ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3638/19 Номер провадження 11-кп/814/1259/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК. З.Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000919, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м.Полтави від 09 жовтня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Михайлівка Машівського району Полтавської області, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, має малолітню дитину 2004р.н., офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин.

Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 10000 грн. моральної шкоди. та 9000 грн. витрат на правову допомогу.
За вироком суду, 08.04.2019, близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи в м. Полтава по вул. Соборності, 54, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_7 , із відстані близько 80 см, зробив один сприск перцевої речовини із балончика «ТЕРЕН 4», який тримав у своїй правій руці в обличчя потерпілого,, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді: хімічного опіку кон`юнктиви рогівки 1го ступеня обох очей, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись прокурор у кримінальному провадженні та захисник в інтересах обвинуваченого
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Вказує на те, що обвинувачений ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду не проявляв бажання, спрямованого на виправлення наслідків вчиненого стосовно потерпілого ОСОБА_7 , не намагався відшкодувати завдані збитки, зокрема і ті, що потерпілий поніс на лікування. Також судом не враховано особливу зухвалість, з якою ОСОБА_10 спричинив тілесне ушкодження, оскільки даний злочин був вчинений у громадському місці.

Просить скасувати вирок та постановити новий, яким визнати винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі вважає вирок незаконним та вказує на відсутність в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, так як він діяв в межах необхідної оборони, відповідно до ст..36 КК України.

Суд залишив без оцінки доводи обвинуваченого з приводу того, що він діяв у стані необхідної оборони, без наведення відповідних аргументів, хоча обвинувачений неодноразово наголошував при допиті, що застосував балончик «Терен-4» у зв`язку з тим, що відчував погрозу застосування фізичного впливу відносно себе з боку потерпілого. Адже потерпілий ОСОБА_7 почав сваритися, а перед застосуванням балончику почав повільно рухатися в бік ОСОБА_10 при цьому з міміки обличчя та жестів потерпілого було видно агресію, яка була направлена на обвинуваченого.

Також, захисник не погоджується з призначеним покаранням обвинуваченому. Так, суд не взяв до уваги, що обставини, що обтяжують покарання відсутні, а існують тільки обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Окрім того ОСОБА_10 працює, має неповнолітню дитину, 2004 року народження, сплачує аліменти, позитивно характеризується, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Дані обставини судом не враховані та у вироку не вказано доводів на призначення більш суворого покарання ніж штраф.

Також, сторона захисту вважає необґрунтованим поданий під час судового розгляду цивільний позов. Потерпілим не надано доказів знаходження на лікуванні та доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди. Тому вважає, що стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. є занадто великою та неспіврозмірною з наслідками, які сталися між потерпілим та обвинуваченим. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, зазначає про відсутність у справі квитанцій або інших документів про понесення витрат на оплату праці адвокату потерпілим в сумі 9 000 грн., тому стягнення цієї суми є безпідставним.

Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становить 850 грн. Цивільний позов залишити без задоволення.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин; потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які просили залишити вирок суду без змін; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений діяв в межах необхідної оборони, не ґрунтуються на вимогах закону.
Згідно зі ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
У даному провадженні встановлено, що обвинувачений, прибувши за адресою: АДРЕСА_3 для працевлаштування в службу таксі, зустрівся з директором служби ОСОБА_7 , з яким у нього раніше виник конфлікт. Саме обвинувачений спровокував конфлікт. Згідно показань потерпілого, які підтвердила і свідок ОСОБА_13 потерпілий будь-яких дій, які б вимагали свого негайного відвернення або припинення не заподіював обвинуваченому, як і не висловлював погроз на заподіяння шкоди життю чи здоров`ю ОСОБА_10 .
Враховуючи встановлені судом обставини злочину, поведінку обвинуваченого під час його вчинення та поведінку потерпілого, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_10 захищався від суспільно небезпечного посягання потерпілого.

Отже, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за встановлених у вироку обставин, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, зібраними і перевіреними в передбаченому законом порядку.

Разом з тим, прокурор не погоджується з призначеним покаранням обвинуваченому та вважає його надто м`яким, а обвинувачений та захисник в його інтересах вважає, що покарання є надто суворим та існують підстави для його пом`якшення.

Як вбачається з положень ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При цьому, при призначенні покарання, суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості; особу обвинуваченого; обставин, що пом`якшують покарання щире каяття; відсутність обтяжуючих покарання обставини та дійшов правильного висновку про необхідність обрання покарання у виді громадських робіт, яке є справедливим, як за своїм видом так і за розміром.
Підстав для визнання призначеного ОСОБА_10 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості немає.
Також, є безпідставними і апеляційні вимоги сторони захисту щодо необхідності пом`якшення покарання на штраф, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_10 в суді першої інстанції вину визнав частково, не відшкодував потерпілому завдані збитки на лікування, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, характеризується посередньо, підтверджуючих даних про працевлаштування та наявність постійного джерела доходу матеріали провадження не містять.

Отже, захисником не доведено черезмірної суворості призначеного ОСОБА_10 покарання, а тому підстав для зміни виду покарання колегією суддів не встановлено.

Доводи захисту щодо порушення строку пред`явлення до суду цивільного позову є безпідставними, оскільки після постановлення ухвали про призначення провадження до судового розгляду, слухання справи двічі відкладалося, а клопотання про приєднання цивільного позову до матеріалів провадження заявлено захисником ОСОБА_8 в судовому засіданні 16.09.2019 до початку судового розгляду. Отже, порушень ст..128 КПК України районним судом не встановлено.

Колегія суддів вважає вірними і висновки суду щодо часткового задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн, з огляду на характер протиправних дій обвинуваченого, локалізацію нанесення тілесних ушкоджень, глибину та тривалість душевних страждань потерпілого, та вважає визначену суму моральної шкоди такою, що відповідає критеріям розумності, виваженості та справедливості.
Сума понесених потерпілим витрат на правову допомогу в сумі 9 000 грн. підтверджуються актом приймання-передачі наданих послуг, укладеним між адвокатом ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 , який долучений до матеріалів провадження, а тому вирішення судом першої інстанції цивільного позову в цій частині є обґрунтованим.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування чи зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання та задоволення цивільного позову, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м.Полтави від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4