справа № 208/892/20
№ провадження 1-кс/208/305/20
УХВАЛА
Іменем України

10 лютого 2020 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000217 від 05.02.2020 року за ч.1 ст.369КК України, -

встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним погодженим з прокурором клопотанням, просив накласти арешт на речові докази, які були вилучені 06.02.2020 у ході огляду службового кабінету № 103 Кам`янського ВП, за адресою пр. Аношкіна 7/42, а саме на грошові кошти.

Клопотання вмотивоване тим, що 05.02.2020 року надійшов рапорт працівника поліції начальника СП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області у якому зазначено, що 05.02.2020 року, до нього звернулася гр. ОСОБА_5 та запропонувала йому пропозицію та обіцянку надати неправомірну вигоду у розмірі 3000 гривень.

05.02.2020 були внесені відомості до ЄРДР №0000217 від 05.02.2020р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Встановлено, що 05.02.2020 р. приблизно о 10.00 гр. ОСОБА_6 , звернулася до начальника сектора превенції Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровські області капітана поліції ОСОБА_7 та у ході розмови поросила вирішити питання щодо повернення вилученого майна, яке зберігається у камері речових доказів Кам`янського ВП., та запропонувала йому надати неправомірну вигоду.

05.02.2020 ОСОБА_7 повідомив керівництво Кам`янського ВП про злочинні наміри ОСОБА_6 , та склав рапорт який був зареєстрований в журналі обліку Кам`янського ВП 05.02.2020 за № 2282.

06.02.2020 приблизно о 10.50 год. ОСОБА_6 прийшла до Кам`янського ВП по пр. Аношкіна 7/42 у м. Кам`янське, де перебуваючи у приміщенні службового кабінету № 103, надала службовій особі начальнику сектору превенції Кам`янського ВП ОСОБА_7 неправомірну вигоду у вигляді грошей в сумі 3000грн, про що він одразу повідомив СВ Кам`янського ВП.

06.02.2020 в період часу з 10.53 до 11.49 в ході проведення огляду службового кабінету № 103 Кам`янського ВП за адресою м. Кам`янське пр. Аношкіна 7/42, працівниками поліції були вилучені грошові кошти: купюра номіналом 500гривень №ВЗ 3973994, купюра номіналом 500гривень №ВА 3415108, купюра номіналом 500гривень №СГ 5897996, купюра номіналом 500гривень №ХЗ 1536549, купюра номіналом 500гривень №СЖ 2306314, купюра номіналом 500гривень №ЛГ 7952309.

Зазначені грошові кошти поміщені до паперового пакету, опечатано та вилучено до Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

На думку слідчого, вилучене майно має суттєве значення для встановлення істини та важливих обставин у кримінальному провадженні та в подальшому може бути використане як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження та судового розгляду. підставами арешту є те, що майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення. Метою арешту предмету клопотання є запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, просив задовольнити.
Слідчий в судовому засіданні підтримала клопотання з підстав, наведених у його мотивувальній частині, просила задовольнити.
Власник майна в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення клопотання.
Слідчий суддя, вислухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Надані органом досудового розслідування докази, наявні в матеріалах клопотання, зокрема, протокол огляду від 06.02.2020р., постанова про визнання речових доказів від 06.02.2020р., наразі утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
П. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий суддя вважає, що предмет клопотання грошові кошти, мають ознаки предмету злочину та є наявним ризик їх знищення, перетворення та відчуження, тому клопотання слідчого є обгрунтованим.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Клопотання слідчого відповідає наведеним критеріям та наразі обмеження права власності відповідає завданням кримінального провадження, є пропорційним і не становить особистий і надмірний тягар для власника майна, адже не порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника предмету клопотання.
Слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування докази утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна з метою збереження речових доказів, унеможливлення їх приховання, пошкодження чи знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази органу досудового розслідування та необхідним буде застосувати арешт майна, що в достатній мірі забезпечить потреби кримінального провадження.

Керуючись викладеним та ст. 9, 98, 170, 173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт на речові докази, які були вилучені 06.02.2020 у ході огляду службового кабінету № 103 Кам`янського ВП, за адресою пр. Аношкіна 7/42, а саме грошові кошти:

- купюра номіналом 500гривень №ВЗ 3973994

- купюра номіналом 500гривень №ВА 3415108

- купюра номіналом 500гривень №СГ 5897996

- купюра номіналом 500гривень №ХЗ 1536549

- купюра номіналом 500гривень №СЖ 2306314

- купюра номіналом 500гривень №ЛГ 7952309

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1 >