Справа № 382/306/20
Провадження № 1-кс/382/59/20
У Х В А Л А

Іменем України

28 травня 2020 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Яготинського ВП Переяслав-Хмельницького відділу ГУ НП в Київській області про закриття кримінального провадження від 23.01 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Яготинського ВП Переяслав-Хмельницького відділу ГУ НП в Київській області про закриття кримінального провадження від 23.01 2020 року, в котрій вказано, що постановою начальника СВ Яготинського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління у Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 23.01.2020 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000230, за фактом неправомірних дій відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Про прийняте процесуальне рішення ОСОБА_4 в порушення ст. 111 КПК України не повідомлено його взагалі та примірник вищезазначеної постанови Яготинське відділення поліції направило йому поштою тільки 13.03.2020 року без повідомлення про вручення, поштовий конверт з постановою про закриття кримінального провадження від 23.01.2020 року листоноша опустила у його поштову скриньку тільки 14.03.2020 року та цього ж дня він і отримав вказану постанову, що підтверджується листом Яготинського відділення поліції від 10.03.2020 року № 1049/109/1010/4/34-2020 та самим поштовим конвертом з штемпелем 13.03.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом 10 днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Отже, строк подання скарги на постанову про закриття кримінального провадження від 23.01.2020 року починається не з дня отримання ним оскаржуваної постанови, а з наступного дня, тобто із 15.03.2020 року, оскільки згідно ч. 5 ст. 115 КПК України, коли строк обчислюється днями та місяцями, то не береться до уваги той день, від якого починається перебіг строку, у моєму випадку, саме 14.03.2020 року.

Відтак, дійсну скаргу до Яготинського районного суду подав 19.03.2020 року у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 304 КПК України для подання скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, й дати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного та неупередженого рішення. Закриваючи кримінальне провадження, начальник слідчого відділення ОСОБА_4 взяв до уваги та дослідив тільки одну обставину кримінального провадження що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували право власності на недобудований будинок по АДРЕСА_1 та саме на цій підставі дійшов висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.358 та ч.1 ст.190 КК України.

Разом з тим, при винесенні оскаржуваної постанови начальник слідчого відділення ОСОБА_4 безпідставно не дослідив та не надав належну правову оцінку усім іншим обставинам кримінального провадження, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, що: у 2005 році він та ОСОБА_5 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі за власні кошти купили у ОСОБА_6 недобудований будинок по АДРЕСА_1 готовністю 60% до експлуатації (зараз пров.Пирятинський) для закінчення його будівництва та подальшого проживання їх сім`ї, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу недобудованого будинку від 26.10.2005 року та, що його будівництво вони повністю закінчили у 2008 році, що підтверджується Технічними паспортами від 2012 року та 2015 року та вселились в нього.

Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 16.09.2014 року яке вступило в законну силу 26.09.2014 року, зазначений будинок визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (у оскаржуваній постанові ОСОБА_4 помилково посилається на рішення Яготинського районного суду від 16.09.2016 року, яке не має ніякого відношення до визнання за ним та ОСОБА_5 права спільної сумісної власності на недобудований будинок по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 у 2017 році незаконно стала єдиним власником вищевказаного недобудованого будинку після того, як у 2010 році приватизувала земельну ділянку на якій він

значиться та у 2014 році подарувала її своєму батьку ОСОБА_7 , який у 2017 році незаконно ввів його в експлуатацію, як новий та нібито ним побудований у 2017 році по АДРЕСА_1 , зареєстрував на нього право власності та 22.11.2017 року подарував його і земельну ділянку, на якій він розташований, назад своїй дочці ОСОБА_5 ..

Право приватної власності у ОСОБА_5 на увесь куплений нами недобудований будинок АДРЕСА_1 виникло на підставі договору дарування житлового будинку серія та номер 2810 від 22.11.2017 року, укладеного.нею із своїм батьком ОСОБА_7 насправді ж ОСОБА_7 , у 2017 році на земельній ділянці по АДРЕСА_1 будівництво нового житлового будинку як зазначено у будівельному паспорті від 07.04.2017 року та Декларації від 08.09.2017 року N° КС 71 не проводив, а до Департаменту ДАБІ у Київський області він подав ці документи з наміром не тільки ввести його в експлуатацію, а й приховати від ДАБІ відсутність будівництва у 2017 році за цією адресою нового будинку та показати будівництво саме ним нового житлового будинку за цією адресою.

ОСОБА_7 у 2017 році не проводив будівництво нового житлового будинку за вищевказаною адресою та це може підтвердити ОСОБА_6 , тому що саме він у 1978 році за цією адресою на відведеній йому для будівництва житлового будинку земельній ділянці розпочав його будівництво, яке не закінчив та у 2005 році продав йому і ОСОБА_5 недобудований будинок. Це підтверджується випискою з протоколу № 18 засідання виконавчого комітету Яготинської міської ради народних депутатів від 28.12.1978 року, наказом радгоспу «30 - річчя Перемоги» від 24.10.1978 року № 55, актом від 25.10.1978 року, рішенням виконавчого комітету Яготинської районної ради народних депутатів від 25.12.1978 року № 594 та планом земельної ділянки, які у сукупності вказують на те, що будівництво купленого нами у ОСОБА_6 недобудованого будинку, він здійснював згідно із законом.

По АДРЕСА_1 розташований тільки один житловий будинок, який ван та ОСОБА_5 купили у ОСОБА_6 у 2005 році як недобудований.

Договори дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований, були укладені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не в його інтересах, а у власних інтересах ОСОБА_5 та її сім`ї, оскільки придбаний нею недобудований будинок по АДРЕСА_1 , відповідно до ст.60 СК України та рішення Яготинського районного суду Київської області від 16.09.2014 року, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Право на спірний недобудований будинок у нього та ОСОБА_5 (у кожного на 1/2 частину) виникло правомірно на підставі договору купівлі-продажу недобудованого будинку від 26.10.2005 року, тому відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення його будівництва, прийняття в експлуатацію та реєстрації права власності, вважається, що він як майно не існує, а тому вони (тобто він та ОСОБА_5 ) вважаються єдиними власниками матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Він не передавав ОСОБА_7 та ОСОБА_5 повноважень на розпорядження своїм майном, зокрема, недобудованим будинком по АДРЕСА_2 , вчиняти щодо нього будь-які дії, також, він не укладав ні з ким договору дарування належної йому частини цього будинку, а тому подаючи до Департаменту ДАБІ у Київській області повідомлення про початок будівельних робіт та декларацію про готовність до експлуатації об`єкта на вказаний будинок, ОСОБА_7 діяв самоправно та неправомірно.

В результаті вищевказаних дій, вчинених ОСОБА_7 та укладення колишньою його дружиною ОСОБА_5 з ним оспорюваних договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, на якій він знаходиться, його було незаконно позбавлено права на 1/2 частину недобудованого будинку, у тому числі і на будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі його будівництва, а тому в діях цих осіб вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 та ч.1 ст.190 КК України, підробка документів та заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), що підтверджується ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 09,07.2019 року. Він та ОСОБА_5 намагалися ввести в експлуатацію житловий будинок по АДРЕСА_3 та для цього у 2015 році три рази подавали ДАБІ Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, що підтверджується описом документів від 29.07.2015 року, 18.08.2015 року та 24.09.2015 року, однак нам було відмовило, що підтверджується листом № 10/10- 17/0109/02 від 01.09.2015 року. У зв`язку з цим вони не змогли зареєструвати на нього право власності. Приватні нотаріуси ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які проводили реєстрацію договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку не залучили його до справи, як другого подружжя і таким чином, не виконали рекомендації Міністерства юстиції України, які зазначені у листі № 4208-0-33-11-31 від 13.05.2011 року на ім`я Президента Української нотаріальної палати про те, що при посвідченні договорів відчуження майна, набутого одним із подружжя шляхом приватизації, нотаріус обов`язково повинен залучити до справи згоду другого подружжя на таке відчуження, незалежно від дати набуття ним права особистої приватної власності на майно та набрання чинності Законом України «Про внесення змін до ст.61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, який набрав чинності 08.02.2011 року. А оскільки згоди на відчуження спірної земельної ділянки він не давав, а ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу), то спірна земельна ділянка, яка набута нами за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та призначена для обслуговування купленого нами недобудованого будинку. Однак, зараз він не може користуватися як будинком так і земельною ділянкою для його обслуговування.

Відповідно до ч.1 ст. 182 та ч.1 та ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, приписи ч.ч. 1. 2 ст. 331 ЦК України та ч.1 ст. 182 ЦК України містять обов`язкові умови виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, а саме, що особа повинна сама створити нове майно (побудувати будинок), ввести його в експлуатацію та зареєструвати на нього право власності та до цього моменту нерухомого майна юридично не існує, а згідно з ч.3 ст. 331 ЦК України забудовник вважається лише власником матеріалів та обладнання, які були використані в процесі такого будівництва (створення майна).

