07.02.2020 Справа №607/2229/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2020 року Справа №607/2229/20

Провадження 1-кс/607/1142/2020

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернопіль клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , у вигляді позбавлення права віджувати і розпоряджатись нею, забороною використовувати для будівництва, власником якої є ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання заявник вказує, що у провадженні СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0000055 від 15 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у власності ОСОБА_7 перебуває квартира за АДРЕСА_2 . У 2014 році ОСОБА_8 проведено реконструкцію житлової квартири з надбудовою по АДРЕСА_3 ОСОБА_9 , без погодження з потерпілою ОСОБА_7 . Вказана реконструкція проведена згідно Декларації про початок виконання будівельних робіт від 16.10.2014 року №ТП 40 та Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30.11.2014 року за № ТП56. ОСОБА_8 09 жовтня 2014 року оформлено право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2014 року та вищевказаної Декларації.

Крім цього, у 2017 році ОСОБА_10 , без погодження з потерпілою ОСОБА_7 , проведено реконструкцію сусідньої квартири АДРЕСА_4 . Реконструкцію вказаної житлової квартири здійснено на підставі Повідомлення про початок будівельних робіт №ТП71 від 13.11.2017 та Декларації про готовність до експлуатації об`єкта №ТП17 від 28.11.2017.

Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_10 01.11.2017 оформлено право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2017 та вищевказаної Декларації. Як підставу для оформлення права власності на вищевказане нерухоме майно зазначено Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, хоча вказані документи отримані ОСОБА_8 та ОСОБА_10 значно пізніше, уже після оформлення права власності на майно.

Разом з тим, під час розгляду цивільної справи №599/1474/17, за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про знесення самочинного будівництва та приведення вищевказаних квартир в попередній стан, встановлено, що 09.01.2018 Управлінням Державної архітектурно- будівельної інспекції у Тернопільській області листом №40-1019-1.3/31-18 повідомлено Зборівський районний суд про відсутність відомостей щодо реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ТП56 від 30.11.2014 та Декларації про початок будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_4 .

Таким чином, існують обґрунтовані дані щодо того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 безпідставно здійснено реконструкцію нерухомого майна в будинку АДРЕСА_5 .

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що на вказану квартиру АДРЕСА_4 , 21.08.2018, відповідно до договору купівлі-продажу оформлено право власності за ОСОБА_4 .

Посилаючись на вищенаведене та те, що з метою встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні є необхідність у проведенні ряду слідчих та процесуальних дій з вказаним нерухомим майном, яке є речовим доказом у даному кримінальному провадження, а тому з метою запобігання її подальшої передачі та відчуження, забезпечення її збереження, просить накласти арешт на неї.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила задовольнити, з підстав наведених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_11 заперечила щодо задоволення клопотання. Зазначила, що вказана квартира у даному провадженні, виходячи із правової кваліфікації, не відповідає вимогам ст. 98 КПК щодо речових доказів, відтак підстав для накладення арешту не має.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є, у тому числі, арешт майна.

В силу вимог ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з вимогами ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як зазначено у клопотанні органу досудового розслідування, спірне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 є речовим доказом, об*єктом кримінального правопорушення. Відтак, з метою запобігання можливості передачі, відчуження речового доказу, слідчий просив накласти арешт на вказане майно.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У відповідності до вимог ст. 170 ч. 2 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є збереження речових доказів, спеціальної конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 4 цієї ж статті, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Встановлено, що слідчим у клопотанні не обґрунтовано доцільності застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, можливості зникнення, втрати чи пошкодження вказаного майна, відсутнє обґрунтування необхідності арешту майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий просить накласти арешт на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , у вигляді позбавлення права віджувати і розпоряджатись, забороною використовувати для будівництва, яке придбала ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 21.08.2018 року.

З матеріалів клопотання вбачається, що дане провадження внесено по факту зловживання посадовими особами Державної АБІ в Тернопільській області службовим становище щодо видання дозвільних документів на виконання будівельних робіт по реконструкції квартири за АДРЕСА_4 під торгово-офісне приміщення.

Згідно долучено до клопотання витягу з Державного реєстру речових прав за № 188882228 від 15.11.2019 року встановлено, що ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 21.08.2018 року є власником нежитлового приміщення, торгово-офісного приміщення, пл. 143,4 кв.м. за АДРЕСА_4 . ОСОБА_4 є добросовісним набувачем вищевказаного об`єкту нерухомості.

З долучених до матеріалів клопотання не вбачається, що вказане нежитлове приміщення, власником якого є ОСОБА_4 є речовим доказом по даному кримінальному провадженні, є тим самим житловим приміщенням, квартирою за АДРЕСА_4 , щодо якого проведено реконструкцію.

Крім того, в силу вимог ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Вказане клопотання подане слідчим ОСОБА_12 та погоджене прокурором ОСОБА_13 .

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що прокурор ОСОБА_6 у групі прокурорів у даному провадженні відсутній. Будь -яких інших доказів суду не надано.

Більше того, власник квартири ОСОБА_4 є третьою особою у даному кримінальному провадженні.

В силу вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Враховуючи вищенаведені вимог закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.170-173,309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :
У клопотанні слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1