УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 про накладення арешту на майно обвинуваченої ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 201/4679/19 (провадження № 1-кп/201/908/2020), відомості про яке 25 грудня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002954, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки і мешканки АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні представником потерпілого адвокатом ОСОБА_6 було заявлено клопотання про накладення арешту на земельну ділянку АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:134:0163, площею 0,11 га, яка належить обвинуваченій ОСОБА_4 , з метою забезпечення цивільного позову, заявленого потерпілим у цьому кримінальному провадженні у розмірі 270448,44 грн., посилаючись на те, що невжиття заходів щодо арешту цього майна може призвести до втрати або передачі такого майна третій особі, внаслідок чого, потерпілий втратить можливість на відшкодування завданої йому шкоди.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні залишила вирішення зазначеного клопотання на розсуд суду.

Захисник адвокат ОСОБА_5 і обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення заявленого представником потерпілого клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченої, посилаючись на його невмотивованість і необґрунтованість з огляду на те, що до клопотання не долучено жодних документів, які б підтверджували вартість земельної ділянки, на яку представник просить накласти арешт, що має значення для дотримання принципу співрозмірності обмеження права власності.

Вислухавши думки учасників судового провадження, а також дослідивши клопотання і долучені до нього документи, суд доходить до наступних правових висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями пункту 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положеннями ч. 6 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Вимогами частин 10 і 11 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Як встановлено судом, під час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні, потерпілим ОСОБА_7 було подано позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті кримінального правопорушення, у якій останній просив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на його користь завдану майнову шкоду у сумі 70 448,44 коп., і моральну шкоду у сумі 200 000,00 грн., а всього на загальну суму 270 448,44 грн., при цьому, до позовної заяви були надані відповідні документи, які обґрунтовують факт завдання такої шкоди і її розмір, про що було зазначено у поданому клопотанні, тобто, зміст останнього повністю відповідає положенням ч. 3 ст. 171 КПК України, яка не вимагає надання або підтвердження будь-яких інших документів і обставин.

Крім того, до поданого суду клопотання про арешт майна обвинуваченої ОСОБА_4 була долучена, сформована у електронному вигляді, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з якої судом встановлено належність ОСОБА_4 на праві власності об`єкта нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, кадастровий номер: :01:134:0163, площею 0,11 га., цільове призначення: для колективного садівництва, адреса: АДРЕСА_2 , що належним чином підтверджує наявність у обвинуваченої ОСОБА_4 майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При цьому, ч. 2 цієї статті передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, аналізуючи вищевказані обставини, суд вважає, що клопотання представника потерпілого про накладення арешту на майно обвинуваченої ОСОБА_4 є обґрунтованим, а отже, вважає за необхідне з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), накласти арешт на вищезазначену земельну ділянку, яка належить на праві власності обвинуваченій ОСОБА_4 , при цьому, враховуючи характер позовних вимог і розмір завданої шкоди, суд доходить до висновку про те, що накладення арешту на вказане майно не порушить принципів розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, не призведене для обвинуваченої або третіх осіб до будь-яких негативних наслідків, які суттєво позначаться на їх інтересах, а навпаки, забезпечить дотримання балансу між інтересами особи, якій завдано шкоди, і особою, права якої тимчасово обмежуються, у зв`язку із накладенням арешту.

Що стосується доводів сторони захисту про неможливість накладення арешту з огляду на відсутність вартості земельної ділянки, на яку передбачається накладення арешту, суд не може прийняти їх до уваги, оскільки кримінальним процесуальним законом не передбачено обов`язкової вимоги для цивільного позивача доводити ці обставини при поданні клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченої особи, в той же час, враховуючи розмір позовних вимог, суд не вбачає підстав для сумніву щодо належного забезпечення цих вимог шляхом накладення арешту на зазначене майно обвинуваченої із найменшим обтяжливим способом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 369-372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 про накладення арешту на майно обвинуваченої ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 201/4679/19 (провадження № 1-кп/201/908/2020), відомості про яке 25 грудня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002954, стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, кадастровий номер: :01:134:0163, площею 0,11 га., цільове призначення: для колективного садівництва, адреса: АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши обмеження щодо розпорядження таким майном.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1