№ 336/4194/18
пр. № 1-кп/336/104/2020
ВИРОК
Іменем України
09 червня 2020 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, раніше не судимого,
звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину за наступних обставин.
27 червня 2018 року приблизно о 18.30 годині ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, знаходячись на території філії «Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова, 250, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, попрямував до металоконструкції асфальтобетонної установки «Тельтомат» інв. № 27, яка розташована на території філії Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця, де за допомогою бензоболгарки Stihl розрізав зазначену металоконструкцію, виготовлену із сталевого гнутого швелера марки 80х50х3 загальною довжиною 23 метри 1 см вагою 103 кг 260 гр вартістю 582,39 гривень, та арматури марки 16 загальною довжиною 31 м вагою 33 кг 900 гр вартістю 191,2 гривень, але не вчинив усіх дій, необхідних для доведення злочину до кінця, так як був зупинений начальником ділянки ДП «Запорізький облавтодор» філія Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця ОСОБА_6 , тим самим ОСОБА_4 намагався спричинити матеріальну шкоду ДП «Запорізький облавтодор» філія Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця на суму 773,59 гривень.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 1 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яка була не доведена до кінця з причин, що не залежала від його волі.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого злочину не визнав, про обставини подій пояснив, що працював на асфальтобетонному заводі, де працівникам кілька місяців не платили заробітної плати. Оскільки ОСОБА_4 потребував грошових коштів, він вирішив порізати та здати як металобрухт іржаву решітку, яка лежала поблизу заводу у лісопосадці. Ця решітка розмірами приблизно 5х3 метри та вагою десь 50-70 кг перебувала приблизно років 10 на нічим не огородженій території лісопосадки та ОСОБА_4 вважав, що вона нікому не належить та нікому не потрібна. Для того, щоб порізати та вивезти металобрухт, ОСОБА_4 домовився із знайомим на ім`я ОСОБА_7 , інших відомостей про цю особу не знає, щоб той привіз болгарку, а коли останній її привіз, то вони почали різати решітку. Відрізавши якусь частину, побачили, що прийшов начальник дільниці ОСОБА_6 та викликав поліцію. Посилаючись, що ця решітка була іржава, лежала тривалий час поза межами території заводу, у лісопосадці, яка не була чимось огороджена, та ОСОБА_4 не знав, що це частина якогось обладнання, вказував? що підстав вважати свої дії злочинними не мав.
Представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_8 повідомив, що 27.06.2018 року ОСОБА_4 на території підприємства намагався вчинити крадіжку металоконструкції. Вказати, чи огороджена територія, на якій перебувала металоконструкція, представник потерпілого не зміг.
В подальшому потерпілим явку представника в судові засідання не забезпечено не було.
Судом в ході судового розгляду досліджені усі докази сторони обвинувачення та захисту, які сторони кримінального провадження вважали за потрібне надати. Потерпілим доказів суду не надавалось.
Так, судом, окрім допиту обвинуваченого, допитано представника потерпілого, свідка ОСОБА_6 , досліджені письмові докази та висновки експерта.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що працює начальником дільниці Запорізького асфальтобетонного заводу, ОСОБА_4 був їх сторожем. 27.06.2018 року свідок десь о 18.00 годині виїздив до заводу, почув звук бензопили та пішов у напрямку звуку. Йому назустріч вийшов ОСОБА_4 та на запитання, що він тут робить, обвинувачений вказав, що ріжуть метал. Свідок побачив, що троє чоловіків ріжуть металоконструкцію, яка була призначена для будівництва складів та являла собою швелери із арматурою. Ця металоконструкція лежала в цьому місці не менше 6 років. Частин «Тельтомату» свідок біля ОСОБА_4 або поблизу не бачив. Територія заводу не всюди огороджена.
В ході огляду місця події 27.06.2018 року у відповідності до протоколу огляду місця події (а.с. 58) слідчим було оглянуто територію філії «Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця» за адресою по вул. Панфьорова у м. Запоріжжя. На території слідчим оглянуті неробочі споруди, які не обладнані воротами, а також частково відсутні стіни та дах. В приміщеннях перебували напівзруйновані іржаві металеві конструкції різних розмірів та ваги. Також поблизу перебувала металоконструкція зі швелерів та прутів. З місця події вилучено болгарку та дві металеві конструкції зі швелерів та прутів 3,5 метри, лом та молоток.
У протоколі не зазначено, куди саме передано майно, яке було вилучене в ході огляду місця події.
08.07.2018 року слідчим оглянуто на території філії «ЗДЕД» металевий швелер гнутий марки 80х50х3 загальною довжиною 23 метри 1 см загальною вагою 103 кг 260 гр, металеву арматуру марки 16 загальною довжиною 31 метр вагою 33,9 кг. Представник потерпілого, в присутності якого проводився огляд, вказав, що впізнає швелер та арматуру.
Однак, в протоколі огляду не зазначено в якості чого ОСОБА_6 , який виступав в даній слідчий дії в якості представника потерпілого, впізнав швелер та арматуру.
Відповідно з копією наказу № 39к від 01.06.2011 року ОСОБА_4 був прийнятий на посаду асфальтобетонника-варильника 4 розряду на Запорізький АБЗ (а.с. 52).
Згідно із висновком судової товарознавчої експертизи експерта ОСОБА_9 (а.с. 79) ринкова вартість стального гнутого швелеру 80х50х3 довжиною 23 метри 1 см вагою 103 кг 260 гр складає 582,39 гривень, а арматури 16 загальною довжиною 31 метр вагою 33 кг 900 гр складає 191,2 гривень.
В ході слідчого експерименту 21.07.2018 року ОСОБА_10 вказав, що того дня він зателефонував своєму знайомому на ім`я ОСОБА_7 та попросив привести болгарку. Коли ОСОБА_7 привіз болгарку, ОСОБА_4 розпочав розпилювати конструкцію з арматури та швелера, коли побачив ОСОБА_6 , який викликав поліцію.
На відеозаписі відображено як на невідомій території, яка не має видимої огорожі, розташована якась конструкція з іржавого металу, а ОСОБА_4 вказав, що 27.06.2018 року від цієї металоконструкції він відпиляв біля метра.
Відповідно до копії довідки ДП «Запорізький облавтодор» філія «Запорізька дорожньо-експлуатаційна дільниця» (а.с. 35) на балансі філії знаходиться асфальтобетонна установка «Тельтомат» первісною балансовою вартістю 400193,41 гривень та металоконструкції первісною вартістю 10118,59 гривень. Нанесена матеріальна шкода від крадіжки металоконструкцій з установки Тельтомат: швелер стальний гаряче катаний № 12п-90 метрів та уголок стальний гаряче катаний 45х45х4 90 метрів станом на 02.07.2018 року становить 28404 гривень.
Інших доказів сторонами кримінального провадження, потерпілим, суду не надавалось, про існування таких учасники кримінального провадження не повідомляли.
При оцінці доказів суд виходить з положень ст. 337 КПК України, яка вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.
Так, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
З урахуванням вищевикладеного, суд в подальшому надає оцінку доказам у їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, та з урахуванням висловленої оцінки їх учасниками справи та заяви сторони захисту щодо недопустимості окремих з них.
Так, захисник, висловлюючись на користь виправдання обвинуваченого, вказувала, що будь-якими доказами, які б були надані стороною обвинувачення, не доведено належність того металобрухту, який відпиляв ОСОБА_4 , потерпілому, його кількість та вартість. Обвинувачений вказував, що він дійсно відпиляв від іржавої металоконструкції, яка, на його думку, нікому не належала, частину, але Тельтомат він не бачив та викрадати його наміру не мав.
З доводами сторони захисту суд в повній мірі погоджується.
Металоконструкції, які оглядались слідчим 27.06.2018 року при огляді місця події та які оглядались 08.07.2018 року в ході огляду предмету не мають між собою майже нічого спільного, адже в першому випадку слідчим оглянуті різні металоконструкції, виготовлені зі швелера та металевих прутів, а при огляді предмету 08.07.2018 року слідчим оглянуто металевий швелер гнутий та металеву арматуру з зазначенням загальної довжини, марки та ваги. При цьому в який спосіб слідчим визначалась вага цих предметів не зрозуміло, адже про використання будь-яких засобів зважування в протоколі не вказано.
Також не зрозуміло з яких саме міркувань виходила сторона обвинувачення, визначаючи, що ОСОБА_4 мав умисел на заволодіння саме цими предметами, а також, що ці предмети є частиною асфальтобетонної установки «Тельтомат».
При цьому з показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що коли він застав ОСОБА_4 27.06.2018 року, будь-яких частин порізаного «Тельтомату» він біля нього не бачив, а фактично те, що ОСОБА_10 відпиляв, являло собою іржаві швелери та арматуру невизначеної кількості.
Це в повній мірі підтверджено відеозаписом так званого слідчого експерименту, який проведений з грубим порушенням положень КПК України.
Так, у відповідності до ст. 223 ч. 7 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.
Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.
Враховуючи, що як зазначено слідчим, слідчий експеримент проводився на території філії «ЗДЕД» ДП «Запорізький облавтодор», тож у відповідності до положень ст. 223 ч. 7 КПК України при його проведенні обов`язково мали брати участь поняті.
Натомість, слідчим слідчий експеримент проведений без присутності представника потерпілого, в присутності лише одного понятого (будь-якої іншої особи, окрім слідчого, ОСОБА_4 та одного понятого на відеозаписі немає), а відеозапис очевидно не є безперервним, при цьому з нього взагалі не виявляється можливим зрозуміти, де саме знаходиться місце інкримінованого злочину на території філії «ЗДЕД», чи має воно якусь огорожу та чи можливо зрозуміти, що металоконструкція перебуває на території підприємства.
За таких обставин, протокол слідчого експеримент та відеозапис до нього є очевидно неналежними доказами.
Також суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що стороною обвинувачення очевидно не встановлено обсяг, опис та вид майна, замах на крадіжку якого інкримінується ОСОБА_4 , адже сам ОСОБА_4 вказував, що він відпиляв близько метра від металоконструкції та не бачив взагалі «Тельтомат», що підтверджено і показаннями свідка ОСОБА_6 , який також зазначав, що коли він підійшов до ОСОБА_10 , біля останнього фрагментів «Тельтомату» не було, а були частини конструкції, з якої планувалось багато років тому будувати склади.
За таких обставин вартість майна, замах на крадіжку якого інкримінується обвинуваченому, не встановлена.
При цьому у суду викликає обґрунтований сумнів достовірність висновку експерта щодо вартості майна, адже експерт ОСОБА_9 є приватним експертом, здійснює свою діяльність у м. Олександрія Кіровоградської області, тож взагалі не зрозуміло на підставі яких вихідних даних, адже йому очевидно не направлялось саме майно, визначив його вартість. Так, в ухвалі слідчого судді не вказано з якої саме сталі виготовлено швелер та про яку саме арматуру йдеться мова.
Враховуючи також, що експерт ОСОБА_9 є саме приватним експертом та не працює у державній установі, здійснює свою діяльність в іншій області, взагалі не зрозуміло з яких підстав саме він був залучений до здійснення цієї експертизи, при цьому виконав він її, не отримавши оплати.
За таких обставин, суд вважає, що стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_4 мав намір викрасти саме те майно, яке зазначено в обвинувальному акті, а також і що вартість цього майна є достатньою для кваліфікації його дій саме як кримінального злочину.
При цьому стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 15 ч. 2 КК України, що передбачає закінчений замах на скоєння крадіжки, між тим як в обвинувальному акті при викладенні обставин, які прокурор вважав доведеними, та при формулюванні обвинувачення вказано, що ОСОБА_10 не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для вчинення злочину, тобто фактично описаний незакінчений замах на скоєння злочину.
Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).
Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.
Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.
При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами того, що ОСОБА_10 мав умисел та вчинив дії, направлені на викрадення чужого майна, не доведено направленості умислу обвинуваченого на викрадення саме конкретного майна, зазначеного в обвинуваченні, а також і того, що вартість цього майна є достатньою для кваліфікації дій саме як злочину, отже стороною обвинувачення не доведено наявності в діях ОСОБА_4 складу інкримінованого злочину, тож обвинуваченого за таких обставин слід виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого злочину.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 1 КК України, визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Речові докази: металевий гнутий швелер марки 80х50х3 загальною довжиною 23 метри 1 см, металеву арматуру марки 16 загальною довжиною 31 метр, які передані на зберігання ОСОБА_6 , повернути філії ДП «Запорізький облавтодор»; диск з відеозаписом, долучений до матеріалів справи, залишити в матеріалах справи; болгарку STIHL, передану на зберігання ОСОБА_6 , повернути ОСОБА_4 .
Цивільний позов Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» до ОСОБА_4 залишити без розгляду.
Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1