Номер провадження: 11-кп/813/1136/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
прокурора ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, від 03.02.2020 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні 10000116, внесеному до ЄРДР 05.04.2019 року
встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси, від 03.02.2020 року, був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні №0000116, внесеному до ЄРДР05.04.2019 року.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_6 подав на вказану ухвалу апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, ризики не доведені, вказує на стан здоров`я обвинуваченої і на те, що тяжкість злочину не є достатньою підставою для застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу.

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржену ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, від 03.02.2020 року і ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.
Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду захисники і обвинувачена підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що слідчий суддя не в повній мірі дотримався вказаних вимог КПК України, що потягло ухвалення необґрунтованого рішення.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 331 КПК України КК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
У судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту вказувала на те, що існування ризиків стороною обвинувачення доведено не було.
Апеляційний суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_8 має місце проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.
В оскарженій ухвалі зазначено, що ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачена може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки є реальними.
Між тим, вказані ризики не конкретизовані, в матеріалах провадження відсутні будь-які документи на підтвердження реальності існування вказаних ризиків.
Апеляційний суд приймає також до уваги дані про стан здоров`я обвинуваченої. Зокрема, з матеріалів провадження, а саме з консультативного висновку вбачається, що ОСОБА_8 має виразкову хворобу з тяжкою течією.
Апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина а також відповідно до практики ЄСПЛ обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є повинно бути переконливо доведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у п.3 статті 4 Конвенції ( «Шишков проти Болгарії», «Тасе проти Румунії»).
Обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
ЄСПЛ у своїх рішення неодноразово зазначав, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою...».
На думку апеляційного суду обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою тим, що докази у кримінальному провадженні ще не були досліджені є недостатнім.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи сторони обвинувачення і оскарженої ухвали про наявність підстав для продовження строку найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) є безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.
За таких обставин, апеляційний суд констатує, що хоча ризики, які зазначені в оскарженій ухвалі повністю не виключаються, між тим, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої буде достатнім застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Відповідно до положень п.3) ч.1 ст.411 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставою для скасування судового рішення, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування оскарженої ухвали районного суду.

Відповідно до п.4) ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197, 331, 370-372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, від 03.02.2020 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні №10000116, внесеному до ЄРДР 05.04.2019 року.
Ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 години до 06 години.
Покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:
1) прибувати до суду за кожним викликом;
2) не відлучатися із м. Одеси без дозволу суду;
3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими в цьому кримінальному провадженні;
4) здати на зберігання до суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
5) носити електронний засіб контролю.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно в залі Одеського апеляційного суду.
Копію ухвали направити керівнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Начальнику Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для виконання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4