ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/114/20 Справа № 693/404/18 Категорія: ч.1 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції з

Жашківським районним судом:

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № №0000532 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 14 червня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баштечки Жашківського району Черкаської області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 3000 гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирався.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Жашківського районного суду Черкаської області від 14 червня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 05 жовтня 2017 року близько 12 год. 30 хв., знаходячись біля будинку культури по вул. Миру у с. Нагірна Жашківського району Черкаської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, діючи умисно та цілеспрямовано, раптово наніс численні удари ногами та руками по обличчю, голові та інших частинах тіла потерпілого ОСОБА_8 , у результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця правої виличної ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05-7-01/1016 від 30.11.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи вирок суду незаконним, просив його скасувати та закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю доказів для доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в оскаржуваному вироку не вірно відображено покази обвинуваченого, покази потерпілого мають суттєві розбіжності. Вважає, що покази свідків, які допитані місцевим судом, є необ`єктивними, оскільки свідок ОСОБА_10 залежний від осіб, які працюють в правоохоронних органах, а свідок ОСОБА_11 залежний від працевлаштування «ФГ-Щедра Нива». Також вказує, що висновок судово-медичної експертизи не відповідає вимогам закону, а тому не може бути доказом його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Зазначає, що кримінальна справа порушена на грунті фальшування, штучних доказів, та неправдивому висновку судмедексперта, докази щодо його винуватості сфабриковані, висновок освідування № 879 відсутній.

Прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_12 подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому останній вказує на її необґрунтованість, а тому просить вирок місцевого суду залишити без змін.

Потерпілим ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційну скаргу, в якому він просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, мотивуючи тим, що судове рішення є обґрунтованим та законним.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, та наполягав на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, та просили вирок місцевого суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені з врахуванням дійсних обставин події та ґрунтується на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, та їм дана правильна юридична оцінка.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина повністю доведена доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_8 , згідно яких він давно перебуває з братом в неприязних відносинах. Коли він його побачив 05.10.2017, то відвернувся та зробив вигляд, що не помітив. Проте, обвинувачений сам підійшов та почав його зачіпати. Пояснив, що ОСОБА_7 наніс йому удар лівою рукою в область вилиці, після чого правою рукою - в щелепу. Він хотів покласти на землю пакет з медикаментами і в цей момент ОСОБА_7 наніс йому удар коліном в голову, далі обвинувачений поволік його, так як він не втримався на ногах. Коли вони обоє упали, ОСОБА_7 розвернувся і знову його вдарив, він лежав на спині та прикривав обличчя. Загалом , коли потерпілий упав, то обвинувачений повалився на нього і наніс близько 5-6 ударів, точної кількості не пам`ятає. Потім їх розборонили хлопці, які йшли повз них, серед яких був ОСОБА_13 . При цьому ОСОБА_7 ще намагався його вдарити. Повідомив, що наступного дня поїхав на освідування в бюро СМЕ в м. Умань.

Крім того, суд обґрунтовано врахував як доказ винуватості ОСОБА_7 показання свідка ОСОБА_14 , які вона надавала безпосередньо в суді першої інстанції, згідно яких вона 05.10.2017, коли йшла додому, бачила, що ОСОБА_7 сидить зверху на ОСОБА_8 та б`є його рукою по обличчю. Потім підійшли ОСОБА_15 та ОСОБА_10 і розборонили братів.

Також колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно врахував показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , дані в ході судового розгляду в суді першої інстанції, як такі, що підтверджують винуватість ОСОБА_7 , вони підтвердили, що між братами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 була сутичка та вони їх розбороняли. При цьому, як пояснив свідок ОСОБА_10 , ОСОБА_8 лежав на землі знизу, а ОСОБА_7 сидів верхи на ньому, вони тримали один одного за руки та виражались нецензурною лайкою. Чи наносили Холявчуки один одному удари - свідки не бачили.

Крім того, покази потерпілого та свідка ОСОБА_14 узгоджуються з даними висновку експерта №05-7-01/1016 від 30.11.2017, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено синець правої виличної ділянки. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних у постанові та освідуваним і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В ділянку обличчя ОСОБА_8 було нанесено не менш як одну травматичну дію (удар).

