Справа № 461/4126/20
Провадження № 1-кс/461/3350/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого,

встановив:

скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 14.11.2019 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000021 від 25.01.2019 року та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №0003514, яке об`єднано з кримінальним провадженням №0000021. Подану скаргу мотивує тим, що слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не було надано належної оцінки обставинам справи, внаслідок чого позбавлено скаржника права на належний захист під час проведення досудового розслідування кримінального правопорушення та порушено його законні права, як учасника кримінального провадження, адже кримінальним правопорушенням йому було завдано майнову та моральну шкоду.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з мотивів наведених у ній та просив задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення скаржника, приходжу до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на нижченаведене.

Слідчим суддею встановлено, що 14.11.2019 року слідчий Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , вказуючи на відсутність об`єктивних підстав вважати, що кримінальним правопорушення ОСОБА_3 була спричинена моральна, матеріальна та майнова шкода, виніс постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000021 від 25.01.2019 року.

ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000021 від 25.01.2019 року являється заявником.

У подальшому, кримінальне провадження №0000021 від 25.01.2019 року було об`єднано з кримінальним провадженням №0003514 від 03.12.2019 року, підслідність якого була визначена за ГУ НП у Львівській області. Об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно номер 0003514. Вказане підтверджується дослідженим в судовому засіданні відповідним повідомленням слідчого від 19.03.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Згідно з ч.2 даної норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення нею кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

У частині 3 вказаної статті зазначено, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Незважаючи на посилання слідчого в постанові про відмову у визнанні потерпілим, на вказану норму закону, приписи такої норми слідчим не виконані, оскільки в постанові не наведено конкретних очевидних та достатніх підстав вважати, що заява ОСОБА_3 про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст.55 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що слідчим фактично не надано жодної належної оцінки доводам заявника про завдання йому внаслідок кримінального правопорушення шкоди.

Відповідно до ст. 7 КПК України, однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка згідно положень ч. 2 ст. 9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 55 КПК, є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими постанова слідчого підлягає скасуванню.

Неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Крім неналежного мотивування постанов, підставою їх скасування є і необґрунтованість прийнятого рішення слідчим, прокурором стосовно співвідношення процесуальних вимог щодо визнання особи потерпілою та фактичних обставин кримінального правопорушення.

На противагу цьому, слідчим суддею встановлено, що слідчим не надано належної оцінки доводам заявника щодо заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди. Слідчим не надано належної оцінки доказів, здобутих в ході кримінального провадження, що в свою чергу свідчить про недотримання вимог ст.110 КПК України щодо обґрунтованості процесуального рішення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.1 ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
За таких обставин, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, як необґрунтована та передчасна. Доводи скаржника в ході розгляду справи спростовані не були, а слідчим не подано жодного доказу на спростування тверджень ОСОБА_3 , відтак скарга підлягає до частково задоволення і слід зобов`язати слідчого Головного управління Національної поліції у Львівській області уповноваженого на проведення досудового розслідування кримінального провадження №0003514, яке об`єднано з кримінальним провадженням №0000021, повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 11.11.2019 року.

При цьому, питання визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування відноситься виключно до компетенції слідчого у провадженні якого перебуває справа, та який, у відповідності до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження, відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Таким чином, за наведених обставин слідчий суддя не вправі зобов`язувати слідчого визнавати особу потерпілою у кримінальному провадженні, тому скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

постановив:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого слідчого відділу Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 (слідчого уповноваженого на проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000021) про відмову у визнанні потерпілим від 14.11.2019 року.

Зобов`язати слідчого Головного управління Національної поліції у Львівській області уповноваженого на проведення досудового розслідування кримінального провадження №0003514 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 11.11.2019 року та повідомити останнього про результати розгляду у спосіб та строки визначені КПК України.

У решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5