ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/76/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1506/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 12.06.2008 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Максимівка Целіноградського району Целіноградської області Республіки Казахстан, громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України, та йому призначено остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 20.01.2009 року касаційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Харківської області від 12.06.2008 року - залишено без змін.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.02.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII) засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 02.11.2007 по 20.01.2009 року у строк покарання із розрахунку, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 2 (два) дні позбавлення волі.

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Ухвалою Жовтневогорайонного суду Харківської області від 23 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що на час розгляду клопотання встановлено, що в установі відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, за час відбування покарання він не продемонстрував зміни у свідомості у напрямку самокерованої та правослухняної поведінки, рівні конфліктності та агресивності засудженого досить високі, правильно прогнозувати наслідки своїх вчинків та робити правильні висновки із того, що сталося засуджений не в змозі, в умовах зниження контролю імовірність антисоціальних проявів з його боку буде зростати, тому суд приходить до висновку, що на даний час не є доведеним факт виправлення засудженого ОСОБА_7 , що є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Також суд зазначив, що за виконавчими листами Апеляційного суду Харківської області від 30.03.2009 року №12208 на загальну суму 310010 грн. 48 коп., відшкодовано 19758 грн. 54 коп., залишок невідшкодованої суми складає 290 251 грн. 94 коп., тобто засудженим ОСОБА_7 не відшкодована значна сума моральної шкоди за цивільним позовом, яка була стягнута на користь потерпілої - матері загиблої.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`якою .
В обґрунтування своєї вимог захисник посилається на те, що судом недостатньо проаналізовані усі докази, які свідчать про можливість застосування до його підзахисного положень ст.81 КК України, а саме постанову начальника ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 07.06.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 переведено до дільниці соціальної реабілітації, що на думку адміністрації колонії підтверджує факт того, що за сумлінну поведінку та відношення до праці на протязі впродовж півтора років, за які не мав зауважень та стягнень, засуджений заслуговує перебувати расконвойованим.
Також апелянт зазначає, що засуджений ОСОБА_7 має 17 заохочень, стягнень не має, є головою Ради колективу дільниці соціальної реабілітації ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)», має дружину та дитину, а також високий рівень довіри зі сторони адміністрації установи виконання покарання та інших засуджених, які відбувають покарання, у зв`язку з чим вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та відомості особової справи засудженого, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, на даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Харківської області від 12.06.2008 року, за яким його засуджено за ч.1 ст.152, ч.2 ст.153, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України до остаточного покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією всього особистого майна.
Початок строку: 02.11.2007 року. Кінець строку: 15.08.2021 року.
Вказані обставини ніким не оспорюються.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Відповідно до характеристик на засудженого від 19.12.2018 року та 11.01.2019 року (арк.3-4, 17-18 судового провадження), ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 02.11.2007 року.
З 05.12.2011 року по 16.02.2012 року, з 05.04.2012 року по 27.04.2012 року, з 14.07.2012 року по 06.01.2013 року перебував в Сумській установі виконання покарань, де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався.
З 06.04.2009 року відбуває покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)». За час відбування покарання характеризується посередньо, має 13 (тринадцять) заохочень, стягнень не має.
Відповідно до ст.118 КВК України ОСОБА_7 був працевлаштований в гаражній майстерні установи автослюсарем. До праці ставився посередньо, поставлені завдання не завжди виконував якісно та вчасно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У відношенні до представників адміністрації установи був ввічливий, але з метою поблажливого ставлення до себе. До виконання передбачених законодавством вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Згідно постанови начальника державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 07.06.2017 року, відповідно до ст. 101 КВК України засуджений ОСОБА_7 переведений до дільниці соціальної реабілітації установи. За час відбування покарання характеризується посередньо, з метою стимулювання правослухняної поведінки має 4 (чотири) заохочення, стягнень не має.
Відповідно до ст.118 КВК України засуджений ОСОБА_7 працевлаштований різноробом. До праці ставиться посередньо, поставлені завдання не завжди виконує якісно та вчасно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У відношенні до представників адміністрації установи ввічливий, але з метою поблажливого ставлення до себе. До виконання передбачених законодавством вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Не завжди дотримується вимог правил пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до статті 123 КВК України ОСОБА_7 приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Професія», «Фізкультура і спорт», до реалізації яких ставиться без зацікавленості.
Критичні зауваження засуджений ОСОБА_7 сприймає, але залишається на своїй точці зору. Будь - які формальні рамки ним погано переносяться, намагається уникнути будь - яких рамок, що обмежують його бажання. Знаходиться у протиріччі з усвідомленням необхідності підкорятися будь - яким правилам. Важко виробляються навички загальноприйнятих норм поведінки.
Під час відбування покарання в установі він не продемонстрував зміни у його свідомості у напрямку соціально-небезпечної, самокерованої, правослухняної поведінки. Робити правильні висновки із того, що сталося - не в змозі. І саме тому, на погляд адміністрації ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)», це підтверджує, що засуджений ОСОБА_7 не готовий до життя на волі і може бути небезпечним до оточуючих.
Вину у скоєнні злочину визнав повністю. За вироком Апеляційного суду Харківської області від 12.06.2009 року із засудженого ОСОБА_7 стягнуто на користь потерпілої матеріальна шкода у розмірі 6144 грн. та моральна шкода у розмірі 300000 грн. За виконавчими листами Апеляційного суду Харківської області від 30.03.2009 року №12208 на загальну суму 310010 грн. 48 коп., відшкодовано 19758 грн. 54 коп., залишок невідшкодованої суми складає 290 251 грн. 94 коп., тобто засудженим ОСОБА_7 не відшкодована значна сума моральної шкоди за цивільним позовом, яка була стягнута на користь потерпілої - матері загиблої.

