Номер провадження: 11-сс/813/123/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.01.2020 р., якою в рамках кримінального провадження №0000379 від 16.11.2018 р. року відносно:
ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, працевлаштованої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 358 КК України застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000379 від 16.11.2018 р. було залишено без задоволення клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано стосовно останньої запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, з`являтись за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися із населеного пункту, у якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду. Строк дії ухвали спливає 03.03.2020 року.
Мотивуючи своє рішення про можливість застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя послався на те, що остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих їй злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 358 КК України та в зазначеному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики можливого переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків у провадженні, проте стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам, натомість, підозрювана раніше не судима, характеризується позитивно, офіційно працевлаштована, має постійне джерело прибутку, факт кримінального правопорушення мав місце у 2011 році.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою слідчого судді із наступних підстав:
- слідчий суддя залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, відповідальність за які передбачена, зокрема, у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років та в зазначеному провадженні існують ризики того, що підозрювана ОСОБА_7 може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, здійснення впливу на осіб, які викривають її у вчиненні злочинів, знищення, схову речей та документів, оскільки в Приморському райсуді м. Одеси перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень, після повідомлення останній 22.01.2019 р. про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 3 ст. 365-2 КК України вона 23.01.2019 р. здійснила відчуження свого транспортного засобу;
- всупереч висновкам слідчого судді, строки давності, відповідно до вимог ст. 49 КК України, на даний момент не закінчились, а тому підозрювана особа підлягає кримінальній відповідальності в порядку та межах, передбачених законом.
Посилаючись на викладене, прокурор ОСОБА_6 дійшов висновку про те, що жоден більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти наведеним ним ризикам та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної, тому просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб та у разі визначення застави визначити розмір застави у сумі 266 930 грн. та в разі внесення застави покласти на останню наступні обов`язки: прибувати до кабінету слідчого з періодичністю 2 рази в тиждень по вівторках та четвергах з 10 до 12 години; не відлучатись із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця свого проживання, реєстрації та роботи, контактних номерів телефону.
Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку підозрюваної та захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 14.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (заява N 38717/04) (п. 29-30), національні органи влади не надали належного обґрунтування для виправдання позбавлення заявника свободи, яке відповідно вважається свавільним, оскільки не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, таких як підписка про невиїзд або застава, які могли б забезпечити доступність заявника для розслідування та судового розгляду.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінально-процесуального закону виконав не в повному обсязі.

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 358 КК України, зокрема, у тому, що в червні місяці 2011 року, більш точний час та дата органами досудового розслідування не встановлено, вона вступила в злочинну змову з ОСОБА_10 , направлену на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства. Так, ОСОБА_10 , достовірно знаючи про те, що на день смерті ОСОБА_11 , а саме на 24.02.2011, вона не перебувала з останнім у законному шлюбі, 20.12.2011 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 документи для оформлення спадщини, внаслідок чого, остання, перебуваючи в офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , виконуючи злочинний план, на підставі поданих ОСОБА_10 документів, склала завідомо підроблений офіційний документ - свідоцтво про право на спадщину за законом на частини земельної ділянки (кадастровий номер :47:001:0075), площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала померлому ОСОБА_11 , на ім`я ОСОБА_10 , завірила його своїм посвідчувальним написом, підписом та печаткою, а також внесла відомості щодо вчинення нотаріальних дій до алфавітної книги обліку спадкових справ приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_7 за №1160 та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі якого ОСОБА_10 придбала право власності на майно шляхом обману, а саме на частини вказаної земельної ділянки вартістю 266930 грн., чим заподіяла ОСОБА_12 , якій є спадкоємцем померлого ОСОБА_11 за законом шкоду в розмірі 266930 грн., що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та визнається таким, що є великим розміром.

Висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень учасниками провадження не заперечується, оскільки апеляційній скарги стороною захисту не подавались, та підтверджується матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано зазначив в ухвалі, що в судовому засіданні слідчий та прокурор довели лише наявність в зазначеному кримінальному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваної ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на свідків в провадженні, обумовлені тим, що: остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні, серед іншого, тяжкого кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, що призвів до спричинення потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 266 930 грн.
Що стосується тверджень прокурора про наявність інших ризиків, зокрема, знищення речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, апеляційний суд вважає такі доводи голослівними та такими, що не підтверджуються жодними доказами, а факт відчуження підозрюваною власного автомобіля також не свідчить підтвердженням наявності зазначеного ризику.
Посилання прокурора на наявність в Приморському райсуді м. Одеси обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень апеляційний суд оцінює критично, оскільки жодних підтверджуючих зазначений факт документів стороною обвинувачення надано не було.
Одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Натомість, підозрювана ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась; має міцні соціальні зв`язки, зокрема, має місце реєстрації та постійного проживання, працевлаштована; події, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , мали місце в червні 2011 року, тобто майже дев`ять років тому; самостійно з`явилась в судове засідання для розгляду клопотання слідчого про застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою; не порушує встановлені оскаржуваною ухвалою слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обов`язки та самостійно з`явилась в судове засідання апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги прокурора.
Зазначені обставини свідчать про те, що застосований відносно ОСОБА_7 слідчим суддею запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в достатній мірі може забезпечити належну поведінку підозрюваної під час проведення досудового розслідування.
Відтак, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, а також характеристику особи підозрюваної, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді про застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є обґрунтованим.
Водночас, обґрунтовано застосувавши відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, слідчий суддя допустився помилки щодо зазначення певного строку його обрання з огляду на наступні положення закону.
Приписи ст. 179 КПК України визначають поняття та наслідки невиконання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, яке полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Вказана норма закону не передбачає можливості визначення строку застосування такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання.

Натомість, ч. 6 ст. 194 КПК України визначає, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

Системний аналіз Глави 18 КПК України свідчить про те, що запобіжними заходами, які обираються на певний строк є домашній арешт та тримання під вартою, оскільки законодавець визначив порядок продовження їх дії.

Разом з тим, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не може обиратися підозрюваному на певний строк, натомість строк дії мають лише покладені на підозрюваного в кожному конкретному випадку обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя необґрунтовано визначив строк дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_7 , що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та безумовною підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи вищезазначене в своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати через допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати відносно останньої запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України на певний термін, в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 24, 177-178, 194, 370, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.01.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 358 КК України застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 03.03.2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрювану ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування строком до 03.03.2020 року наступні обов`язки:
1. За першою вимогою з`являтися до слідчого, прокурора та суду;
2. Повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця свого проживання;
3. Не відлучатися із населеного пункту, у якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на ст. слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4