Справа № 305/786/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
12.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , захисниці адвоката ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/521/20 щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, судимого 19.12.2013 за ч.1 ст. 152, ч.1 ст. 162 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, 11.06.2015 умовно-достроково звільненого від відбування покарання на строк 1 рік 29 днів, обвинуваченого в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 152, ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 152 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Рахівського районного суду від 04.12.2019, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 повернутий прокуророві, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що приблизно о 13 годині 26.01.2016 на вул. Привокзальній в м. Рахів, на території, що прилягає до залізничного вокзалу, з метою зґвалтування наздогнав знайому ОСОБА_10 , яка є інвалідом першої групи, утримуючи її та затиснувши їй рот, всупереч її волі став знімати з неї одяг, однак свій умисел до кінця не довів злякавшись громадянина ОСОБА_11 , який наближався.

24.02.2016 приблизно о 19 годині ОСОБА_12 без дозволу власниці ОСОБА_13 та всупереч її волі, пошкодивши вхідні двері, незаконно проник до її квартири АДРЕСА_2 , з застосуванням фізичного насильства повалив її на диван, відкрито викрав з кишені її куртки мобільний телефон «Nokia 1280» вартістю 200 грн., після чого зняв з неї частину одягу і зґвалтував.

В обґрунтування свого рішення про повернення обвинувального акту прокуророві суд послався на те, що в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, немає відомостей про обставини, які підлягають доказуванню згідно з вимогами ст. 91 КПК України, а прийняття від прокурора у підготовчому судовому засіданні нового обвинувального акту виходить за межі повноважень суду, визначених у ч.3 ст. 314 КПК України, і суперечить встановленій ст. 338 КПК України процедурі зміни обвинувачення в суді.

Водночас суд залишив без задоволення клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу і продовжив строк тримання його під вартою до 01.02.2020. посилаючись на тяжкість злочинів у яких він обвинувачується, та «необхідність забезпечення виконання обвинувального вироку в разі набрання ним законної сили».

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Зазначає, що вказані в ній недоліки обвинувального акту були прокурором «усунуті в судовому засіданні 04.12.2019 шляхом зміни обвинувачення та подання до суду зміненого обвинувального акту від 02.12.2019». Вказує, що суд, всупереч приписам ч.2 ст. 314 КПК України, не з`ясував думку учасників судового провадження про можливість призначення судового розгляду, посилаючись на «вказаний вище обвинувальний акт», не уточнив, який саме: від 28.04.2016 чи від 02.12.2019, неправильно вказав в ухвалі номер кримінального провадження в ЄРДР, процесуальний статус ОСОБА_9 , як «підозрюваний», перекрутив зміст витягу з постанови Верховного Суду України, на яку послався. Вважає, що зміна прокурором обвинувачення є можливою і на стадії підготовчого провадження, якщо нові фактичні обставини були встановлені раніше.

На апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_14 подала заперечення з проханням залишити її без задоволення, а ухвалу без змін. Вказує, що група прокурорів у кримінальному провадженні мала достатньо часу для усунення недоліків обвинувального акту, адже кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції надійшло ще 10.10.2019. Натомість новий обвинувальний акт від 02.12.2019, який прокурор намагався подати суду у підготовчому судовому засіданні всупереч установленій процедурі, за змістом і формою тотожній попередньому, що на її думку, свідчить про неналежне виконання прокурорами своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст ухвали, про доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, запереченнях на неї, промову прокурора на підтримання апеляційних вимог, пояснення захисниці, яка погодилась з думкою прокурора, провів судові дебати, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи сторін, потерпілої і вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких згідно з п.2 ч.1 ст. 7 та ст. 9 КПК України, відноситься законність.

Згідно з приписами частин 1-3 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень; закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.
Відповідно до ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, зокрема: 1) події кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети кримінального правопорушення; 3) виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розміру процесуальних витрат; 4) обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.
Приписи, передбачені в пунктах 14, 15 ч. 2 ст. 36 КПК України, уповноважують прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, звертатися до суду з обвинувальним актом, підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом.
Можливість закінчення досудового розслідування у формі звернення до суду з обвинувальним актом, за змістом ч.1 ст. 290 КПК України, відкривається для сторони обвинувачення тільки тоді, коли прокурор визнає зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для його складання. В такому разі в обвинувальному акті, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, мають бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ст. 314 КПК України перевірка відповідності обвинувального акта вимогам цього Кодексу і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Згідно з частиною третьою цієї статті суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь. Інших повноважень у підготовчому судовому засіданні суд не має.

В разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд в підготовчому засіданні має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Визначаючись у питанні відповідності обвинувального акту вимогам КПК України, суд повинен виходити з того, що, згідно з правилами ст. 337 КПК України, судовий розгляд має відбутися лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, вихід за які допускається лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, а не з того, що прокурор вправі змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення тощо. Аджеу разі ухвалення вироку на суд покладається обов`язок формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.
Процедура зміни обвинувачення в суді передбачена статтею 338 КПК України і, згідно з приписами останньої, застосовується під час судового розгляду, якщо встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Полягає вона в тому, що прокурор, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, після виконання вимог ст. 341 цього Кодексу, складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта при цьому надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам; обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.
Встановлення стороною обвинувачення нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, поза межами досудового розслідування, судового розгляду, зміна обвинувачення на стадії підготовчого провадження, без виконання вимог ст. 341 КПК України, за будь-якою іншою процедурою, окрім тої, що передбачена ст. 338 цього Кодексу, а також така процесуальна дія як «заміна обвинувального акту», на здійсненні якої наполягає прокурор в апеляційній скарзі, в силу приписівп.2 ч.1 ст. 7 та ст. 9 КПК України, є неприйнятними.

Доводи прокурора про те, ніби суд не з`ясував думку учасників судового провадження про можливість призначення судового розгляду, посилаючись на «вказаний вище обвинувальний акт», без уточнення того, який саме, неправильно вказав в ухвалі номер кримінального провадження в ЄРДР, процесуальний статус ОСОБА_9 , як «підозрюваний», перекрутив зміст витягу з постанови Верховного Суду України, на яку послався, не переконують у тому, що оскаржена ним ухвала є незаконною чи недостатньо обґрунтованою і в будь-якому разі підстави для її скасування не утворюють.

В ухвалі суд зазначив, у чому саме полягають невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, недоліки у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, формулюванні обвинувачення, належним чином вмотивував чому за таких обставин судовий розгляд на його підставі призначений бути не може.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, ухвалу Рахівського районного суду від 04.12.2020, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 повернуто прокуророві, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: