Житомирський апеляційний суд
Справа №278/776/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.191 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 06.10.2016 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2019 року,

щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

В поданій апеляційній скарзі прокурор вирок суду просить скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що невірне тлумачення судом обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_7 , перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Вказує на те, що судом не надано оцінки показам свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Посилається на те, що неповнотою судового розгляду є необґрунтована відмова у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про допит свідка ОСОБА_24 , повторний допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , у задоволенні яких судом було безпідставно відмовлено.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав заперечення в яких просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок без змін.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним цього злочину.

Як визнав суд, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, виконуючи обов`язки начальника Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області, був представником влади, працівником правоохоронного органу, виконував організаційно-розпорядчі функції, тобто був службовою особою.
Відповідно до п. 7 Положення про Андрушівське ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області вказане відділення фінансується ГУНП в Житомирській області за рахунок коштів Державного бюджету України, інших джерел, не заборонених законом, а також забезпечує ефективне цільове їх використання.
Крім того, органами досудового слідства встановлено, що 07.12.2015 року наказом т.в.о. начальника ГУНП в Житомирській області №35 матеріально-відповідальною особою за отримання та збереження товарно-матеріальних цінностей в Андрушівському ВП призначено старшого інспектора чергового відділу ОСОБА_11 . Цього ж дня, з останнім та ГУНП в Житомирській області, в особі т.в.о. начальника ГУНП в Житомирській області ОСОБА_25 , укладено типовий договір про повну матеріальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 вказаного договору ОСОБА_11 займає посаду безпосередньо пов`язану із збереженням, відпуском та списанням товарно-матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей.
За версією обвинувачення, після покладення на ОСОБА_7 обов`язків начальника Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області, а саме, з 18.05.2016 року, у останнього виник умисел на заволодіння пальним ГУНП в Житомирській області, яке виділялось для потреб Андрушівського відділення поліції за рахунок благодійної допомоги ТОВ «Андрушівський маслосирзавод», а також субвенцій Андрушівської міської ради та Андрушівської районної ради та було власністю ГУНП в Житомирській області.
З цією метою ОСОБА_7 вирішив особисто отримати картки на пальне в ГУНП в Житомирській області, у зв`язку з чим 09.06.2016 року прибув до службового кабінету інженера відділення забезпечення автотранспортом ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , який знаходився по АДРЕСА_2 . Під час спілкування з останнім ОСОБА_7 , будучи службовою особою, діючи умисно всупереч інтересам служби, з метою заволодіння пальним (бензином), повідомив ОСОБА_10 про неможливість прибуття для отримання талонів на пальне матеріально-відповідальної особи ОСОБА_11 та отримав від останнього картки на 600 літрів бензину з октановим числом А-92, ринковою вартістю 21,02 грн. за літр на загальну суму 12 612 грн. та на 100 літрів бензину з октановим числом А-95 ринковою вартістю 21,95 грн. за літр на загальну суму 2 195 грн.
У подальшому зазначені картки на пальне матеріально-відповідальній особі та працівникам Андрушівського відділення поліції, закріпленими за автомобілями вказаного підрозділу поліції, не передав. З метою не бути викритим у вчиненні злочину, будучи службовою особою, діючи умисно, дав вказівку спеціалісту відділу інформатизації та аналітичного супроводження бюджетного процесу Управління фінансового забезпечення бухгалтерського обліку ГУНП в Житомирській області ОСОБА_13 скласти відомості про видачу пального від матеріально-відповідальної особи ОСОБА_11 працівникам Андрушівського відділення поліції за якими закріплені автомобілі вказаного підрозділу, які в свою чергу, не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_7 , вважаючи, що видача-отримання бензину відбудеться пізніше.
Отриманими картками на пальне ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим завдав державі в особі ГУНП в Житомирській області, матеріальної шкоди на суму 14 807 грн.
Крім цього, за обвинуваченням у ОСОБА_7 , в період з 09.06.2016 року до 11.07.2016 року, повторно виник умисел на заволодіння пальним ГУНП в Житомирській області, яке виділялось для потреб Андрушівського відділення поліції за рахунок благодійної допомоги ТОВ «Андрушівський маслосирзавод», а також субвенцій Андрушівської міської ради та Андрушівської районної ради та було власністю ГУНП в Житомирській області.
З цією метою ОСОБА_7 вирішив особисто отримати картки на пальне в ГУНП в Житомирській області, у зв`язку з чим 11.07.2016 року прибув за вказаною адресою до інженера відділення забезпечення автотранспортом ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , де аналогічним шляхом повторно заволодів картками на 700 літрів бензину з октановим числом А-92 ринковою вартістю 21,12 грн. за літр, на загальну суму 14 784 грн.
У подальшому, аналогічним шляхом, надавши вказівку ОСОБА_13 скласти відомості про видачу пального від ОСОБА_11 працівникам Андрушівського відділення поліції, заволодів цими картками та розпорядився на власний розсуд, чим завдав державі, в особі ГУНП в Житомирській області, матеріальну шкоду на суму 14 784 грн.
Також за версією обвинувачення, ОСОБА_7 11.08.2016 року, повторно, за аналогічною схемою заволодів картками на 400 літрів бензину з октановим числом А-92 ринковою вартістю 21,00 грн. за літр на загальну суму 8400 грн. завдавши державі, в особі ГУНП в Житомирській області, матеріальну шкоду на вказану суму.
Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення апеляційної скарги, захисників та обвинуваченого, які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен, бути законним і обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотні порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою- у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Виправдовуючи ОСОБА_7 суд не дотримався цих вимог закону.

