги, що протягом майже ніж два місяці у краніальному провадженні не проведено жодних слідчих дій, слідчий суддя прийшов до висновку про застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою - у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 196 КПК України. З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту погоджується і апеляційний суд.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, оскільки об`єктивно існують ризики: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а тому для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Крім того, доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не враховано особу підозрюваного ОСОБА_5 є необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд у своєму рішенні зазначив, що підозрюваний раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання та реєстрації, перебуває на військовій службі в В/Ч НОМЕР_1 за контрактом, що не спростовано стороною обвинувачення.
Посилання на неврахування судом тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину є безпідставними, оскільки сам по собі факт вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, що підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до процесуального кодексу, запобіжний захід застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням існуючим ризикам. Запобіжний захід має відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється, а також бути співмірним з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 178 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання цьому підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього.
Доводи апеляційної скарги щодо неповного дослідження слідчим суддею підстав застосування запобіжного заходу не ґрунтуються на матеріалах справи. Всім обставинам справи слідчим суддею дана належна оцінка у відповідності з вимогами КПК України.
При цьому, слід зауважити, що прокурором апеляційному суду не надано будь-яких даних про те, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, порушував умови вказаного запобіжного заходу і не дотримувався покладених на нього обов`язків, а за першим викликом прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 181 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційних скарг прокурора слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року про часткове задоволення клопотання слідчого та заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт щодо ОСОБА_5 - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3