1Справа № 335/3493/20 1-кс/335/1853/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000301 від 10.04.2013 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ухта Республіка Комі, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 8, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що СУ ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000301 від 10.04.2013 року за ознаками злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. п. 8, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, у якому ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 8, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, вчинених за наступних обставин.

Втановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 організували банду у складі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 і невстановлених досудовим слідством осіб, які за час злочинної діяльності вчинили наступні злочини: вимагання у ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , незаконне заволодіння транспортним засобом та відкрите викрадення майна ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , замах на викрадення ОСОБА_22 , замахи, шляхом вчинення нападів, на вбивства ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , та шляхом вчинення нападу, вбивство ОСОБА_21 .
Безпосередньо ОСОБА_5 у складі озброєної банди вчинив злочини за наступних обставин.
Так одним із джерел збагачення та стабільного фінансування банди були незаконні розробки шлакових відвалів, що належать металургійним комбінатам м. Запоріжжя.
07.06.2007 приблизно о 02.00 начальник цеху воєнізованої охорони ВАТ «Запорізький феросплавний завод» ОСОБА_24 , який є службовою особою, під час виконання своїх службових обов`язків, на ділянці переробки шлаку затримав ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , які були найняті членами банди та здійснювали незаконну розробку шлакових відвалів за допомогою екскаватора та автомобіля «КРАЗ», які також було затримано та передано під охорону.
Оскільки затримання автомобілів для вивозу металу позбавляло банду одного з джерел фінансування, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з метою запобігти у подальшому затриманню транспорту з металом та залякати охоронців ВАТ «Запорізький феросплавний завод» вирішили вчинити вбивство ОСОБА_24 , який, не зважаючи на неодноразові погрози членів банди його вбити, відмовився виконувати їх вимоги щодо повернення затриманої техніки.
З цією метою, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 надали вказівку ОСОБА_5 і невстановленим особам з членів банди вчинити вбивство ОСОБА_24 .
Відповідно до розробленого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та невстановленими співучасниками плану вбивства, було вирішено вистежити ОСОБА_24 та вбити із застосуванням зброї.
З метою реалізації злочинного плану, 08.06.2007 приблизно об 11.15 невстановлені члени банди на автомобілі «BMW 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 на перехресті вулиць Північне шосе та Діагональна у м. Запоріжжя вистежили ОСОБА_24 , який керував автомобілем «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_2 , і, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї, примусили його зупинитися та вийти з автомобіля.
Після цього, з метою вбивства, ОСОБА_5 наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_24 , а невстановлений член банди здійснив в останнього чотири постріли, внаслідок яких потерпілий впав. У подальшому, ОСОБА_5 та інший невстановлений член банди, почали завдавати ОСОБА_24 удари руками і ногами в голову та грудну клітину, однак ОСОБА_24 , рятуючи своє життя, зумів підвестись та почав тікати.
У зв`язку з цим, з метою доведення злочинного умислу на позбавлення життя ОСОБА_24 до кінця, невстановлений член банди здійснив у нього ще чотири постріли, внаслідок яких ОСОБА_24 знову впав.
ОСОБА_5 та невстановлені члени банди вважаючи, що вони вбили ОСОБА_24 , щоб не бути затриманими працівниками, негайно покинули місце вчинення злочину на автомобілі «BMW 525».
У результаті нападу ОСОБА_24 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я більше ніж на 21 день.
Крім того, 21.09.2012 року, о 10 год. 45 хв. біля будинку № 9 по вул. Штурмовій в м. Запоріжжя працівниками міліції затримано ОСОБА_5 . У ході його поверхневого огляду за поясом було виявлено та вилучено гладкоствольний пістолет «ZORAKI MOD/914 S», серійний номер: НОМЕР_3 , калібру 6,5 мм, 6 патронів калібру 6,5 мм та 15 патронів центрального бою калібру 7,62 мм, зразка 1930 р.
Відповідно до висновку експерта №134/ЗТ від 20.05.2013, вилучений у ОСОБА_5 пістолет є переробленою саморобним способом, гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,5 мм роздільного спорядження, 6 патронів калібру 6,5 та 15 патронів центрального бою калібру 7,62 мм, зразка 1930 р. які є боєприпасами які він придбав при невстановлених обставинах, зберігав та носив без передбаченого законом дозволу.
Відповідно до висновку спеціаліста від 27.09.2012 № 15/Д25/390-ЗТ генетичні ознаки клітин з ядрами на пістолеті та на магазині до пістолета, співпадають між собою, належать особі чоловічої статі та співпадають зі зразком букального епітелію ОСОБА_5 .
Посилаючись на те, що ОСОБА_5 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та /або/ суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, зазначаючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий звернувся до суду з клопотанням, у якому просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні, з підстав, які викладені у клопотанні.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечували, посилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000301 від 10.04.2013 року за ознаками злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. п. 8, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