Суд у вироку не зазначив чому він не приймає до уваги докази, яким прокурор обґрунтовував винність ОСОБА_26 у вчиненні злочину, а саме показання допитаних в суді першої інстанції свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .

Згідно зі ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом.

Безпосередність дослідження доказів за ст.23 КПК України означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним Кодексом, а отже, судове рішення, відповідно до статті 370 цього Кодексу, не може бути визнано законним і обґрунтованим і, згідно з частиною першою статті 412 КПК України, підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з технічного звукозапису фіксування судового розгляду та журналів судового засідання від 12.12.2017 року та 14.08.2018 року, в ході судового розгляду стороною обвинувачення були оголошені та в подальшому судом долучені до провадження відповідні письмові докази (т.1 а.с. 62-70, т.1 а.с.90-93).

Проте, суд першої інстанції, всупереч ст.23, 358 КПК України, безпосередньо письмові докази, надані стороною обвинувачення під час судового розгляду не досліджував, обмежившись лише прийняттям рішення про їх долучення до матеріалів кримінального провадження. У зв`язку з не проведенням судом безпосереднього дослідження наявних у кримінальному провадженні доказів, також залишилася не з`ясована позиція учасників судового провадження щодо цих доказів.

Таким чином, внаслідок неповноти судового розгляду, судом першої інстанції було порушено засаду кримінального провадження - безпосередність дослідження доказів, що позбавило суд ухвалити відповідне рішення, надавши у ньому оцінку кожному доказу як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Таким чином, під час розгляду справи судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, що в свою чергу ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, та у відповідності з вимогами п.3 ч.1ст.409 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

За наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам, наведеним в апеляційній скарзі прокурора, оскільки оцінку таким доводам може бути надано після усунення зазначених порушень закону.

З урахуванням того, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не були дотримані положення п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме безпосередність дослідження доказів, беручи до уваги, що такі порушення неможливо усунути в апеляційному порядку, вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ст.7, ч.6 ст.9, ст.407, ч.1 ст.412, 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

За таких обставин, висновок суду про виправдання ОСОБА_7 за недоведеністю у вчиненні вказаних злочинів є передчасним, зробленим без повного, всебічного об`єктивного аналізу наявних у справі доказів, а тому не може вважатися законним у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Суду першої інстанції під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі докази по справі, надати їм належну оцінку та прийняти законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2019 року, щодо ОСОБА_7 , скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді: