УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , представника володільця тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004771, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и в:
17.06.2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 12 червня 2020 року, під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: автмобіль марки «Toyota» модель «Corolla», д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ?, що зареєстрований на ОСОБА_6 .

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004771, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, 12.06.2020 о 09 год. 10 хв. за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги,4 працівниками поліції зупинено автомобіль Toyota Corolla р.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , який повідомив, що в автомобілі має наркотичні речовини та перероблений пістолет.
Так, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, порушуючи п.п. 2.1, 9.2, 9.3, 12.1, 12.2, 12.4, 12.5, 12.23 Інструкції «про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.10.1998 за № 637/3077, якою передбачено отримання відповідного дозволу на носіння зазначеної вище зброї, почав незаконно носити, зберігати, перевозити пістолет «Zokari 914 - S» № НОМЕР_3 , калібру 9мм, що належить до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї.
Зокрема, 12 червня 2020 року, о 09 год. 10 хв. ОСОБА_7 рухаючись на автомобілі марки «Toyota» модель «Corolla» д.н.з НОМЕР_1 по вул. Олени Теліги, 4 зберігаючи при собі зазначений пістолет «Zokari 914 - S» № НОМЕР_3 , що належить до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї без передбаченого законодавством дозволу на вогнепальну зброю був зупинений працівниками поліції.
В період часу з 11 год. 50 хв. по 12 год. 03 хв., в ході проведення слідчим обшуку автомобіля марки «Toyota» модель «Corolla» д.н.з НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 4, було вилучено пістолет «Zokari 914 - S» № НОМЕР_3 .
Згідно висновку експерта № 8-2/619 від 12.06.2020 року, наданий на дослідження пістолет відноситься до короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї - є самозарядним пістолетом «Zokari 914 - S», № НОМЕР_3 , калібру 9 м.м. Р.А., Туреччина, який фірма-виробник позиціонує як стартовий (шумовий). Пістолет має промисловий спосіб виробництва фірма «ATAK ARMS CO., LTD», м. Туреччина. В подальшому в конструкцію пістолета були внесені зміни саморобним способом, а саме видалено захисні елементи з каналу ствола. Вказаний пістолет придатний до проведення пострілів.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у незаконному носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Крім того, протоколом огляду місця події від 12.06.2020, вилучено автомобіль марки «Toyota» модель «Corolla» д.н.з НОМЕР_1 , яка зареєстрована на ОСОБА_6 в якості засобу вчинення кримінального правопорушення.
Прокурор вказує, що вилучений предмет визнано у якості речового доказу.
Присутня у судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав у ньому наведених.
Присутній у судовому засіданні представник володільця тимчасово вилученого майна адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи, що тимчасово вилучене майно належить третій особі та не має значення речового доказу у кримінальному провадженні.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Оцінивши в сукупності долучені прокурором до клопотання матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що звертаючись з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна останній не навів достатніх доказів для однозначного висновку про відповідність транспортного засобу критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Так, у тексті клопотання прокурором не наведено жодного доводу на користь того, що майно, про арешт якого просить прокурор зберегло на собі сліди кримінального правопорушення.

Крім того, при зверненні з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурором також не доведено, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, що належить третій особі буде у даному випадку співмірним завданням кримінального провадження.

Також слідчий суддя звертає окрему увагу на те, що не зважаючи на посилання прокурора на те, що тимчасово вилучене майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, матеріали клопотання не містять копії відповідної постанови.

За таких обставин, зважаючи на те, що прокурором не було доведено що згадане у клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та може використане у якості речового доказу у кримінальному провадженні, а також того, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у даному випадку буде співмірним завданням кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення поданого клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004771, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України відмовити.

Майно, тимчасово вилучене 12 червня 2020 року, під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автмобіль марки «Toyota» модель «Corolla», д.н.з НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ?, що зареєстрований на ОСОБА_6 негайно повернути володільцю, про що письмово повідомити слідчого суддю.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

` Слідчий суддя ОСОБА_1