Справа №: 343/668/17
Провадження №: 1-кп/0343/28/20
У Х В А Л А
про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

23 червня 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357, ч.4 ст.296, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357, ч.4 ст.296, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

10 січня 2019 року ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000705 від 13.11.2018 за ст. 185 ч.2, ст.186 ч.2 КК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Востаннє запобіжний захід продовжений ухвалою суду від 21.05.2020 та діє до 19 липня 2020 року включно.

19 червня 2020 року через канцелярію суду від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке одночасно з поданням до суду було направлено для вручення обвинуваченому. Останній підтвердив в судовому засіданні про отримання клопотання прокурора.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відкритого заволодіння чужим майном за попередньою змовою групою осіб, незаконному заволодінні паспортом та іншим важливим особистим документом, грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, неодноразовому таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно. 27.03.2018 обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним правом внесення застави. 30.02.2018 ОСОБА_3 звільнений з-під варти у зв`язку зі внесенням застави. Однак він продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, тому 10.01.2019 йому знову обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вже в іншому кримінальному провадженні, в якому він обвинувачувався у повторному вчиненні крадіжки та повторному вчиненні грабежу, які в даний час об`єднані в одне.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_3 може переховуватися від суду, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинені злочини у виді позбавлення волі; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення від кримінальної відповідальності; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, в тому числі після пред`явлення йому підозри по деяких з них та під час застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів. Наведені обставини дають підстави вважати про неможливість запобігання ризикам, передбаченим у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому до ОСОБА_3 є доцільним продовження застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Беручи до уваги зазначені ризики, а також неможливість розглянути кримінальне провадження до закінчення дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, виникла необхідність у продовженні строку вже обраного запобіжного заходу ОСОБА_3 на 60 днів.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримала з підстав, наведених у ньому. Просила продовжити ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив щодо продовження строку тримання його під вартою, зазначивши, що у нього виникають часті головні болі, а тому він потребує медичного обстеження, яке йому не забезпечується в установі виконання покарань. На даний час досліджені майже всі докази по справі, тому він не може перешкоджати слідству, також він не має наміру скриватись, тим більше і не має де, так як в даний час відсутнє транспортне сполучення, він має постійне місце проживання, тому буде з`являтися на всі виклики суду. Просив обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодового домашнього арешту, під час якого він буде виконувати всі покладені на нього обов`язки.

Захисник ОСОБА_5 просив змінити запобіжний захід ОСОБА_3 на більш м`який, оскільки наявність ризиків не обґрунтовані прокурором, всі його твердження базуються на припущеннях. ОСОБА_3 має постійне місце проживання, тому доцільним йому буде обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Крім того, вважає, що необгрунтованою є підозра у вчиненні його підзахисним інкримінованих йому злочинів, останній має намір довести свою невинуватість, а відповідно не буде скриватися від суду.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши письмові докази, вважає, що оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 19.07.2020, однак судовий розгляд даного провадження не закінчено, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України,).

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу положень ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує доводи сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту та оцінює їх з врахуванням положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Мюллер проти Франції" 13/1996/632/816), однак таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Крім цього, відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 "Про взяття під варту до суду" вказує, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Чеботарі проти Молдови», п. 48, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.

З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень проти власності, громадського порядку, за які, у разі визнання його винуватими, передбачена відповідальність виключно у виді позбавлення волі.

В рамках даного об`єднаного кримінального провадження 21 травня 2020 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 19 липня 2020 року включно.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що деякі з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження та у суді, продовжують існувати.

Зокрема, підставами вважати, що ОСОБА_3 може спробувати переховуватися від суду є те, що він в минулому був затриманий та, вийшовши під заставу, обвинувачується у вчиненні аналогічних злочинів, в тому числі, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, тому в даний час, усвідомлюючи неминучість покарання за інкриміновані йому злочини, може почати переховуватись від суду.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що він обвинувачується у вчиненні злочинів, які відносяться, в тому числі, і до категорії тяжких, тому, усвідомлює неминучість покарання за них, що може спонукати його перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, крім того, ще не досліджені та не надані суду речові докази, які повернуті потерпілим на зберігання.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може вчиняти інші злочини, є те, що, незважаючи, що на розгляді Долинського районного суду знаходилися 3 обвинувальні акти щодо нього за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 185 КК України, його обвинувачено у повтрному вчиненні злочинів проти власності, по яких до суду поступили обвинувальні акти, обставини за якими досліджуються вже в об`єднаному кримінальному провадженні.

Щодо можливості застосування обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, про який клопотала сторона захисту, суд враховує, що ОСОБА_3 не має постійного джерела прибутку, обвинувачується у вчиненні злочинів, які відносяться, в тому числі, до категорії тяжких злочинів, усвідомлює неминучість покарання за них, а також те, що більш м`який запобіжний захід не виключатиме ризиків переховування від суду, іншого перешкоджання кримінальному провадженню чи вчинення нових злочинів, оскільки до обвинуваченого застосовувалися більш м`які запобіжні заходи в даному кримінальному провадженні, однак під час них йому поставлено в провину вчинення нових злочинів, що послужило підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, а тому доводи захисника та обвинуваченого щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є недостатніми та необґрунтованими. Щодо необхідності медичного обстеження, яке неможливе в умовах утримання особи під вартою чи про погіршення стану здоров`я обвинуваченого, стороною захисту не надано жодного доказу.

Даючи оцінку вищенаведеним обставинам в сукупності та, беручи до уваги відомості щодо особи обвинуваченого, його поведінку як під час досудового слідства та під час судового розгляду кримінального провадження, а також те, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно нього спливає, суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає, що застосування до ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу на даний час не в змозі гарантувати його належну поведінку. Окрім цього, жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не взмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати.

Також суд вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , не виходить за межі розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відтак, враховуючи наявність ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України, суд переконаний, що є достатні підстави для того, щоб клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, ст.ст. 177, 196, 197, 199, 205, 336, 376, 395, 532, 534 КПК України та керуючись ст. 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.357, ч.4 ст.296, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 Кримінального кодексу України, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів - до 21 серпня 2020 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали в частині продовження строку тримання під вартою доручити начальнику ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань № 12", якому направити копію даної ухвали.

Контроль за виконанням ухвали в частині продовження строку тримання під вартою покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1