Справа № 761/1840/20
Провадження №1-кп/761/1870/2020
В И Р О К
іменем України

06 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0011211 від 19 листопада 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , 19.11.2019 року, в дений час, попередньо домовившись в мережі «Інтернет» з нестановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, щодо купівлі шляхом отримання закладки психотропної речовини МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін), прибув до Голосіївського району міста Києва, де на вулиці знайшов поліетиленовий пакет з 10 таблетками та фрагменті таблетки неправильної форми. Розуміючи, що вказана речовина є психотропною речовиною МДМА, ОСОБА_3 , діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст.ст.7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60-95-ВР (в редакції Закону № 530-V від 22.12.2006), Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 481 від 20.08.2008 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 634 від 29.07.2010, з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання,взяв поліетиленовий пакет з МДМА з собою, та поклав його до спідньої білизни, тобто незаконно придбав та почав зберігати психотропну речовину МДМА у великих розмірах при собі, без мети збуту.

В подальшому, ОСОБА_3 перевіз вказану психотропну речовину за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 5Б, де під час обшуку працівниками поліції, 19.11.2019 року в період часу з 23 год. 00 хв. по 23 год. 17 хв., у ОСОБА_3 виявлено та вилучено психотропну речовину МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін), загальною масою 2,189 г., тобто у великих розмірах, яку останній незаконно придбав, перевіз, та зберігав при собі без мети збуту.
Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 04 лютого 2020 року між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , було укладено угоду про визнання винуватості, із змісту якої вбачається, що сторони визначили істотні для кримінального провадження обставини; констатовано факт визнання винуватості обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в 1 /один/ рік, та покладено обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України; роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України; наслідки невиконання угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно з положеннями ч.4 ст.469 КПК України, зокрема: угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 за ч.2 ст.309 КК України, віднесено до категорії середньої тяжкості.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, наслідки її невиконання, характер обвинувачення за ч.2 ст.309 КК України, та вид покарання, який буде застосований в разі затвердження угоди.

Крім того, як обвинувачений, так і прокурор повідомили, що укладання угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Захисник просив затвердити укладену угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , і призначити узгоджену сторонами міру покарання, а повернути вилучені у обвинуваченого під час затримання речі.

Прокурор вважає можливим ухвалити вирок, яким затвердити угоду про визнання винуватості, і призначити узгоджену міру покарання, а також покласти відшкодування процесуальних витрат на обвинуваченого.

Таким чином, перевіривши угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що умови угоди: не суперечать вимогам кримінально-процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи сторін та інших осіб, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, погодили вид і розмір покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

В зв`язку з тим, що санкцією ч.2 ст.309 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна не передбачено, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, та оскільки відпала потреба в подальшому застосуванні арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, з урахуванням положень ст.174 КПК України, підлягає скасуванню арешт майна.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.

Відшкодування процесуальних витрат покладається на обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.473-475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду, укладену 04 лютого 2020 р. у кримінальному провадженні №0011211 від 19 листопада 2019 року між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити покарання у виді 2-х /двох/ років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом 1-го /одного/ року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі: 1884 /одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири/ грн. 12 /дванадцять/ коп.; 1884 /одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири/ грн. 12 /дванадцять/ коп.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2019 р., та повернути ОСОБА_3 вилучене майно, а саме: мобільний телефон «іPHONE» ІМЕІ НОМЕР_1 з номером сім-картки НОМЕР_2 ; грошові кошти в сумі 2100 грн., 20 доларів США.

Речові докази, а саме:

- МДМА, загальною масою 2,189 г., канабіс, масою 0,55 г., психотропну речовину 2С-В, масою 0,054г. знищити;

- DVD-R диск з відеозаписом затримання та проведення огляду місця події залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя