Справа № 459/238/20
Провадження № 1-кс/459/85/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року слідчий суддя Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000065 від 26.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
27.01.2020 слідчий звернувся до суду з даним клопотанням. В його обґрунтування послався на те, що 25.01.2020 близько 11 години 55 хвилин по вул.Бічна Промислова, у м.Червонограді Львівської області, поруч із гаражним кооперативом № НОМЕР_1 та водосховищем, було виявлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при якому виявлено пістолет Walter, 30 боєприпасів калібру 7,62 мм., 1 5,45 мм., 1 12 мм.. Того ж дня в період часу з 11 години 55 хвилин по 12 годину 05 хвилин було проведено огляд місця події, в ході якого у ОСОБА_5 вилучено вказаний пістолет та боєприпаси. З метою уникнення ризиків запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, збереження характеристик та властивостей об`єктів, а також враховуючи необхідність проведення перевірок з метою встановлення приналежності майна, проведення експертизи вогнепальної зброї та боєприпасів, слідів та обставин їх використання, просить накласти арешт на вказані предмети.

Слідчий разом подав письмове клопотання про розгляд даного клопотання про арешт майна у його відсутності.
Оглянувши матеріали клопотання, встановлено наступне.
Відомості про вказаний факт були внесені до ЄРДР 26 січня 2020 року за №0000065 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

У клопотанні слідчий вказує, що майно, яке орган досудового розслідування просить арештувати, було вилучене під час огляду ОСОБА_5 .. Однак не зазначив його статус, тобто чи має воно статус тимчасово вилученого майна чи речового доказу.

Разом з тим, правовий статус тимчасово вилученого майна та порядок його вилучення врегульовано положеннями глави 16 КПК України

Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.1,2 ст.168 КПК України, тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Таким чином , тимчасово вилученим майном є не будь-яке майно, а лише майно, що вилучене під час затримання особи, а також під час огляду та/або обшуку.

Факт вилучення цього майна повинен підтверджуватись відповідним протоколом.

Майно, арешт на яке просить накласти слідчий, видане особою добровільно, про що вказано слідчим у документі, копію якого додано до матеріалів, однак без зазначення його назви.

Відтак вказане у клопотанні майно не має статусу тимчасово вилученого майна.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У положенні ст.132 КПК України зазначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до положень ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на майно щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно із ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Матеріали клопотання містять лише витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань та копію документу без назви, де вказано, що ОСОБА_5 під час його огляду добровільно видав пістолет та боєприпаси. Однак не вказано підстави і мету арешту майна відповідно до положень статті 170 КПК України, не додано жодних інших процесуальних документів.
Крім того, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, у встановленому порядку не визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, в матеріалах клопотання відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання його речовим доказом, то в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на майно третьої особи, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч.10 ст.170 КПК України. Даних щодо власника чи володільця майна також не вказано у клопотанні.

Також слідчим не доведено наявність обставин, які підтверджують, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, тобто ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України.
У випадку ймовірного майбутнього існування ризиків приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження майна, слідчий чи прокурор не позбавлені можливості клопотати про арешт майна. Строк такого звернення в часі не обмежений, оскільки чинні процесуальні норми передбачають невідкладний строк звернення із клопотанням про арешт лише щодо тимчасово вилученого майна, а не будь-якого іншого.

Враховуючи вище наведене, правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні.

Керуючись ст. 2,7,100, 131-132, 167,168,170, 171, 172, 372, 376 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання слідчого Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000065 від 26.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 5-ти діб з часу її проголошення.
Повний текст ухвали складено 29.01.2020.

Слідчий суддя: ОСОБА_1