Крім того, відповідно до відомостей психологічної характеристики на засудженого ОСОБА_7 , за даними неодноразового психологічних спостережень за поведінкою засудженого та за результатами неодноразового цільового тестування, встановлено те, що: ступінь його соціальної занедбаності - вище середньої; рівень криміногенної зараженості - середня; рівні конфліктності та агресивності - вище середніх; потайливий, за характером - одинак, який скриває свої дійсні плани та наміри (сирота); він здатен без стороннього контролю, сумлінно і швидко, виконувати покладені на нього обов`язки; критичні зауваження сприймає, але залишається на своїй точці зору; намагання уникнути будь-яких рамок, що обмежують його бажання; проблема ураженого самолюбства, незадоволеність своїм соціальним статусом; правильно прогнозувати наслідки своїх вчинків - не в змозі; робити правильні висновки із того, що сталося - не в змозі і не бажає; в умовах зниження контролю імовірність антисоціальних проявів з його боку - буде зростати.

Колегія суддів бере до уваги те, що вироком Апеляційного суду Харківської області від 12.06.2009 року ОСОБА_7 засуджено за умисне вбивство, за злочини проти проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, а також за злочин проти власності, які відповідно до класифікації за ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів.
Згідно відомостей характеристик, що надані на час розгляду клопотання в суді першої інстанції, критичні зауваження сприймає, але залишається на своїй точці зору; будь-які формальні рамки ним погано переносяться, намагається уникнути будь-яких рамок, що обмежують його бажання; знаходиться у протиріччі з усвідомленням необхідності підкорятися будь-яким правилам; важко виробляються навички загальноприйнятих норм поведінки; під час відбування покарання в установі він не продемонстрував зміни у його свідомості у напрямку соціально-небезпечної, самокерованої, правослухняної поведінки; робити правильні висновки із того, що сталося - не в змозі і не бажає; на думку адміністрації ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)», засуджений ОСОБА_7 не готовий до життя на волі і може бути небезпечним до оточуючих; ступінь його соціальної занедбаності - вище середньої; рівень криміногенної зараженості - середня; рівні конфліктності та агресивності - вище середніх; потайливий, за характером - одинак, який скриває свої дійсні плани та наміри (сирота); критичні зауваження сприймає, але залишається на своїй точці зору; проблема ураженого самолюбства, незадоволеність своїм соціальним статусом; правильно прогнозувати наслідки своїх вчинків - не в змозі; в умовах зниження контролю імовірність антисоціальних проявів з його боку - буде зростати; цивільний позов потерпілій не відшкодував.
Колегія суддів наголошує на тому, що апеляційному перегляду та оцінці підлягає законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та матеріали на підставі яких вона була постановлена на час винесення ухвали , тобто станом на січень 2019р.
Стороною захисту не надано обґрунтованих та беззаперечних доказів на спростування вищезазначених відомостей про особу засудженого, які надані адміністрацією установи виконання покарань на час розгляду клопотання захисника про умовне-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим апеляційні доводи в цій частині є безпідставними та суб`єктивними.

Апеляційні доводи захисника, які вона надавала під час апеляційного розгляду про те, що після ухвалення оскаржуваного судового рішення стан здоров`я її підзахисного значно погіршився та адміністрацією ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» надано нові позитивні характеристики на засудженого, будь-яким чином не спростовують правильність висновків суду про те, що на час розгляду клопотання захисника в суді першої інстанції, надані матеріалами, які характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , не підтверджуєть той факт, що цілі покарання досягнуті раніше ніж у строк покарання, визначений обвинувальним вироком суду.
Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов щодо засудженого, передбачених положеннями ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення та недоцільності і передчасності звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, на період звернення з відповідним клопотанням.
Разом з цим, сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості звернутися з повторним клопотанням про умовне-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання після спливу строків, визначених в п.7 ст.539 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді