УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2020 Справа №607/22362/13-к

Провадження № 1-в/607/92/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0004209 за заявою захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду від 03 квітня 2014 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою про звільнення останнього від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2014 року, яким його засуджено за злочин, передбачений ч.1 ст. 263 КК України, та за сукупністю вироків визначено остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

В обґрунтування зазначеної заяви посилається на те, що відповідно до ч 3 ст. 80 КК України, ОСОБА_5 може бути звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, оскільки з моменту винесення вироку минуло п`ять років. Крім цього, з 2014 року і по даний час (21 лютого 2020 року) ОСОБА_5 не переховувався, жив звичайним життям, працював, допомагав сім`ї, спокійно ходив по вулицях міста Тернополя, відвідував громадські місця, і у нього не було жодної інформації про те, що він перебуває в розшуку.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заяву підтримав з підстав зазначених у ній, просить звільнити його підзахисного від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Додатково зазначив, що ОСОБА_5 не ухилявся від відбування покарання; вироку суду від 03 квітня 2014 року не отримував, в матеріалах справи наявні відомості про повернення рекомендованого листа з повідомленням (вищевказаного вироку) до суду за закінченням терміну зберігання; про те, що перебуває в розшуку він дізнався в момент його затримання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні подану його захисником заяву підтримав, та просить суд її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні стосовно задоволення зазначеної заяви захисника заперечив, вважає, що вона є безпідставною, оскільки засуджений ухилявся від відбування покарання та перебував у розшуку, як наслідок - перебіг строків давності було зупинено. Також, 04 лютого 2015 року було заведено розшукову справу в органах поліції; проводилися оперативно розшукові заходи, зокрема неодноразово працівники поліції відвідували адресу проживання ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 , однак останнього виявлено не було. 02 січня 2015 року та 29 вересня 2015 року працівниками поліції відбиралися письмові пояснення у матері засудженого ОСОБА_6 , згідно яких, остання повідомляла, що її син ( ОСОБА_5 ) з нею за адресою АДРЕСА_1 , не проживає, місце його перебування їй не відомо. Також, 15 серпня 2018 року відібрано письмові пояснення у ОСОБА_7 (являється сусідкою), яка також повідомила, що ОСОБА_5 не бачила, та місце його перебування їй не відомо.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що її син ОСОБА_5 постійно проживає із нею за адресою: АДРЕСА_1 . З ними також проживала її дочка ОСОБА_8 , яка померла в січні 2016 року, на похороні у якої також був і її син ( ОСОБА_5 ). Те, що її син перебуває у розшуку, їй не було відомо, та останній не переховувався, а жив повсякденним життям; працівники поліції до неї не приходили, та пояснень не відбирали по даному факту. Крім цього, її син ніде не працював офіційно, жив за її рахунок (її пенсію), а також час від часу він проживав у своєї співмешканки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона проживає за адресою АДРЕСА_2 із своїм сином. Із ОСОБА_5 знайомі 7 років, із яким проживала за вказаною адресою з літа 2018 року. Про те, що останній перебуває в розшуку їй не було відомо, працівники поліції з даного приводу до неї не приходили; він проживав звичайним життям, не переховувався, час від часу працював неофіційно. Коли в неї із ОСОБА_5 виникали конфлікти (частіше одного разу на місяць), то останній із нею не проживав.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що проживає за адресою АДРЕСА_3 , на одній сходовій площадці із ОСОБА_6 (матір`ю ОСОБА_5 ). Про те, що ОСОБА_5 перебуває в розшуку їй не було відомо, працівники поліції не повідомляли, а лише питали, чи вона його бачила, говорила, що ні, і давала пояснення з даного приводу (один раз). З 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 вона бачила ОСОБА_5 , але не часто. Однак, останнім часом вона бачила його вдома, приблизно один раз на місяць, а деколи на тиждень, він ходив відкрито. Їй також не відомо, чи ОСОБА_5 проживав за іншою адресою, чи десь працював.

Дослідивши заяву та матеріали кримінального провадження з приводу виконання вироку суду, копії матеріалів щодо здійснення розшуку ОСОБА_5 , згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2014 року, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, суд прийшов до наступного висновку.

Підставами для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України є: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого злочину.

Згідно ст. 80 КК України, перебіг строків давності виконання обвинувального вироку зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбуття покарання або з дня його затримання.

Під ухиленням від відбуття покарання слід розуміти дії засудженого, спрямовані на уникнення приведення обвинувального вироку до виконання.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2014 року, який набрав законної сили 05 травня 2014 року, ОСОБА_5 визнано винним в вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2007 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Апеляційних скарг на вказане рішення суду першої інстанції подано не було, та воно набрало законної сили 05 травня 2014 року.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що ОСОБА_5 при оголошенні вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2014 року присутній не був, як і не отримав копію вищевказаного вироку, оскільки такий судом було направлено адресату поштовим засобом зв`язку рекомендованим листом з повідомленням, однак дане судове рішення повернуто із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Проте, як вбачається із журналу судового засідання у даному кримінальному провадженні від 02 квітня 2014 року, на якому був присутній ОСОБА_5 , останній знав про те, що рішення у даній справі буде проголошено 03 квітня 2014 року о 10 год. 00 хв., однак на таке оголошення не з`явився.

Судом направлено вищевказаний вирок із розпорядженням для виконання.

При виконанні такого рішення суду, правоохоронним органом вжито заходів для встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 , а саме здійснено:

- опитування матері ОСОБА_6 , та згідно її письмових пояснень, наданих працівнику поліції від 02 січня 2015 року та 29 вересня 2015 року, ОСОБА_5 не проживав за адресою АДРЕСА_1 , та його місце проживання (перебування) їй не відоме.

В судовому засіданні ОСОБА_6 даний факт заперечувала, та стверджувала, що її син постійно проживав із нею по вказаній адресі. Однак, суд оцінює покази свідка ОСОБА_6 критично, та розцінює їх як спосіб захисту та уникнення її сином призначеного судом покарання. Крім цього, в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 не могла чітко вказати коли та скільки часу ОСОБА_5 проживав вдома, а коли у своєї співмешканки.

- заведено оперативно-розшукову справу №417119815 від 04 лютого 2015 року;

- здійснено опитування сусідів, зокрема ОСОБА_7 , пояснення якої є аналогічними показам, наданим нею безпосередньо в суді;

- проводилися інші оперативно-розшукові заходи, спрямовані на встановлення місця перебування ОСОБА_5 , про що до матеріалів справи долучено відповідні рапорти працівників поліції.

Показами свідка ОСОБА_9 підтверджується факт ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання, оскільки з них вбачається, що він певний проміжок часу проживав із нею, а не за місцем свого проживання та реєстрації, вказаним у вироку суду.

Під час опитування ОСОБА_6 (матері засудженого), якій би мало бути відомо місце перебування ОСОБА_5 , так, як в судовому засіданні вона повідомила, що її син якийсь час жив у своєї співмешканки, таких відомостей працівникам поліції, під час відвідування ними її квартири, не надала.

Таким чином, прокурором надано докази, що свідчать про умисне ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі та правоохоронними органами вжито належних заходів щодо виконання вироку в цій частині, в строки визначені ст. 80 КК України.

З огляду на те, що ОСОБА_5 ухилявся від відбування призначеного йому покарання, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 80 КК України є підставою для зупинення перебігу строку давності, такий строк відновлено лише з дня затримання засудженого.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що перебіг строку давності виконання вироку суду від 03 квітня 2014 року щодо ОСОБА_5 зупинився у зв`язку із ухиленням останнього від відбування призначеного йому покарання, такий строк відновлено лише в день його затримання, у зв`язку з чим строки, визначені ч. 1 ст. 80 КК України на час звернення вироку суду до виконання не закінчилися, а отже, у задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 80 КК України, ст.ст. 8, 9, 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду від 03 квітня 2014 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи днів із дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддяОСОБА_1