Справа № 504/3085/19
Номер провадження 1-кп/504/557/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2020 смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 в смт. Доброслав кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Слобідка, Колимського району, Одеської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця строкової військової служби, який перебуває на посаді водія служби матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» -
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

встановив:
Судовим розглядом встановлено, що 26 липня 2016 року наказом начальника Військової академії ( АДРЕСА_2 ) № 163 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду курсанта Військової академії (м. Одеса). Відтак, з 26 липня 2016 року, тобто з дня зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу Військової академії ( АДРЕСА_2 ), останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку.
В подальшому наказом начальника Військової академії ( АДРЕСА_2 ) № 198 курсанта ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу Військової академії ( АДРЕСА_2 ) та направлено для подальшої проходження строкової військової служби до військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини поставлено на всі види забезпечення та призначено тимчасово поза штатом роти матеріально-технічного забезпечення.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного Обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту Оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації; воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи і перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (Начальника).
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 , достеменно було відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу з лікувального закладу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього обов`язки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2018 року № 201, солдата ОСОБА_4 , направлено до ВМКЦ Південного регіону України на лікування.
Солдат ОСОБА_4 з 11.10.2018 року по 16 годину 00 хвилин 26.10.2018 року проходив лікування у ВМКЦ Південного регіону України, після чого одразу був виписаний та направлений до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби із терміном прибуття у той же день.
Проте, о 18 год. 00 хв., 26.10.2018 року солдат ОСОБА_4 , не з`явився вчасно без поважних причин з лікувального закладу на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 13 год 00 хв. 27.08.2019 року проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
27.08.2019 року о 13 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 , самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
Правова кваліфікація вчиненого злочину ч. 4 ст. 407 КК України, а саме - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем строкової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині передбаченому ч.4 ст.407 КК України винним себе визнав повністю не оспорюючи докази здобуті органами досудового розслідування, у вчиненому розкаявся.
У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем строкової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Судом при визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання враховується ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу його особисте ставлення до скоєного злочину, те що він добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Крім того, суд бере до уваги висновок досудової доповіді від 19 грудня 2019 року, яка складена Лиманським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» у Одеській області щодо обвинуваченого ОСОБА_4 де зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган з питань пробації вважав, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Згідно ст. 12 КК України, вчинений ним злочин віднесений законодавцем до категорії тяжких злочинів.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, вину у вчиненому злочині визнав та щиро розкаявся, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 590 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10030гривень 00 копійок
До обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КК України суд,

УХВАЛИВ:
Обвинуваченого ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69КК України у виді штрафу у розмірі 590 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10030 (десять тисяч тридцять) гривень 00 копійок.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1