Справа № 991/354/20
Провадження1-кс/991/355/20
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Жовтневим судом м. Дніпропетровська скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення від 06.01.2020 про вчинення кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із зазначеною скаргою, в якій оскаржує бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей після отримання його повідомлення від 06.01.2020 про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР).
Вимоги скарги мотивує тим, що 06.01.2020 він звернувся до директора НАБУ в порядку ст. 214 КПК України із повідомленням про вчинення суддею Запорізького апеляційного суду кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Однак, в порушення вимог ст. 214 КПК України, відомості за вказаним повідомленням, уповноваженою службовою особою НАБУ до ЄРДР внесені не були, витяг з ЄРДР він не отримав, чим порушені його права. У зв`язку з цим, просить слідчого суддю визнати незаконною бездіяльність директора НАБУ щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання повідомлення від 06.01.2020 про вчинення кримінального правопорушення; зобов`язати директора НАБУ внести відомості до ЄРДР за його повідомленням від 06.01.2020 та розпочати досудове розслідування.
Особа, яка подала скаргу, - ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив про її задоволення з підстав, викладених в скарзі. Пояснив, що суддя Запорізького апеляційного суду, не виконавши ухвалу Верховного суду, постановила ухвалу, якою апеляційну скаргу його дружини, подану через один рік після ухвалення судового рішення, залишила без руху та своєю ухвалою зобов`язала подати клопотання про поновлення пропущеного строку, таким чином суддя неправомірно застосувала примус до дружини ОСОБА_3 , тобто дії судді є злочинними та мають особистий корупційний інтерес у справі.
Особа, бездіяльність якої оскаржується, в судове засідання не з`явилась. Від представника НАБУ (за довіреністю) до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник зазначав, що в заяві ОСОБА_3 від 06.01.2020 (вх. № К-364 від 08.01.2020) про вчинення суддею Запорізького апеляційного суду можливих кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, 366, 367, 368, 369, 369-2, 375 та 376 КК України, не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення вказаним суддею кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесеного до підслідності НАБУ. У зв`язку з цим, вказану заяву листом від 11.01.2020 №111-225/1065 скеровано для організації розгляду в межах компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, про що повідомлено заявника. Просив відмовити в задоволенні скарги та розглядати скаргу без участі представника НАБУ.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу у відсутність особи, бездіяльність якої оскаржується, оскільки це не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов до такого.
За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Частиною 1 статті 306 КПК України визначено, що скарги на бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.
Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 надіслав до директора НАБУ повідомлення від 06.01.2020, в якому наводить факти про можливі протиправні дії судді Запорізького апеляційного суду, які, на його думку, кваліфікуються за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, 366, 367, 368, 369, 369-2, 375 та 376 КК України.
Питання предметної підсудності Вищого антикорупційного суду врегульоване нормами ст. 33-1 КПК України. Частиною 2 статті 33-1 КПК України визначено, що слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті, тобто стосовно злочинів, передбачених в примітці статті 45 КК України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України.
Злочини, передбачені ст. 366, 367, 375 та 376 КК України, не належать до переліку злочинів, віднесених законом до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, тому слідчий суддя цього суду не уповноважений на розгляд питання щодо бездіяльності уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про такі кримінальні правопорушення до ЄРДР.
Щодо іншої частини заяви, що стосується повідомлення про злочини, передбачені ст. 364, 368, 369, 369-2 КК України, заявник ОСОБА_3 вказує на те, що суддя Запорізького апеляційного суду при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2016 року постановила ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку десять днів для подачі клопотання про поновлення пропущеного строку з посиланням на поважність причин пропуску строку, попередивши, що у випадку не виконання зазначених вимог до апеляційної скарги будуть застосовані правила ч. 4 ст. 357 ЦПК України. Вважає, що такі дії є злочинними та є службовим підробленням - складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричини тяжкі наслідки.
У заяві ОСОБА_3 від 06.01.2020 не зазначено обставини, що вказували на вчинення дій суддею Запорізького апеляційного суду з використанням службового становища з метою одержання неправомірної вигоди, надання пропозиції, обіцянки або надання неправомірної вигоди службовій особі, чи зловживанні вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а також дій, пов`язаних зі службовим підробленням документів, що в свою чергу є умовою для здійснення попередньої кваліфікації кримінальних правопорушень за ст. 364, 368, 369, 369-2 КК України.
Також у заяві не було зазначено і про обставини, що вказували б на вчинення суддею дій, з використанням службового становища з метою одержання неправомірної вигоди, що в свою чергу є умовою для здійснення попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого 364 КК України та не зазначено фактів, які б свідчили про наявність істотної шкоди, що передбачена пунктом 3 примітки 364 КК України, що могла бути завдана заявнику неправомірними діями судді Запорізького апеляційного суду.
Що стосується суб`єкта кримінального правопорушення - судді Запорізького апеляційного суду, слідчий суддя звертає увагу на наступне.
Відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року).
Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку.
Отже, оцінка судових рішень, прийнятих суддею, може бути надана виключно у межах встановленого законодавством процесуального контролю.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; вказана попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) КК України (ч. 5 ст. 214 КПК України). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Генеральною Прокуратурою України.
Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139). Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України. Злочином є передбачене КК України суспільно-небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом. Об`єктивними ознаками складу злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними суб`єкт і суб`єктивна сторона.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), яка вказує на ознаки якого-небудь кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Зі змісту ст. 214 КПК України вбачається, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленнях потерпілим, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий (детектив), прокурор.
Повідомлення ОСОБА_3 від 06.01.2020 про вчинення кримінальних правопорушень, що надійшло до НАБУ (вх. № К-364 від 08.01.2020), за своїм змістом та суттю є висловленням незгоди із процесуальним рішенням судді Запорізького апеляційного суду у конкретній судовій справі, та не є повідомленням про злочин, підслідний НАБУ, оскільки містить інформацію, пов`язану зі здійсненням суддею судочинства, і не містить даних про вчинення суддею корупційних кримінальних правопорушень, тому відомості за ст. 364, 368, 369, 369-2 КК України щодо вищевказаної особи не підлягають внесенню до ЄРДР.
Отже, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд заявником, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань документи, з урахуванням наведеного вище, дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 303, 304, 306, 307, 309, 395 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення від 06.01.2020 про вчинення кримінального правопорушення залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1