Дата документу 10.07.2020 Справа № 554/1801/20
Провадження № 1-кс/554/9081/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження в порядку ст.303 КПК України, -

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження в порядку ст.303 КПК України, в якій просив поновити пропущений строк на оскарження у зв`язку з тим, що про рішення слідчого ТУ ДБР у м.Полтаві йому стало відомо з листа прокуратури Харківської області від 10.06.2020 року, яке йому було відправлене 12.06.2020 року і отримано ним 15.06.2020 року, а також через складну епідеміологічну ситуацію в країні; скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, від 01.06.2020 року про закриття кримінального провадження №0000216 від 20.02.2020 року.
В обґрунтування скарги заявник вказав, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування на підставі його заяви про кримінальне правопорушення, кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000216 від 20.02.2020 року за фактом вчинення проти ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України на той час працівниками Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
З листа прокуратури 15.06.2020 року заявнику стало відомо про те, що вищезгадане кримінальне провадження було закрито на підставі рішення слідчого ТУ ДБР м.Полтави від 01.06.2020 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Заявник вважає дану постанову такою, що порушує вимоги чинного кримінально-процесуального законодавства, її винесено передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення.
Так, з моменту відкриття вказаного кримінального провадження ціла група слідчих (9 осіб) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, які здійснюють досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні, не провела жодної слідчої дії, зокрема жодного допиту.
Крім того, 04.03.2020 року слідча Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_7 винесла постанову про невизнання ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні. На переконання заявника висновки слідчого порушують його права, передбачені КПК України.
23.02.2020 року ОСОБА_8 подав заяву про залучення до цього кримінального провадження як потерпілого. Щодо ОСОБА_8 було скоєно злочин ОСОБА_5 . Прокурор ОСОБА_5 30.05.2016 року погодила підозру стосовно ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.301 КК України, незважаючи на те, що під час досудового розслідування прокурор отримала достатньо фактичних даних про те, що дії ОСОБА_8 не містять складу злочину, передбаченого ч.2 ст.301 КК України.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав скаргу, просив вимоги задовольнити повністю. Вказав, що його звинувачували за ч.4 ст.296 КК України, але суд встановив, що в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. По справі є рішення, йому обрано покарання у вигляді штрафу, тоді як прокурор просив 5 років. Апеляційна інстанція погодилася з висновками суду 1 інстанції.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити. Вказав, що особа, яка напала на ОСОБА_3 не понесла відповідальність. На теперішній час вирок оскаржується в касаційній інстанції.

Слідчий, прокурор до суду не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого та прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, а слідчий суддя обмежений щодо строку розгляду скарги, на підставі чого суд розглядає скаргу за їх відсутності.
Заслухавши заявника, його представника, дослідивши матеріали скарги та матеріали наданого слідчим кримінального провадження, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги з наступних підстав.
Статтею ст. 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Законодавець в ч. 1 ст. 2 КПК України передбачив, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Згідно статті 303 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а, також, на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Судовим розглядом встановлено, що у провадженні слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебували матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, розпочатого на виконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 07.02.2020 року за скаргою ОСОБА_3 щодо притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0003202 зі штучним створенням доказів обвинувачення та іншою фальсифікацією доказів прокурорами Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
У своїй заяві ОСОБА_3 стверджує, що процесуальний керівник Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 , маючи достатньо фактичних даних про те, що дії ОСОБА_3 не містять складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України погодила підозру стосовно заявника, затвердила обвинувальний акт та під час судового провадження у Київському районному суді м.Харкова клопотала перед судом про призначення покарання ОСОБА_3 у вигляді 5 років позбавлення волі, що призвело до притягнення його завідомо невинного до кримінальної відповідальності.
Постановою слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_9 від 01.06.2020 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Суд вважає, що слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, було належним чином та в повному обсязі проведено дії, направлені на перевірку обставин справи та встановлення можливої причетності прокурорів до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, надано належну оцінку всім доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України.
Так, слідчий послався на вирок Київського районного суду м.Харкова від 19.04.2018 року відповідно до якого ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст.125 КК України. Також, отримано ухвалу Харківського апеляційного суду від 19.11.2019 року, якою апеляційні скарги залишено без задоволення, кримінальне провадження закрито з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.284 КК України ( у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених п.1 ч.1 ст.49 КК України). Допитана під час досудового розслідування ОСОБА_5 , вказала, зокрема, що перекваліфікація дій обвинуваченого судом не є кримінальним правопорушенням з боку прокурора або слідчого. Аналогічні покази надав ОСОБА_6 .
Як встановлено слідчим, за результатами досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, жодних обставин, які б свідчили про наявність об`єктивних та суб`єктивних даних про вчинення колишніми процесуальними керівниками прокурорів Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, не встановлено, у зв`язку з чим в їх діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 372 КК України, а тому кримінальне провадження №0000216 від 20.02.2020 року підлягає закриттю з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Оцінивши обставини справи, суд вважає, що постанова слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_9 від 01.06.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, є законною та обґрунтованою, такою, що винесена на підставі всебічного та повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, а тому підстави для її скасування відсутні.
Суд вважає, що посилання ОСОБА_3 на те, що постанова слідчого є очевидно неправомірною і підлягає обов`язковому скасуванню, спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Згідно матеріалів справи, фактично доводи заявника зводяться до непогодження із вироком суду відносно нього, що не може слугувати підставами для кримінальної відповідальності прокурорів, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.

Отже, суд вважає, що слідчим під час ухвалення постанови про закриття кримінального провадження по кримінальному провадженню за №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, було належним чином та в повному обсязі проведено дії, направлені на перевірку обставин справи та встановлення можливої причетності колишніх процесуальних керівників прокурорів Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України. Надано належну оцінку всім доказам і встановленим обставинам та об`єктивно зроблено висновок про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доводи скарги про те, що постанова є незаконна, фактично зводяться до загальних формулювань та не містять обґрунтування, яким чином проведення подальших (і яких) слідчих та процесуальних дій може вплинути на правильність висновку про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України. А відтак, такі посилання на незаконність досудового розслідування, юридично неспроможні.
У відповідності до досліджених матеріалів кримінального провадження, встановлено, що перевірка по даному факту проводилась в повному обсязі, з виконанням усіх необхідних перевірочних дій та було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.
Тому, суд вважає, що усі засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано. Висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів.
Слід також зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
Відповідно до п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).
При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "ОСОБА_7 проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Суд приходить до висновку, що слідчим однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення, воно є обґрунтованим відповідними доказами, засоби доказування, що передбачені законом для встановлення спірних фактичних обставин, досудовим слідством вичерпані.
Щодо вимог заявника про поновлення пропущеного строку звернення зі скаргою, суд зазначає, що ОСОБА_3 не пропущено вказаний строк, враховуючи дату отримання ним відомостей про винесену постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 303,284 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_9 від 01.06.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000216 від 20.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1