Справа № 357/7078/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 7 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження № 0001711, внесене 16 червня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.185 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадженння:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 02 липня 2019 року надійшов затверджений прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що 15 червня 2019 року, близько 22 годин 00 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи за місцем проживання потерпілого ОСОБА_5 : АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи намір на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, умисно, таємно, з корисливого мотиву, користуючись тим, що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку зі столу мобільного телефону марки «BRAVIS», модель «MAJOR» вартістю 460 гривень, належний потерпілому ОСОБА_5 ..

В подальшому, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, викраденим мобільним телефоном марки «BRAVIS» розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні визнав себе винним повністю у інкримінованому йому злочині та суду показав, що саме він вчинив зазначений злочин за викладених у обвинувальному акті обставин. Розкаюється у скоєному. Просив строго не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу винного.

З огляду на викладенні у обвинувальному акті та визнані обвинуваченим обставини вчинення злочину суд приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні знайшли своє підтвердження всі обставини, які підлягають доказуванню відповідно до положень ст.91 КПК України і в тому числі щодо події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, форми його вини, мотиву і мети вчинення злочину.

За викладеного суд вважає, що вина ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому злочину є доведеною.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд виходить із вимог ст.65 КК України і враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність, наявність чи відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання винного обставин, дані про його особу, відношення до скоєного та конкретні обставини справи.

З огляду на зміст санкції ч.1 ст.185 КК України та вимог статті 12 цього Кодексу, вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання винного, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання винного, судом відповідно до ст.67 КК України встановлено вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Окрім того, відповідно до положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права», а тому з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи) (справи «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року). Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Враховуючи суспільну небезпечність скоєного обвинуваченим злочину (спрямований проти власності), на що вказує його характер (умисний корисливий злочин) та спричинені ним наслідки (заподіяння матеріальної шкоди невеликого розміру), тяжкість злочину (є злочином середнього ступеня тяжкості), відношення винного до наслідків скоєного (розкаявся у скоєному), пом`якшуючі та обтяжуючу покарання винного обставини, дані про його особу, який не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, та лікаря-нарколога, раніше не судимий, відповідно до висновку органу пробації має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, визначивши йому покарання відповідно до санкції ч.1 ст.185 КК України у вигляді 1 одного року позбавлення волі та у відповідності до ст.75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 1 один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом відповідно до статті 76 вказаного Кодексу обов`язки періодично зявлятися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останній про зміну місця свого проживання і роботи, не виїжджати без погодження з ним за межі України.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 50, 66, 67, 75, 76, ч.1 ст.185 КК України, ст.ст.8-11, 21-27, 91, 349, 368-371, 373, 374, 376, 392, 394, 395 КПК України, ст.17 ЗУ від 23 лютого 2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд
З А С У Д И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.185 КК України злочину та призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

3) не виїжджати без погодження з ним за межі України.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «BRAVIS», модель «MAJOR» - переданий за розпискою ОСОБА_5 залишити в його власності.

Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_3 не обирати.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1