Справа №463/3284/20
Провадження №1-кс/463/1941/20
У Х В А Л А

27 квітня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим та відмову в задоволенні клопотання,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 03 квітня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000190 від 17 лютого 2020 року та відмову в задоволенні клопотання.

Скаргу мотивує тим, що в даному кримінальному провадженні вважає себе потерпілою, так як внаслідок вчинення кримінального правопорушення їй спричинено моральну шкоду. З врахуванням презумпції заподіяння шкоди, факт заподіяння шкоди може бути остаточно встановлений обвинувальний вироком, а тому не заслуговують на увагу доводи слідчого щодо не встановлення факту спричинення шкоди на момент винесення оскаржуваного рішення. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст. 55 КПК України. Окрім цього, скаржником було подано також клопотання, яке слідчим було розглянуте в порядку Закону України «Про звернення громадян», що не відповідає нормам чинного законодавства.
Скаржник в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від скаржника надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.
Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, враховуючи те, що скаржник подала клопотання про розгляд скарги без її участі, а тому слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.
Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив, заперечення не подав. У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності слідчого.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
З матеріалів скарги вбачається, що постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 03 квітня 2020 року відмовлено ОСОБА_3 в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000190 від 17 лютого 2020 року.

Окрім цього, як вбачається із скарги та копії відповіді (а.с.5), ОСОБА_3 звернулась до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, із клопотанням про долучення письмових доказів від 30.03.2020 року. Суб`єкт оскарження вказані обставини не спростував.

З вказаної вище копії відповіді вбачається, що слідчий зазначає, що таке було розглянуте в порядку Закону України «Про звернення громадян». Натомість також зазначено про долучення копії ухвали до матеріалів кримінального провадження.

Згідно положень ч.2 ст.60 КПК України, заявник має право, зокрема, подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи.

Окрім цього, відповідно до ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Як вбачається із матеріалів скарги, слідчий, долучивши копію ухвали, що була надана скаржником із клопотанням від 30.03.2020 року, повідомив заявницю листом від 03.04.2020 року що підстав для задоволення його не має, т.я. заявниця не має статусу потерпілого і таке клопотання розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Разом з тим, у відповідності до положень п.8 ч.2 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу, а ч.3 ст.110 КПК України визначено, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що оскільки заявник зверталася до слідчого, як особа за заявою якої розпочато розслідування кримінального провадження №0000190 від 17 лютого 2020 року із клопотанням про проведення слідчих дій і частину цього клопотання слідчий фактично задоволив, долучивши до матеріалів провадження копію ухвали Львівського апеляційного суду від 27.02.2020 року, тому відмова у задоволенні решти клопотання має прийматися у формі процесуального рішення - у формі постанови.

Таким чином, приходжу до переконання, що слідчим допущено бездіяльність щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 , а тому слідзобов`язати слідчого розглянути клопотання ОСОБА_3 від 30 березня 2020 року у встановленому КПК порядку і прийняти процесуальне рішення визначене ч.3 ст.110 КПК України.

Окрім того, постановою слідчого від 03.04.2020 року слідчий відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні №0000190 від 17 лютого 2020 року.

При цьому слідчий зіслався на те, що на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження відсутні будь-які матеріали, які свідчать про заподіяння ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди внаслідок незаконних дій працівників правоохоронних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 шкоди.
Як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчий прийшов до відповідного висновку, оскільки на даному етапі досудового розслідування відсутні будь-які матеріали, які свідчать про отримання ОСОБА_3 моральної, фізичної чи майнової шкоди внаслідок незаконних дій працівників правоохоронних органів.
Разом з тим, доводи заявника щодо заподіяння їй шкоди слідчим жодним чином не дослідженні та оцінку таким не надано. Окрім того, слідчому слід звернути увагу, що кримінальне провадження розслідується за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.382 КК України, яка передбачає відповідальність умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню службовою особою і скаржник вважає, що службовими особами умисно не виконується рішення суду, яке стосується її прав, що не виключає заподіяння моральної шкоди заявниці.
Тому слідчий суддя погоджується з доводами скаржника, що відмова в визнанні потерпілим слідчим належним чином не мотивована, за наявності таких обставин кримінального провадження слідчим належної оцінки доводам заявника не надано.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.
Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 03 квітня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000190 від 17 лютого 2020 року, зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою та зобов`язати слідчого розглянути клопотання ОСОБА_3 від 30 березня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 30 квітня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1