Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 липня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисників-адвокатів ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000795 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Волинської області ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чаруків Луцького району Волинської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого водієм ПП «Волинь Транс Ойл», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України (далі - КК) на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До вступу вироку в законну силу обвинуваченому запобіжний захід залишено попередній особисте зобов`язання.
Судом ухвалено стягнути із ОСОБА_5 на користь держави 3287,21 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.
Також цим вироком вирішено питання щодо речового доказу - автомобіля та знято арешт, накладений на це майно ухвалою слідчого судді від 08 листопада 2019 року.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він 06 листопада 2019 року, близько 19 години 45 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT», реєстраційний номер Республіки Литви НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Львівською зі сторони вулиці Потебні в напрямку вулиці Ковельської, що в місті Луцьку, поблизу будинку № 35, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну та перед виконанням маневру перестроювання не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинявся автомобіль марки «RENAULT CANGOО», номерний знак НОМЕР_2 , що рухався попереду в попутному напрямку, пропускаючи пішохода, не зменшив швидкість і не зупинився. У результаті цього під час виконання маневру випередження автомобіля ОСОБА_5 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який по нерегульованому пішохідному переходу перетинав проїзну частину дороги справа наліво по напрямку руху вказаного автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT».
Внаслідок цієї події пішохід ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.2.3 б), п.10.1, п.18.1, п.18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:
п.2.3 б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…;
п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п.18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
п.18.4 - якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Волинської області ОСОБА_8 просить вказаний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок суду просить залишити без змін.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що суд першої інстанції не оцінив належним чином характер та ступень тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, та не взято до уваги, що від злочинних дій ОСОБА_5 настали тяжкі наслідки смерть людини.
Також на переконання прокурора, суд не обґрунтував у вироку відсутність підстав для застосування додаткового покарання на максимальний строк, не врахував обставини кримінального провадження, які стались внаслідок грубого порушення ОСОБА_5 вказаних пунктів Правил дорожнього руху, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, та неодноразове його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху.
На думку апелянта, обставини, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання, не свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 у запереченнях на апеляційну скаргу просив даний вирок залишити без змін, а апеляційні вимоги прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_10 на підтримання апеляційної скарги, міркування обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК, кваліфікацію його дій в апеляційній скарзі прокурор не оспорює та не заперечує.

Відповідно до положень ст.50 КК, метою покарання є не тільки кара за вчинене, але й виправлення засудженого. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через мякість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає зясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому відповідно до вимог ст.65 КК, суду при призначенні покарання слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та помякшують покарання. Водночас згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. За розясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які помякшують і обтяжують покарання, та особу винного (п.20).

Отже, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційній повноваження суду визначаються також Європейським судом з прав людини який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

При цьому, згідно зі статтею 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше пяти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, реалізуючи свої дискреційній повноваження, суд для вибору такого покарання повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК, яке не є умисним і віднесено законодавцем до тяжких злочинів, встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, та звільняючи його від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням ряду обовязків на строк 3 роки, дотримався вказаних вимог закону, врахував усю сукупність обставин кримінального провадження, зокрема суспільну небезпеку вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Зокрема судом було взято до уваги, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину повністю, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілим завдані збитки, на обліку у лікарів психіатра й нарколога не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків. Також судом було враховано і наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд прийняв до уваги стан здоров`я обвинуваченого, який є інвалідом ІІІ групи та потребує проходження лікування.

Також місцевий суд врахував і думку кожного з потерпілих, які не бажали обвинуваченому суворого покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, підтвердили відшкодування їм збитків у повному обсязі та відсутність до обвинуваченого жодних претензій морального чи матеріального характеру.

З огляду на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 основне і додаткове покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК, то є безпідставними доводи прокурора щодо формального врахування судом наявності обтяжуючої покарання обставини, а також характеризуючих особу винного обставин, зокрема притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Водночас, при апеляційному розгляді даних, які свідчать про вчинення обвинуваченим правопорушень після цієї події, тобто про пост кримінальну поведінку ОСОБА_5 суду не надано.

Окрім того, доводи прокурора щодо неврахування судом наслідків даного злочину у виді смерті потерпілого, оскільки вказана обставина є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК.

Сукупність вказаних обставин, на переконання колегії суддів, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, однак в умовах суворого контролю зі сторони органів пробації за його поведінкою.

Наведене дозволяє зробити висновоок, що місцевий суд, призначаючи обвинуваченому покарання та звільняючи від його відбування з іспитовим строком, дотримався вимог закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, а тому підстав для скасування вироку та задоволення апеляційних вимог прокурора не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Волинської області ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3