Згідно ст.375 ЦК України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам (ч.1). Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2). Отже, відповідно до ч.2 ст.375 цього Кодексу, власник земельної ділянки не набуває право власності на будівлі і споруди, які ним не були зведені, а відтак, ОСОБА_10 не набув право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди про АДРЕСА_1 , оскільки у 2017 році за цією адресою він їх не будував і не зводив, а це означає, що право власності на ці об`єкти за ним було зареєстровано незаконно та воно підлягає скасуванню судом.

Отже, начальник слідчого відділення ОСОБА_4 в порушення ч.2 ст.9 КПК України не забезпечив всебічного, повного і неупередженого дослідження вищезазначених обставин кримінального провадження, не надав їм належну правову оцінку та не забезпечив прийняття законного та неупередженого рішення.

Також він вважає, що досудове слідство у кримінальному провадженні, яке було незаконно закрито постановою начальника слідчого відділення ОСОБА_4 від 23.61.2020 року проведено поверхово та однобічно, а висновки про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, не відповідають матеріалам кримінального провадження та дійсним обставинам справи, а тому оскаржувана постанова є необгрунтована та незаконна. У оскаржуваній постанові вказано, що в ході досудового розслідування при аналізі зібраних матеріалів не вбачається склад злочину, передбаченого ч.1ст.358 та ч.1 ст.190 КК України. Однак, він не може погодитися з таким висновком, так як вважає, що такий висновок зроблено безпідставно, оскільки у оскаржуваній постанові не зазначено про те, що слідчий не здобув доказів, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 та ч.1 ст.190 КК України. Слідчий ОСОБА_11 , який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні здобув сам та він і його представник надали йому належні докази, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а так як начальник слідчого відділення ОСОБА_4 не дав їм належну правову оцінку, то його висновки про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення передчасні та не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства і не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Слідчий ОСОБА_11 а також ОСОБА_4 не допитали тих осіб, яких він та його представник, адвокат ОСОБА_12 просили допитати як свідків під час досудового розслідування, а подані нами з цього приводу клопотання від 10.01.2020 року, 12.11.2019 року та 23.08.2019 року слідчим були просто проігноровані.

Однак, він вважає, якби слідчий допитав усіх тих осіб, яких вони просили допитати та провів усі слідчі дії, то він зміг би на підставі їхніх показань, процесуальних документів та здобутих доказів встановити усі обставини кримінального провадження, що вказують на підроблення документів та вчинення шахрайських дій щодо незаконного позбавлення його права власності на половину недобудованого житлового будинку, у тому числі і будівельні матеріали та обладнання, що були використані для його будівництва. А так цього не було зроблено, то слідчий не вжив всіх, передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження, як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення так і обставин, встановлених ним в кримінальному провадженні, що вказує на відсутність у начальника слідчого відділення ОСОБА_4 підстав, передбачених ст. 284 КПК України для його закриття.

Враховуючи вимоги ст.ст.2, 9. 283, 284, 110 КПК України, а також те, що у даному кримінальному провадження, ці вимоги закону як слідчим ОСОБА_11 так і начальником слідчого відділення ОСОБА_4 не виконані, а відтак постанова про закриття кримінального провадження від 23.01.2020 року не може залишатись чинною та підлягає скасуванню.

При закритті кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, у постанові начальника слідчого відділення ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження обов`язково повинна бути встановлена відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 та ч.1 ст.190 КК України, а саме що: він відмовився чи був позбавлений права спільної сумісної власності на куплений ним та його колишньою дружиною ОСОБА_5 у 2005 році у ОСОБА_6 недобудований житловий будинок АДРЕСА_1 , у тому числі на будівельні матеріали і обладнання, що були використані для його будівництва, а також цей будинок та належне йому право спільної сумісної власності на нього не відноситься до цінностей, перерахованих у ч.1ст.1 КК України.

Не проведення ним та ОСОБА_5 реєстрації права власності на вказаний недобудований будинок, дає право ОСОБА_5 , її батьку ОСОБА_7 або іншим особам заволодіти ним та зареєструвати на нього право власності без його на те письмової згоди.

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та інші особи не причетні до заволодіння вищезазначеним будинком та до оформлення права власності на ввесь цей будинок за ОСОБА_5 , злочинних дій (обман, зловживання довірою, підробка документів (декларації, будівельного паспорту) тощо) їх наслідків та причинного зв`язку між ними, а також до позбавлення його права на нього, у тому числі на будівельні матеріали і обладнання, що були використані для його будівництва. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та інші особи є неосудні та вони не винні у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.