04.12.2012 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
04.12.2012 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.1 ст. 263 КК України.
07.12.2012 року ОСОБА_5 було звільнено з ІТУ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області.
17.12.2012 року відносно ОСОБА_5 було складено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 8,12 ч. 2 ст. 115 КК України.
20.12.2012 року ухвалою слідчого судді надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
27.12.2012 року старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_27 підозрюваного ОСОБА_5 було оголошено у розшук.

10.04.2013 року відносно ОСОБА_5 було складено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п.п. 8,12 ч. 2 ст. 115; ч.1 ст. 263 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 04.01.2017 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаною ухвалою зобов`язано слідчого після затримання ОСОБА_5 не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити доставку підозрюваного до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

23.04.2020 року об 11 годині 50 хвилин, на підставі зазначеної ухвали слідчого судді підозрюваного ОСОБА_5 було затримано відповідно до ст. 191 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні даного клопотання, слідчий суддя бере до уваги підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 8, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Доводи сторони захисту в цій частині щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_5 до скоєння вказаних злочинів.

Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Виходячи із тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Проте, в ході розгляду клопотання слідчим суддею з показів допитаних у судовому засіданні свідків, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 протягом всього часу здійснення досудового розслідування проживав за адресою: АДРЕСА_2 , від органу досудового розслідування не переховувався, таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що такі обставини обгрунтовують можливість виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки доводи клопотання про наявність ризику переховування не знайшли свого підтвердження в ході розгляд клопотання.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість злочинів, у яких підозрюється ОСОБА_5 , його вік, міцність соціальних зв`язків, стан здоров`я, та дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, раніше не засуджений.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначає, що суд повинен врахувати наведені особою конкретні факти, здатні поставити під сумнів існування умов, які мають суттєве значення для «законності» позбавлення свободи у світлі цілей Конвенції.

Слідчий суддя, вирішуючи клопотання, враховує обставини, встановлені в ході розгляду клопотання, які підтверджуються наданими доказами, зокрема, дані, які характеризують підозрюваного.

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 стороною захисту надано достатньо доводів про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначено у клопотанні та наведено прокурором у судовому засіданні.

Виходячи з загальних принципів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судовим органам не надається вибору між тим, щоб „притягнути звинуваченого до суду у розумний строк або дарувати йому тимчасове звільнення до суду. До засудження звинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає перед усім у забезпеченні „умовного звільнення, якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим. Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою ( рішення у справі „Ідалов проти Росії).

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення його явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на „розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, а й передбачає, що „звільнення може бути обумовлено гарантіями з`явитися на судове засідання.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Летельє проти Франції, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є достатні підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути „формою очікування обвинувального вироку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Враховуючи, що у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри, та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, враховуючи дані про особу підозрюваного, стан його здоров`я, слідчий суддя вважає не доведеним, що більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам, та приходить до висновку про наявність підстав для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України , домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

З урахуванням вищезазначених обставин, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, а саме: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, є достатнім та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

В ході розгляду клопотання встановлено, що тривалість досудового розслідування до спливу його строку становить 19 днів, тому, виходячи з вимог ст. 219 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування - до 12.05.2020 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п.п. 8, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, строком до 12.05.2020 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:

- прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

ОСОБА_5 негайно доставити до місця проживання і звільнити з-під варти.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Встановити строк дії даної ухвали до 12.05.2020 року включно.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1