Провадження 1-кп/544/14/2020
Справа №543/424/19
10 лютого 2020 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої: судді ОСОБА_1 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка Полтавської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, неодруженого, утриманців немає, невійськовозобов`язаного, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1. 06.11.2012 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки у відповідності до ст.ст.75,76 КК України;
2. 07.04.2016 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 08.06.2018 умовно-достроково від відбуття невідбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік 1 місяць 8 днів,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
ОСОБА_6 30 березня 2019 року близько 16 години, будучи раніше засудженим за вчинення умисного злочину проти власності, перебуваючи поблизу господарства по АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочиний умисел на викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи і бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрав газову плиту «Карпати12» вартістю 213 гривень, яка знаходилася поблизу господарської будівлі домогосподарства ОСОБА_5 , після чого з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний корисливий умисел, який виник у нього під час крадіжки 30.03.2019, спрямований на крадіжку майна, належного ОСОБА_5 , 01.04.2019 близько 14 год., перебуваючи на території господарства по АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_5 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав металеве ліжко вартістю 280 гривень, яке знаходилося поблизу господарської будівлі, після чого з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. У результаті вищезазначених протиправних дій ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на суму 493 гривні.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводився лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Суду пояснив, що 30 березня 2019 року він їхав на велосипеді до магазину в с. Лазірки Оржицького району. Проїжджаючи повз двір домоволодіння, належне потерпілому ОСОБА_5 , він побачив на території господарства старе розібране металеве ліжко та газову плиту. Обвинувачений вирішив їх викрасти, завантажив на велосипед частини металевого ліжка та плиту, але вони не трималися. Тому він залишив ліжко на тому ж місці та взяв лише газову плиту, яку відвіз на пункт прийому металобрухту. Наступного дня він проходив із своєю співмешканкою ОСОБА_8 повз двір ОСОБА_5 та вирішив забрати і частину старого ліжка, які також відвіз на пункт прийому металобрухту. Пояснив, що напередодні він заходив всередину цього будинку, двері до якого були не замкнені, лише для того, щоб попросити у господаря мотузку для хлопчика, який неподалік вів на прив`язі корову. У скоєному щиро кається, відшкодував завдані потерпілому збитки, просить суд суворо не його карати.
Крім особистого визнання своєї вини, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених безпосередньо в судовому засіданні, а саме:
- показаннями допитаного в ході судового провадження потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що він має у власності будинок у селі Лазірки Оржицького району, будинок стоїть зачинений, там ніхто не проживає. В квітні 2019 року йому зателефонували сусіди та повідомили про крадіжку з будинку. Коли він приїхав на місце події, то виявив відсутність речей, які там знаходилися: ліжко металеве, газову плиту, телевізор та холодильник, в зв`язку з чим звернувся із заявою до поліції. Зазначає, що будинок запирався на замок і всі речі були там, отже обвинувачений проник у житло, щоб викрасти ці речі.
Разом з тим, показання потерпілого в тій частині, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, є недоведеними належними та допустимими доказами у своїй сукупності, які суд розглядає лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Окрім своїх пояснень потерпілий інших доказів на підтвердження своїх доводів не надав, клопотань про їх витребування суду не заявляв. Висновок за результатами судово-трасологічної експертизи від 12.04.2019 №530 (а.с.115-123) з повною категоричністю не доводить належність вилученого в ході огляду місця події відбитку взуття безпосередньо тому взуттю, яке було вилучене у обвинуваченого ОСОБА_6 . За висновком експерта слід фрагменту низу підошви, виявлений під час огляду місця події, залишений таким же за конструкцією, фасоном, формою та взаємному розміщенню елементів рельєфного малюнку підметкової частини взуття, як і взуття на ліву ногу, що надано на дослідження. Слід фрагменту низу підошви не містить індивідуалізуючих ознак низу підошви взуття, що збігаються, а встановлені загальні ознаки, у зв`язку з чим відповісти на питання, чи залишений він взуттям (кросівками), виданими 02.04.2019 ОСОБА_6 , в категоричній формі не представилося можливим.