Дані висновки підтвердив експерт ОСОБА_16 , який був безпосередньо допитаний в судовому засіданні. Крім того, він зазначив, що у висновку була допущена механічна помилка при наборі тексту і вказано - додаткова судово-медична експертиза, хоча насправді було проведено первинну експертизу. Також пояснив, що можливість виникнення таких травм при падінні, чи від падіння з висоти на поверхню або отримання їх самостійно освідуваним в побутових умовах виключається. Пояснив, що висновок освідування та експертизу підписував особисто він.

Вказані докази узгоджуються між собою та в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень.

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а доводи апелянта щодо відсутності доказів доведення його винуватості є безпідставними та спростовуються вищенаведеними доказами.

Не досить повне та точне відображення у вироці суду показів обвинуваченого, як про це стверджує апелянт, не є підставою для його зміни чи скасування, оскільки в основу обвинувального вироку суд поклав покази потерпілого, свідків, висновок експертизи та інші докази.

Доводи апелянта про те, що показання свідка ОСОБА_14 суд безпідставно визнав допустимим доказом, є необгрунтованими, оскільки даний свідок та потерпілий надали логічні, послідовні покази, які узгоджуються між собою, та з висновком експерта № 05-7-01/1016 від 30.11.2017, та які суд обґрунтовано поклав в основу доведеності обвинувачення.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_17 на залежність свідка ОСОБА_10 від правоохоронних органів, а свідка ОСОБА_11 від ФГ «Щедра Нива», та надання ними в зв`язку з цим необ`єктивних показань, апелянтом жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено .

Колегією суддів не встановлено будь-якої зацікавленості вказаних свідків у дачі неправдивих показань з метою притягнення ОСОБА_17 до кримінальної відповідальності.

Згідно з ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , які допитані в судовому засіданні суду першої інстанції, були безпосередніми свідками подій, які відбувались 05.07.2017 між братами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 біля будинку культури по вул. Миру у с. Нагірна Жашківського району Черкаської області та надали покази з приводу відомих їм обставин справи. Крім того, за дачу неправдивих показань останні відповідно до вимог ст. 67 КПК України та ст.ст. 384, 385 КК України судом першої інстанції попереджувались про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів критично оцінює доводи обвинуваченого про те, що висновок судово-медичного експерта, є недопустимим доказом, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься оригінал висновку судово-медичного експерта ОСОБА_16 №05-7-01/1016 від 17.11.2017 (а.м.111-112), який підписано експертом та має мокрі печатки, а тому протилежні твердження апелянта є безпідставними.

Крім того, в судовому засіданні місцевого суду експерт ОСОБА_16 підтвердив висновки щодо отриманих ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, надав покази про те, що він підписував висновки та пояснив, що експертиза була проведена з врахуванням складеного висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 879 від 06.10.2017, проведеного ним за самозверненням ОСОБА_8 .. Також під час виготовлення висновку експерта сталася механічна помилка, внаслідок якої зазначено - додаткова судово - медична експертиза, однак, проведено було первісну експертизу.

Висновок спеціаліста №879 про який зазначає обвинувачений ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження не містять, судом не досліджувався та не використовувався як доказ обвинувачення.

Доводи обвинуваченого про фальсифікацію доказів по справі є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене колегія суддів критично оцінює твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про невинуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, та вважає, що дана позиція останнього є тактикою захисту від пред`явленого обвинувачення та намаганням уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Судом враховано, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, за відсутності пом`якшуючих та наявності обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину проти особи похилого віку, обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді двохсот годин громадських робіт.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням положень ст.. 127, 129 КПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177, 1195 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", прийшов до вірного висновку про стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 моральної шкоди, якої останній зазнав в результаті злочинних дій обвинуваченого, та визначив моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., який на переконання колегії суддів відповідає засадам виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 п.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції може залишити вирок або ухвалу без змін.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав, передбачених ст.ст. 408, 409, 411,412,417 КПК України, для його зміни чи скасування не встановлено.

Істотні порушення кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування вироку суду, відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України визначено найбільш суворий вид покарання у виді виправних робіт та відповідно до ст. 12 КК України цей злочин віднесено до злочинів невеликої тяжкості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з моменту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто з 05.10.2017 і до часу розгляду провадження в апеляційному суді ( до 11.06.2020), минуло більше двох років.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Оскільки на момент апеляційного розгляду закінчилися строки давності, тому слід звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного судом першої інстанції покарання на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного за даним вироком покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :