Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/252/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ження, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України
продовжено дію запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 00 год. 17 хв. 17.06.2020 року по 00 год. 17 хв. 15.08.2020 року з визначенням застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 168 160 грн.
інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обравши запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, мотивуючи тим, що в ухвалі слідчого судді відсутні обґрунтування щодо неможливості застосувати більш м`яких запобіжних заходів. Зазначає, що до підозрюваного цілком можливо застосувати домашній арешт, не порушуючи норм КПК України. Крім того, беручи до уваги те, що вина підозрюваного не доведена, він має постійне місце проживання, працює, раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні не повнолітнього сина та тяжко хвору матір, яка потребує його піклування вважає, що утримання його під вартою незаконним, жоден ризик передбачений статті 177 КК України не доведений.
23.04.2020 року органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у тому, що він спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , маючи умисел на нетрудове збагачення за рахунок торгівлі людьми, вербування, переміщення, з метою експлуатації її праці з використанням обману чи уразливого стану, у не встановленому слідством часі і місці вступили в злочинну змову на торгівлю людьми.

Виконуючи умови злочинної змови, ОСОБА_10 , повинна була підшукувати на території м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, осіб з вираженими фізичними вадами, без визначеного місця проживання, зловживаючих спиртними напоями, які знаходяться в тяжкому матеріальному становищі, вербувати їх для поїздки в м. Кропивницький, Кіровоградської області, з метою експлуатації в якості жебраків в громадських місцях або місцях значного скупчення людей. Отримавши від них згоду, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 повинні були по телефону повідомити ОСОБА_7 про кількість завербованих осіб і після прибуття останнього, за допомогою автотранспорту ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_1 , переміщувати завербованих осіб до м. Кропивницький, Кіровоградської області, для подальшої трудової експлуатації.

Так, на початку січня 2020 року, точної дата і часу слідством не встановлені, в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, ОСОБА_10 , виконуючи умови злочинної змови підшукала громадянина ОСОБА_11 , без постійного місця проживання, жителя м. Кривого Рогу, про що, по телефону поставила до відома співучасників ОСОБА_9 і ОСОБА_7 ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , шляхом обману та використовуючи уразливий стан ОСОБА_11 , який виражався в його малозабезпеченості і відсутності постійного місця мешкання, завербували останнього пропонуючи поїхати в м. Кропивницький, на добре оплачувану роботу, навмисно повідомивши неправдиву інформацію про умови проживання і про за робітню плату, яку вони обіцяли потерпілому, не довівши до відома, що він являється об`єктом торгівлі, фактично для подальшого займання жебракуванням, навмисно приховуючи дійсну ціль виїзду до іншого міста України, отримали згоду потерпілого. Отримавши в результаті обману згоду ОСОБА_11 на виїзд для роботи в м. Кропивницький, того ж дня, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , на автомобілі та під керуванням останнього - ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_1 , разом з потерпілим, приїхали в АДРЕСА_1 . Продовжуючи діяти з єдиним умислом, направленим на нетрудове збагачення за рахунок торгівлі людьми, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , використовуючи його повну залежність, безправне положення і уразливий стан в навмисно створеній ситуації, примусили останнього займатись жебракуванням в місцях значного скупчення людей, під церквами, магазинами, при цьому заставили одягати гіпс на кінцівки, з метою імітування їх ампутації. Позбавлений права вибору місця проживання і роду діяльності, ОСОБА_11 протягом місяця працюючи з 08 години до 20 години, без вихідних днів, був вимушений займатись жебракуванням, під повним контролем ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , які вказували, яким чином та де необхідно жебракувати. Отримані грошові кошти - милостиню ОСОБА_11 віддавав вищевказаним особам, які присвоювали дані грошові кошти собі та використовували на свій розсуд. В подальшому, потерпілий ОСОБА_11 , скориставшись можливістю, що його залишили без нагляду, втік від ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_7 та звернувся до правоохоронних органів.

Органом досудового слідства кваліфіковано дії ОСОБА_7 як торгівля людиною, а так само вербування, переміщення людини, вчинене з метою експлуатації, з використанням примусу, обману, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.149 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2020 задоволено клопотання слідчого ВРЗЗС слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області про продовження застосування дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 00.17 год. 15.08.2020, з визначенням застави.
Рішення слідчого судді мотивовано тим, що заявлені ризики, передбачені п. 1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились, завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливе у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих (розшукових) дій. У той же час, слідчий суддя оцінив суворість можливого покарання ОСОБА_7 та визнав за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Наявність на утриманні матері та дитини, та позитивних характеристик, не спростовують оголошену підозру та встановлені ризики. Крім того, під час дослідження матеріалів клопотання було встановлено, що підозрюваний офіційно працював в ТОВ «ДОК» слюсарем-ремонтником з 05.06.2019 року по 24.03.2020 року, тобто на момент його затримання, а саме 23.04.2020 року останній майже протягом місяця не мав постійного місця роботи. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні підозрюваного під вартою, а тому слідчий суддя вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, тобто до 15.08.2020 року.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в відділом ВРЗЗС СУ ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 11.02.2020 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України.
23.04.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

24.04.2020 слідчим суддею Ленінського районного суду м. Кіровограда, ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, до 21.06.2020.
15.06.2020 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000036 від 11.02.2020 до чотирьох місяців, тобто до 23.08.2020 року.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України.
Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою прокурор зазначив, що завершити досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000036не представляється можливим, оскільки для всебічного, повного й неупередженого розслідування всіх обставин кримінального провадження, необхідно виконати наступні слідчі (розшукові) дії.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній не працює, не має джерела доходу та займається злочинною діяльністю з метою збагачення, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення слідчого судді про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

У разі застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційним судом встановлено, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про можливі причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання та той факт, що існуючі та враховані при обранні запобіжного заходу ризики не зменшилися.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

За таких умов, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри у скоєні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України, необхідністю виконанню вимог ст.ст. 290, 291 КПК України, апеляційний суд вважає, що у слідчого судді існували підстави для продовження строку тримання підозрюваного під вартою, а тому суд не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Твердження апелянта про те, що слідчий суддя при продовженні строку тримання під вартою не взяв до уваги ряд факторів про особу підозрюваного, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з рішень слідчого судді вбачається, що він враховував те, що підозрюваний має на утриманні матір та дитину, однак офіційно не працевлаштований, не має постійного законного заробітку, що вказує на слабку міцність соціальних зв`язків за місцем проживання, і підтверджує наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Докази, які були надані стороною захисту для спростування обставин, вказаних в клопотанні, а тому дійшов неправильного висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.
Інші посилання сторони захисту були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.
Крім того, враховуючи положення ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, з урахуванням положень ч.5 ст.182 КПК України, визначив саме такий розмір застави, який зможе запобігти зазначеним ризикам та слугувати стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді про продовження тримання підозрюваного під вартою законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисника не вбачає.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2020 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4