Дата документу 02.04.2020 Справа № 323/3409/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/637/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/3409/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Оріхівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2020 року звернувся засуджений ОСОБА_8 з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що згідно поданих та перевірених у судовому засіданні доказів слідує, що засуджений не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що він є особою з 3 групою інвалідності, мешкає в АДРЕСА_1 , та має грошові кошти, які йому надходили на особовий рахунок. Також не погоджується з тим, що він безробітний. Вказує, що він за час відбування покарання не має порушень та стягнень, тому вважає, що відсутні підстави для відмови йому в умовно-достроковому звільненні.

Засуджений ОСОБА_8 про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений через адміністрацію ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», заяв чи клопотань про його особисту участь в судовому засіданні апеляційного суду від засудженого не надходило.

Таким чином, враховуючи, що засуджений був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та заяв чи клопотань про його особисту участь в судовому засіданні від нього не надходило, колегія суддів вважає можливим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, провести розгляд за відсутності засудженого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника, який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Джанкойського міського суду АР Крим від 20.05.2013 року за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 01.04.2016 року зараховано до строку позбавлення волі термін його попереднього ув`язнення з 12.11.2012 року по 20.06.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Як вбачається з наявної в матеріалах провадження характеристики, наданої адміністрацією ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» в особі начальника відділення соціально-виховної та психологічної роботи старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_9 , засуджений ОСОБА_8 з 23.11.2012 року утримувався в Миколаївському слідчому ізоляторі, де характеризувався наступним чином: порушень встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав.

З 06.12.2012 року утримувався в Сімферопольському слідчому ізоляторі, де характеризувався наступним чином: порушень встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав.

З 16.07.2013 року відбував покарання в Снігуровській виправній колонії (№5), де характеризувався незадовільно: допустив 4 порушення встановленого режиму тримання, заохочень не мав.

З 08.07.2015 року відбував покарання в Оріхівській виправній колонії (№88). За час відбування покарання характеризувався наступним чином: порушень встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав.

З 23.11.2018 року перебував у Запорізькому слідчому ізоляторі, де за час перебування характеризувався наступним чином: порушення встановленого режиму тримання не допускав, заохочень не мав.

З 23.01.2019 року відбуває покарання в Оріхівській виправній колонії (№88), де за час відбування покарання характеризується посередньо: порушень встановленого режиму тримання не допускає, заохочень не має. В промисловій зоні установи не працевлаштований у зв`язку з тим, що засуджений є особою з інвалідністю з дитинства, а саме є глухонімим, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. За характером спокійний, врівноважений, до себе вимогливий. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом листування. Відповідно до ст. 126 КВК України не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Відповідно до ст. 59 КВК України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує посилки.

Таким чином, засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання у Снігуровській виправній колонії (№5) допустив 4 порушення встановленого режиму тримання. За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 жодних заохочень не мав (а.п. 7).

У зв`язку із чим, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про відсутність порушень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що засуджений ОСОБА_8 , відповідно до наданої адміністрацією колонії характеристики, не бере участі в організації виховних заходів, а також не бере участі в роботі самодіяльних організацій, які проводяться в установі.

Відповідно до довідки медичної частини № 88 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області засуджений ОСОБА_8 є здоровим, йому було виключено роботу в сирих та вологих приміщеннях, є особою з ІІІ групою інвалідності (а.п. 12).

Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою з достатньою переконливістю не довів, що став на шлях виправлення.

Колегія суддів зауважує, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен безсумнівно довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є саме доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, тощо.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не навів жодних достатньо вагомих аргументів на підтвердження того, що він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та заслуговує на застосування до нього заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про те, що він є особою з 3 групою інвалідності, були враховані районним судом при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення.

Посилання засудженого на те, що він мешкає в АДРЕСА_1 , та має грошові кошти, які йому надходили на особовий рахунок, жодним чином не впливають на питання щодо можливості застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Доводи ОСОБА_8 про не погодження з тим, що він безробітний, не впливає на правильність судового рішення. Крім того, відповідно до характеристики, наданої адміністрацією колонії, засуджений не працевлаштований у зв`язку з тим, що є інвалідом з дитинства, а саме глухонімим, а згідно довідки, наданої медичною частиною установи, засудженому виключено роботу лише в сирих та вологих приміщеннях.

Доказів того, що засуджений ОСОБА_8 звертався до адміністрації установи з приводу надання йому роботи в інших приміщеннях установи виконання покарань та йому було відмовлено у наданні такої роботи надано не було ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Отже, висновок районного суду про те, що до засудженого ОСОБА_8 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає, оскільки на даний час відсутні переконливі дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_8 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4