- показаннями допитаної в ході судового провадження свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що обвинувачений є її співмешканцем. 01.04.2019 вони разом йшли до магазину та проходили повз будинковолодіння, що належить потерпілому. В дворі біля сараю лежало в розібраному стані металеве ліжко. Обвинувачений завантажив його частини на велосипед і повіз здавати на пункт прийому металобрухту. Вона вважала, що ці речі є безхазяйними та нікому не потрібні, тому ОСОБА_10 їх і забрав;
- показаннями допитаного в ході судового провадження свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що одного дня (точної дати не пригадує) до нього на пункт прийому металобрухту прийшов обвинувачений та запропонував купити у нього газову плиту, і він придбав її у нього за 60 грн. Останній сказав, що плита йому належить, вона була не ржава, в неробочому стані. На другий день ОСОБА_10 приніс сітку та бильце від металевого ліжка, за яку ціну він купив їх у нього свідок не пам`ятає. Пізніше він дізнався, що це були викрадені речі і видав працівникам поліції газову плиту;
- протоколом огляду місця події від 02.04.2019 та ілюстративною фототаблицею до нього, згідно з якими було оглянуто житловий будинок та господарство потерпілого ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 . В ході огляду місця події з підлоги вітальні будинку було виявлено та вилучено слід взуття (а.с.95-103);
- протоколом огляду добровільно виданої ОСОБА_11 викраденої у потерпілого ОСОБА_5 газової плити «Карпати12» (а.с.124-130);
- висновком експерта від 15.04.2019 №689, відповідно до якого ринкова вартість газової плити «Карпати12» станом на момент проведення експертизи може становити 213,33 грн (а.с.135-142). Потерпілий ОСОБА_5 з висновком експерта про вартість газової плити не погодився, натомість доказів на спростування указаного висновку суду не надав;
- висновком про вартість майна №Л/1604/1 від 16.04.2019, згідно якого оціночна (ринкова) вартість металевого ліжка станом на момент проведення дослідження становить 280 грн (а.с.145-156);
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 18.04.2019 за участі свідка ОСОБА_9 , в ході якого вона вказала на домогосподарство по АДРЕСА_3 , з якого ОСОБА_6 викрав металеве ліжко, показала місце, поблизу сараю, де знадилося металеве ліжко у розібраному стані (а.с.157-163). При цьому суд зазначає, що слідчий експеримент був проведений за участі потерпілого ОСОБА_5 , який жодних зауважень до його змісту не надав;
-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23.04.2019 за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , в ході якого він показав домогосподарство по АДРЕСА_3 , з якого викрав металеве ліжко та газову плиту, показав місце, поблизу сараю, де знадилося металеве ліжко у розібраному стані та газова плита (а.с.166-172).
Отже, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, проаналізувавши перераховані вище докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів сторонами не пропонується, і аналіз цих доказів привів до того, що вони є такими, що доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тому суд вважає за можливе покласти їх в основу обвинувального вироку. При цьому від прокурора в судовому засіданні не надходило заяв про зміну, доповнення обвинувачення або висунення нового обвинувачення.
Суд дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
При призначенні покарання суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вчинений обвинуваченим злочин за ч.2 ст.185 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_6 не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, утриманців не має, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий. В ході судового розгляду справи останній відшкодував завдані потерпілому збитки.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття в скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Обвинувачений раніше судимий і через нетривалий термін, в період умовно дострокового звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, знову скоїв корисливий злочин, належних висновків не зробив, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення, тобто має стійку антисоціальну поведінку та, на думку суду, потребує ізоляції від суспільства.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 185 КК України.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації таке покарання буде адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу обвинуваченого, достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.
Вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 07.04.2016 ОСОБА_6 засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 08.06.2018 звільнений умовно-достроково від відбуття невідбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік 1 місяць 8 днів.
Новий злочин обвинувачений вчинив протягом невідбутої частини покарання за попереднім вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2016 року, тому суд відповідно до ч.4 ст. 81 КК призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтею 71 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК, суд уважає за можливе визначити остаточне покарання обвинуваченому шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного за цим вироком.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді взяття під варту. Оскільки покарання обвинуваченому визначається судом у виді позбавлення волі, з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки та виконання вироку суду, ОСОБА_6 слід обрати запобіжний захід до вступу вироку у законну силу у вигляді взяття під варту.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Суд вважає за необхідне згідно ст. 124, 126 КПК України стягнути із обвинуваченого ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертиз у даному кримінальному провадженні.
Крім того, суд вважає за необхідне згідно ч.4 ст.174 КПК України скасувати арешт, що був накладений ухвалами слідчого судді Оржицького районного суду Полтавської області від 04.04.2019 та 09.04.2019 року, на тимчасове вилучене майно кросівки, належні ОСОБА_12 , газову плиту «Карпати 12», що належить потерпілому ОСОБА_5 .
Керуючись ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, приєднати частково невідбуте покарання за вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2016 року у вигляді одного року одного місяця 8 днів позбавлення волі і остаточно визначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжним заходом до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_6 обрати тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду, і строк відбуття покарання обвинуваченому обчислювати з 10 лютого 2020 року.
Речові докази по справі: газову плиту «Карпати 12», що належить потерпілому ОСОБА_5 , яка знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Оржицького ВП ГУНП в Полтавіській області - повернути потерпілому ОСОБА_5 , кросівки, належні ОСОБА_12 , які знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Оржицького ВП ГУНП в Полтавіській області - повернути обвинуваченому, слід взуття, виявлений та вилучений під час огляду місця події по АДРЕСА_3 , що зберігається при матеріалах кримінального провадження знищити.
Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Оржицького районного суду Полтавської області від 04.04.2019 та 09.04.2019 року, на тимчасово вилучене майно - кросівки, належні на праві власності ОСОБА_12 , газову плиту «Карпати 12», що належить потерпілому ОСОБА_5 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в дохід держави в УДКСУ у Пирятинському районі витрати за проведення експертиз в кримінальному провадженні №0000067 від 02.04.2019 в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.
Суддя - ОСОБА_1