Справа № 204/8012/18
Провадження № 1-кп/204/140/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні обвинувального акту по кримінальному провадженню №0001099 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження №0001099 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор в судовому засіданні надав клопотання про продовження строку запобіжного заходу - тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому вказаного запобіжного заходу, не змінилися. Тобто залишилися ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на ще не допитаних свідків в цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Також, зазначив, що під час досудового розслідування, в саме 26.07.2018 року ОСОБА_5 оголошено у розшук і провадження досудового розслідування по кримінальному провадженню було зупинено. Застосування до ОСОБА_5 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вказаним ризикам, а також забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики відсутні. Просив застосувати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Обвинувачений підтримав захисника і просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином причини неявки не повідомили.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, суд вважає, за необхідне задовольнити клопотання прокурора. При цьому суд враховує наступне.
Частиною 1 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотання сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Ухвалою суду від 11 вересня 2019 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 листопада 2019 року включно. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року вищевказана ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року залишена без змін. Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 06 січня 2020 року включно. Ухвалою суду від 28 грудня 2019 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 лютого 2020 року включно. До спливу визначеного ухвалою суду строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою судове провадження не може бути закінченим.
Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, має не зняту і не погашену у встановленому Законом порядку судимість, обвинувачується у вчиненні умисного злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та у вчиненні тяжкого злочину,передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Ризики, на які посилається прокурор, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, не змінилися та мають місце й в теперішній час, що вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів і продовження існування ризиків, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які залишаються не допитаними на теперішній час, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції».
Також, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, суд не автоматично, а перевіривши обґрунтованість підстав для його застосування, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у статті 29 Конституції України, прийшов до висновку про обґрунтованість продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Разом з цим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.
Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.
Будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, та на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.
Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою про що просить захисник та обвинувачений, а саме у виді домашнього арешту, суд, враховуючи вище наведене, вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможить запобігти ризикам у даному кримінальному провадженні.

Крім того, суд вважає недостатнім застосування іншого альтернативного запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою відносно обвинуваченого у виді особистого зобов`язання, застави, оскільки це також не забезпечить запобіганню визначених судом ризиків та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченого належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 369-372 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, до 24 квітня 2020 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає оскарженню на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Суддя: ОСОБА_1