Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/359/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0008578 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Знам`янка Кіровоградської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 28.07.2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України, з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 3 років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі та за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 за сукупністю злочинів покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.07.2016 року, призначено ОСОБА_6 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 18643 гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та 12000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої злочином.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 628 гривень 04 копійок.

за участі інших учасників судового провадження:
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 .
Обвинувачений ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї просив вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та застосувати ст.. 75 КК України. Зазначає, що вину визнає в повному обсязі. Зазначає, що являється пенсіонером скаржиться на погіршення здоров`я.

Короткий зміст суті справи:
09.10.2018 року, о 8-10 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи на території КЗ «Центральна міська лікарня міста Кіровограда», яка розташована по вулиці Архітектора Паученка, 45/35 в місті Кропивницькому, помітив раніше йому незнайомого ОСОБА_10 ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_10 , якому представився працівником АТ «Гідросила» та запропонував придбати у нього цукор. Після того як ОСОБА_10 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1000 гривень як оплату за цукор, останній з місця скоєння злочину зник, а отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
09.10.2018 року, о 8-15 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи на території КЗ «Центральна міська лікарня міста Кіровограда», яка розташована по вулиці Архітектора Паученка, 45/35 в місті Кропивницькому, помітив раніше йому незнайомого ОСОБА_11 . ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_11 , якому представився працівником АТ «Гідросила» та запропонував придбати у нього цукор. Після того як ОСОБА_11 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 500 гривень як оплату за цукор, останній з місця скоєння злочину зник, а отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
09.10.2018 року, о 8-20 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи на території КЗ «Центральна міська лікарня міста Кіровограда», яка розташована по вулиці Архітектора Паученка, 45/35 в місті Кропивницькому, помітив раніше йому незнайомого ОСОБА_12 . ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_12 , якому представився працівником АТ «Гідросила» та запропонував придбати у нього цукор. Після того як ОСОБА_12 передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 500 гривень як оплату за цукор, останній з місця скоєння злочину зник, а отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
09.10.2018 року, о 8-25 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи на території КЗ «Центральна міська лікарня міста Кіровограда», яка розташована по вулиці Архітектора Паученка, 45/35 в місті Кропивницькому, помітив раніше йому незнайому ОСОБА_13 . ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_13 , якій представився працівником АТ «Гідросила» та запропонував придбати у нього цукор. Після того як ОСОБА_13 передала ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 200 гривень як оплату за цукор, останній з місця скоєння злочину зник, а отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
09.10.2018 року, о 8-30 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи на території КЗ «Центральна міська лікарня міста Кіровограда», яка розташована по вулиці Архітектора Паученка, 45/35 в місті Кропивницькому, помітив раніше йому незнайому ОСОБА_14 . ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_14 , якій представився працівником АТ «Гідросила» та запропонував придбати у нього цукор. Після того як ОСОБА_14 передала ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 800 гривень як оплату за цукор, останній з місця скоєння злочину зник, а отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 06.04.2019 року, близько 12-00 години, ОСОБА_6 прибув до гаража № НОМЕР_1 , який розташований в гаражному кооперативі «Турист» по вулиці Беляєва в місті Кропивницькому, за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , щоб обговорити умови купівлі-продажу автомобіля «Москвич 2141 АЗЛК», д/н НОМЕР_2 , який належав останньому. В ході розмови з ОСОБА_7 у ОСОБА_6 виник умисел на незаконне заволодіння даним транспортним засобом. ОСОБА_6 попросив ОСОБА_7 надати йому автомобіль «Москвич 2141 АЗЛК», д/н НОМЕР_2 для того, щоб проїхатись на ньому та перевірити його технічний стан, після чого пообіцяв повернутись та розплатитись за купівлю автомобіля. Отримавши на це згоду ОСОБА_7 , ОСОБА_6 поїхав на вказаному автомобілі в невідомому напрямку та не повернув його ОСОБА_7 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на суму 18643 гривні.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, вирок суду без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.3 КПК України докази не досліджувались.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 як і на правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 190, ч.2 ст. 289 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Вказані вимоги закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України судом першої інстанції дотримані.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжкий, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, є особою похилого віку, раніше судимий, обставини, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі врахованих обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства, та визначив покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, за сукупністю вироків із застосуванням ст. 71 КК України.
За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, при цьому врахував тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого при призначенні покарання, про що належним чином вмотивував у вироку і з чим погоджується колегія суддів.
Що стосується доводів обвинуваченого в апеляційній скаргі про неправильне застосування судом першої інстанції остаточного покарання, колегія судді вважає безпідставним.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.07.2016 року ОСОБА_6 визнаний винним за ч.2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки.
За умовами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 25 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.
Виходячи із вищезазначеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо призначення ОСОБА_6 остаточного покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Вказані обставини свідчать про стійку антисоціальну спрямованість обвинуваченого, який на шлях виправлення не став та належних для себе висновків не зробив, у зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, лише позбавлення волі на визначений судом термін зможе сприяти досягненню мети покарання, воно є домірним вчиненому та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Призначене судом першої інстанції покарання, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Враховуючи викладене, підстав для зміни законного та обґрунтованого вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2020 року колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2020 року стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 289 КК України без зміни

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4