ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1022/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 953/5558/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0004989 від 10.08.2016,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0004989 від 10.08.2016.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на отримання копії ухвали 17.04.2020 р. Також просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді, задовольнити його вимоги, в яких він просить зобов`язати прокурора перекваліфікувати дії винних осіб з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України, а також повідомити ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

21.05.2020 р. о 9-43 годині від ОСОБА_7 надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

В призначений час ОСОБА_7 на зв`язок з апеляційним судом не вийшов, про що складено відповідний акт.

З урахуванням норм ст.ст. 401, 422 КПК України, думки прокурора, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2020 року за відсутності ОСОБА_7
Вислухав доповідь судді, пояснення прокурора, перевірив матеріали судового провадження судова колегія приходить до наступного.

07.04.2020 р. ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова зі скаргою, в якій просив зобов`язати прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 перекваліфікувати дії винних у скоєнні злочину щодо ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України; зобов`язати прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 повідомити ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що 29.03.2020 ОСОБА_7 звернувся до прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 з клопотанням про перекваліфікацію дій, винних у скоєнні злочину, а також про повідомленням вказаним особам про підозру, яке прокурором до теперішнього часу не розглянуто.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2020 року відмовлено у відкриті провадження за вказаною скаргою ОСОБА_7 .

Відмовляючи ОСОБА_7 у відкритті провадження за його скаргою, слідчий суддя мотивував таке рішення тим, що положеннями ст.303 КПК України не передбачено оскарження таких рішень, дій чи бездіяльності прокурора про які просив заявник.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з наступних підстав.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому.

Згідно з ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України, в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Конкретні випадки подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено ст.303 КПК України. Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, є вичерпним. З огляду на це, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь - яку бездіяльність, рішення чи дії слідчого прокурора, а лише перелік яких та строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків ухвали слідчого судді, в якій наведені аргументовані підстави для відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 і які відповідають вимогам кримінально-процесуального закону, оскільки висновки слідчого судді грунтуються на вимогах ч. 4 ст. 304 КПК України, згідно якої слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що резолютивна частина скарги а.с. 2 (судового провадження) не містить вимоги щодо зобов`язання слідчого або прокурора вчинити певну дію, в даному випадку розглянути клопотання щодо перекваліфікації. Навпаки, в скарзі міститься лише вимога до слідчого судді про розгляд клопотання по суті, тобто щодо покладення обов`язку на прокурора перекваліфікувати дії певних осіб, а також, після цього, повідомити про підозру. За таких обставин, слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості зобов`язати вчинити певну дію, в даному випадку мова може йти лиши щодо розгляду клопотання слідчим або прокурором. Тобто, ОСОБА_7 вимагав у скарзі, виходячи зі змісту її резолютивної частини, щоб слідчий суддя вирішив процесуальні питання по суті, хоча чинний КПК України надає йому процесуальні повноваження лише щодо зобов`язання прокурора або слідчого розглянути ці клопотання з дотриманням вимог ст. 220 КПК України.

Колегія суддів враховує також практику Європейського суду з прав людини, а саме: в рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права с принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judiсаtа, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якою є право доступу до суду (рішення у справі Gоldеr v. The United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія А №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 законним і обґрунтованим, оскільки воно грунтується на вимогах чинного законодавства та матеріалах справи. Відповідно, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Поновити ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2020 року у залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді