У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання ОСОБА_5 про визначення долі речових доказів у кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, п.11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
11 лютого 2020 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч .3 ст. 27 п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 7 (семи) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із застосуванням ст.69 КК України, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання в вигляді 7 (семи) років 5 (п`ять) місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювати - з 24 квітня 2016 року. Зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 квітня 2016 року по 17 січня 2020 року включно у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У зв`язку з відбуттям призначеного цим вироком покарання ОСОБА_5 звільнено від відбуття призначеного покарання.
13.05.2020 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся із заявою ОСОБА_5 , в якій просить повернути належний йому автомобіль „ ВАЗ 21011,1984 року випуску зеленого кольору, двигун № НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , який був визнаний речовим доказом в рамках кримінального провадження відносно нього.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, заяву та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_5 підлягає задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Так, відповідності до вимог ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови від цивільного позову.
При постановленні вироку питання про скасування арешту майна, у порядку ч.4 ст.174 КПК України, не було вирішено.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п. 35).
Однією з підстав для накладення арешту на транспортний засіб було визнання даного транспортного засобу речовим доказом.
Згідно п.12 ч.1 ст.368 КПК України, вбачається, що одним із питань, що вирішуються під час ухваленнявироку є питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Згідно ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Як вбачається з наданих прокурором матеріалів кримінального провадження, 27 квітня 2016 року слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000074 від 21.03.2016 року про накладення арешту на майно. З метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000074 від 21.03.2016 року накладено арешт зокрема на автомобіль „ ВАЗ -21011, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 .
29 вересня 2016 року постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 було визнано речовими доказами автомобіль «ВАЗ 21011, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яки належить ОСОБА_5 та переданий на відповідальне зберігання до майданчика тимчасового тримання Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області до відповідного рішення суду.
11 лютого 2020 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч .3 ст. 27 п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання : - за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 7 (семи) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із застосуванням ст.69 КК України, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання в вигляді 7 (семи) років 5 (п`ять) місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювати - з 24 квітня 2016 року. Зараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 24 квітня 2016 року по 17 січня 2020 року включно у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У зв`язку з відбуттям призначеного цим вироком покарання ОСОБА_5 звільнено від відбуття призначеного покарання.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним вирішити долю зазначеного речового доказу та скасувати арешт вказаного автомобіля, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року, повернувши його власнику, оскільки потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження на даний час відпали, а подальше існування вказаного арешту не буде відповідати розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 174, 537, 539 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Клопотання ОСОБА_5 про визначення долі речових доказів у кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.14, ч.3 ст.27, п.11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України- задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2016 року в рамках кримінального провадження №0000074 від 21.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч.3 ст. 27 п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, а саме на автомобіль „ВАЗ -21011, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 .
Автомобіль „ВАЗ -21011, реєстраційний номер НОМЕР_3 , повернути ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2