ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/6477/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1629/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне заволодіння транпортним засобом
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відео конференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року про відмову у застосуванні Закону України «Про амністію у 2016 році» стосовно ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою, відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити ухвалу, якою застосувати до нього ст. 7 Закону України «Про амністію у 2016 році». В своїх апеляційних доводах апелянт зазначає, що на момент набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» 07.09.2017 він, будучи засудженим 13.09.2016 вже відбув іспитовий строк 359 днів. До закінчення іспитового строку залишилось 736 днів, а у разі застосування до нього ст. 7 Закону України «Про амністію у 2016 році» строк зменшиться на половину і буде складати 368 днів. Вважає, що відсутність в ст. 51 КК України іспитового строку, як міри покарання, не може бути перешкодою для застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Заслухавши доповідь головуючого судді, думку засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, а також пояснення прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, який вказував на необґрунтованість апеляційних вимог засудженого, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, а також перевіривши ухвалу у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що наведені в її мотивувальній частині.
Зокрема, згідно змісту ст.88 КК України щодо правових наслідків судимості, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувального вироку і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.
Відповідно ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.
Згідно ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.
Положення ст. 2 Закону України Про амністію у 2016 році застосовується до осіб, які мають статус учасника бойових дій.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
Згідно ст. 4 Закону України Про амністію у 2016 році, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.
Положення ст. 5 Закону України Про амністію у 2016 році застосовуються до осіб, що вчинили злочин з необережності. Статті 6 та 8 вказаного Закону передбачають звільнення від відбування покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та звільнення засуджених з місць обмеження волі. Скорочення не відбутої частини покарання за ст. 7 Закону України Про амністію у 2016 році застосовується до засуджених, які відбувають покарання у виді обмеження волі, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі.
Вказаний вище Закон набрав чинності 7 вересня 2017 року.
Злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України, згідно класифікації за ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Згідно матеріалів особової справи, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 13.09.2016 за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3 роки іспитового строку.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 18.09.2018 скасовано звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, визначеного відбування покарання з випробуваного вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 13.09.2016 та направлено в місця позбавлення волі для відбуття покарання. Початок строку відбування покарання визначено обчислювати з моменту фактичного затримання.
Відповідно до матеріалів особової справи ОСОБА_7 фактично взятий під варту 05.10.2018.
Таким чином, на момент набрання чинності Законом України Про амністію у 2016 році, ОСОБА_7 покарання не відбував, оскільки вироком був звільнений від відбування покарання із в встановленням іспитового строку, який не є покаранням і відповідно не міститься в переліку покарань, передбачених ст. 51 КК України. Крім того, статусу учасника бойових дій засуджений не має.
Отже, положення ст.ст.1-7 Закону України «Про амністію у 2016 році» не можуть бути застосовані до засудженого ОСОБА_7 , в силу законодавчих обмежень, що містяться в цих нормах.

З огляду на викладене, судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено в задоволенні заяви засудженого щодо звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого немає.

Керуючись ст.ст.404; 405; 407 ч.1 п.1; 418; 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року про відмову у застосуванні Закону України «Про амністію у 2016 році» стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4