Однак, цього ним не було зроблено, а відтак із самої постанови не вбачається, у чому саме крім не проведення реєстрації права власності на недобудований будинок, полягає відсутність складу вищевказаних кримінальних правопорушень. Те, що вони (він та ОСОБА_5 ) не зареєстрували за собою право власності на недобудований житловий будинок, він вважає, що не може бути підставою для закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування.

При винесенні постанови про закриття кримінального провадження, начальник слідчого відділення ОСОБА_4 допустився протиріччя. Так, з мотивувальної частини постанови вбачається що 04.07.2019 року до поліції надійшла заява ОСОБА_3 про те, що його колишня дружина ОСОБА_5 неправомірно оформила на себе право власності на належну йому частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак, незважаючи на те, що вказаний будинок рішенням Яготинського районного суду від 16.09.2014 року визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , про що зазначено у оскаржуваній постанові, ОСОБА_4 вважає, що, він не має на цей будинок чи його частину права, оскільки право власності на нього не було зареєстровано за ним у встановленому законом порядку. Проте, ОСОБА_4 жодним чином у постанові не спростовані доводи заявника щодо неправомірного оформлення ОСОБА_5 на себе право власності на належну йому частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Висновки начальника слідчого відділення ОСОБА_4 про відсутність складу кримінального правопорушення є передчасними та не ґрунтуються на законі. Ним не було вжито заходів щодо отримання оригіналів підроблених документів та доказів на підтвердження вчинення особами шахрайства.

Вказані протиріччя є суттєвими, та такими, що тягнуть за собою скасування постанови начальника слідчого відділення ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, яка на його думку є передчасним процесуальним рішенням по його заяві від 04.07.2019 року.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 284 КПИ України кримінальне провадження закривається в разі встановлення відсутності складу кримінального правопорушення. Відповідно до цих вимог Закону прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Начальник слідчого відділення ОСОБА_4 при прийнятті оскаржуваної постанови, не звернув увагу на порушення кримінального процесуального закону, які допустив слідчий ОСОБА_11 під час досудового розслідування, не оцінив з точки зору ефективності проведеного ним досудового розслідування та допущених порушень кримінального процесуального закону і сам допустив їх, при винесенні постанови про закриття кримінального провадження, належним чином не перевіривши його доводи стосовно неправомірності оформлення ОСОБА_5 права власності на ввесь житловий будинок. Зазначені обставини дають підстави йому зробити висновок про поверховість, неповноту і необ`єктивність досудового розслідування, а тому він вважає, що під час здійснення досудового розслідування необхідно провести всі необхідні слідчі дії, за результатами яких прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, просив скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника слідчого відділення Яготинського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління у Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 23.01.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230 за фактом неправомірних дій відносно ОСОБА_3 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358 та ч.1 ст.190 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення задовольнити.

Постанову начальника слідчого відділення Яготинського відділення поліції Переяслав- Хмельницького відділу поліції Головного управління у Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 23.01.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230 за фактом неправомірних дій відносно ОСОБА_3 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358 та ч.1 ст.190 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення скасувати.

Матеріали кримінального провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230 за фактом неправомірних дій відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358 та ч.1 ст.190 КК України направити до Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури для організації і проведення досудового розслідування.

Заявник звернувся до суду із заявою про залишення даної скарги без розгляду, оскільки постанову слідчого Яготинського ВП Переяслав-Хмельницького відділу ГУ НП в Київській області про закриття кримінального провадження від 23.01 2020 року, скасовано прокурором.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, проте відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Перевіривши матеріали скарги, та вважає, що не має підстав для задоволення даної скарги, оскільки дана постанова слідчого була скасована прокурором, вважаю, що необхідно відмовити в задоволенні скарги.

Так, з постанови начальника Яготинського відділу Бориспілської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_13 від 28 травня 2020 року вбачається, що постанову начальника СВ Яготинського ВП Переяслав-Хмельницького відділу ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 23.01 2020 року,в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 та ч.1 ст.190 КК України, скасовано.

Таким чином, враховуючи вище викладене, а також те, що постанову начальника СВ Яготинського ВП Переяслав-Хмельницького відділу ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 23.01 2020 року,скасовано на підставі постанови начальника Яготинського відділу Бориспілської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_13 від 28 травня 2020 року, скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.306, 307, 309 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Яготинського ВП Переяслав-Хмельницького відділу ГУ НП в Київській області про закриття кримінального провадження від 23.01 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1