Справа № 336/4420/18
Провадження № 1-кп/333/169/20
УХВАЛА

12 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
представника потерпілих ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,
обвинувачених: ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 ,

захисників обвинувачених: ОСОБА_9 ОСОБА_17 ,
ОСОБА_10 ОСОБА_18 ,
ОСОБА_11 ОСОБА_19 ,
ОСОБА_12 ОСОБА_20 ,
ОСОБА_13 ОСОБА_21 ,
ОСОБА_15 ОСОБА_22 ,
ОСОБА_14 ОСОБА_23 ,
ОСОБА_16 ОСОБА_24 ,

перекладача ОСОБА_25 ,
розглянувши під час судового розгляду питання щодо доцільності продовження обвинуваченим запобіжних заходів у судовому засіданні у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В Комунарському районному суді м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Під час судового розгляду 12.03.2020 року, враховуючи, що 16.03.2020 року спливає строк застосованих до обвинувачених запобіжних засобів, прокурор звернувся із письмовими клопотаннями щодо продовження запобіжних заходів: тримання під вартою - обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 та домашнього арешту - обвинуваченому ОСОБА_16 .

Підтримуючи свої клопотання, прокурор ОСОБА_5 зазначив, що при застосуванні відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів у складі банди, тяжкість покарання, яке загрожує у випадку визнання судом їх винуватими. Обґрунтована підозра підтверджується матеріалами кримінального провадження та показаннями обвинуваченого ОСОБА_16 під час судового розгляду.

Одним із ризиків є переховування від суду, так як обвинувачені народились на тимчасово окупованій території держави у м. Донецьку, де мають родичів, друзів, знайомих, що на думку прокурора є певним чинником щодо можливого виїзду останніх не непідконтрольну державі територію.

Крім того, прокурор вважає, що продовжують існувати ще такі ризики як: можливість незаконного впливу на потерпілих, свідків; вчинення обвинуваченими іншого злочину; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Поведінка обвинувачених під час перерв у судових засідань, коли вони намагаються чинити тиск на обвинуваченого ОСОБА_16 , свідчить про те, що не перебуваючи під вартою, у них буде більш реальна можливість здійснити тиск на останнього, а також потерпілих на свідків, які ще не допитані судом.

Обвинувачені тривалий час скоювали злочини і їх соціальні зв`язки, які навіть і маються у останніх, їм не заважали займатися злочинною діяльністю. Тому, перебуваючи на волі, обвинувачені отримають реальну можливість продовжити злочинну діяльність.

Така поведінка обвинувачених як періодична відмова від захисників, заявлення відводів та інших клопотань свідчить про намагання обвинувачених затягнути судовий процес, тому перебуваючи на волі, в останніх з`явиться більше можливостей перешкоджати кримінальному провадженню.

На думку прокурора тримання обвинувачених під вартою є необхідним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, тому просив суд продовжити вказаним обвинуваченим строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці без можливості внесення застави.

Обґрунтовуючи свої клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_16 терміном на 2 місяці, прокурор вказав, що з урахуванням обґрунтованості пред`явленої йому підозри та обставин вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого маються такі ризики: незаконний вплив на потерпілих, свідків, скоєння обвинуваченим інших злочинів, а також ухилення від суду.

Представник потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора у повному обсязі та вважав його цілком обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_17 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Просили суд застосувати інший, не пов`язаний із позбавленням волі, запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_18 також заперечували проти задоволення клопотання прокурора. ОСОБА_10 пояснив, що він не згоден із жодним вказаним у клопотанні прокурора ризиком. До вчинення злочинів, зазначених в обвинувальному акті, він не має жодного відношення, відсутні жодні докази тверджень прокурора. У своєму клопотанні прокурор наводить одні й ті самі факти.

Захисник ОСОБА_18 зазначив, що клопотання прокурора є необґрунтованим. Прокурор під час судового засідання не довів жодного ризику, а обставини, викладені у клопотанні, не відповідають дійсності. Також, прокурор помилково вважає, що ОСОБА_10 є раніше судимою особою. Останній не судимий, має постійне місце мешкання, сім`ю, двох неповнолітніх дітей, тому просить суд застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_19 просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

ОСОБА_11 до суду надав письмові заперечення з приводу клопотання, в яких зазначив, що прокурор порушує його право на захист, так як клопотання про продовження запобіжного заходу вручає лише тільки йому, без вручення відповідної копії захиснику. Також, у клопотанні прокурор робить висновок про його винуватість у скоєних злочинах, які він нібито здійснював протягом трьох років, хоча доказів цього не надає. Він не судимий, хоча прокурор кожного разу під час продовження строку тримання під вартою вказує на притягнення його до кримінальної відповідальності. На цей час він дійсно не працює, але через те, що більше двох років знаходиться в умовах слідчого ізолятору. Викладене у клопотання це лише припущення прокурора.

Захисник ОСОБА_19 вказав, що прокурор жодним доказом не доведені ні ризики, ні обґрунтована підозра ОСОБА_11 . У своєму клопотання прокурор посилається на докази, які під час судового розгляду не досліджені. Крім того, прокурор у черговий раз вказує, що ОСОБА_11 притягався до кримінальної відповідальності, хоча останній є не судимою особою. Вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_11 цілодобовий арешт за місцем його проживання у м. Одесі.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_20 заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_12 пояснив, що прокурор жодним доказом не довів ризики, зазначені у клопотанні, хоча і вимагає від суду продовжити строк запобіжного заходу. Натомість, обвинувачений ОСОБА_16 у судовому засіданні зізнався про скоєння злочинів, у т.ч. про перевезення через кордон зброї та гранат, але останньому прокурор пропонує лише продовжити домашній арешт.

Захисник ОСОБА_20 зазначив, що прокурор в черговий раз не довів ті ризики, на які посилається він у своєму клопотанні, пропонував до ОСОБА_12 застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_21 заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

ОСОБА_13 надав до суду свої письмові заперечення з цього приводу, в яких вказав, що тримання під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується він лише тоді, коли інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити певним ризикам. Стосовно ризиків: про їх існування прокурор повинен довести, а не тільки перерахувати у клопотанні, що робить останній кожного разу при вирішенні питання про продовження тримання під вартою. Ризики, які зазначив прокурор, є лише припущеннями останнього. Щодо обґрунтованої підозри: прокурор обвинувачує його у скоєнні тяжких та особливо тяжких злочинах. Натомість, жодних доказів при цьому не надає. Прокурор вводить суд в оману, коли зазначає, що він не має соціальних зв`язків, постійного місця проживання, а також, що він може безперешкодно покинути територію України. Просить суд перевірити доводи прокурора та застосувати до нього домашній арешт з електронним засобом контролю або заставу, так як вказані запобіжні заходи виключають зазначені та надумані прокурором ризики.

Захисник ОСОБА_21 зазначила, що клопотання прокурора необґрунтоване належним чином. ОСОБА_13 раніше не судимий, має сім`ю та на утриманні неповнолітню дитину. Тобто маються стійкі соціальні зв`язки для того, щоб змінити останньому запобіжний захід на домашній арешт або заставу.

Обвинувачений ОСОБА_15 та його захисник ОСОБА_22 заявили про необґрунтованість клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_22 вказав про необґрунтованість клопотання та недоведеність фактів, викладених у ньому прокурором. Вважає, що до ОСОБА_15 можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_15 зазначив, що повністю погоджується із своїм захисником, так як тримання його під вартою шкідливо для його здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник ОСОБА_23 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_23 зазначила, що клопотання прокурора необґрунтоване. На цей час відсутні ризики, про які зазначає у своєму клопотання прокурор. Клопотання прокурора кожного разу є формальним, тому просить суд розглянути альтернативний триманню під вартою запобіжний захід.

ОСОБА_14 пояснив, що підстави утримувати у подальшому його під вартою відсутні. Він не погоджується із жодним твердженням прокурора. Впливу на обвинуваченого ОСОБА_16 не було, докази щодо його винуватості відсутні, тому він підтримує думку свого захисника. Щодо зміни запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_16 та його захисник ОСОБА_24 зазначили, що у них відсутні заперечення з приводу задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту останньому.

Розглянувши клопотання прокурора та захисників, заслухавши думки прокурора, представника потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ОСОБА_8 , обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 28.08.2019 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із Запорізького апеляційного суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_26 та ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 29.08.2019 року кримінальне провадження прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 04.09.2019 року.
Ухвалами слідчих суддів на стадії досудового розслідування до обвинувачених було застосовано запобіжний захід тримання під вартою. У подальшому, обвинуваченим ОСОБА_26 і ОСОБА_16 було змінено взяття під варту на домашній арешт. Ухвалами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2018 року, 01.11.2018 року, Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2018 року, 21.02.2019 року, 18.04.2019 року, Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2019 року, 12.07.2019 року, 04.09.2019 року, 03.10.2019 року, 29.11.2019 року, 17.01.2020 року строки запобіжних заходів обвинуваченим продовжувалися до 07.11.2018 року, 31.12.2018 року, 25.02.2019 року, 21.04.2019 року, 16.06.2019 року, 13.08.2019 року, 10.09.2019 року, 10.10.2019 року, 03.12.2019 року, 28.01.2020 року, 16.03.2020 року, відповідно.

Ухвалою колегії суддів від 14.11.2019 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_26 у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України було закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості обвинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування своїх клопотань під час судового засідання, на думку суду, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав колегію суддів у тому, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 могли вчинити злочини, зазначені в обвинувальному акту.

Також, колегія суддів враховує, що потерпілий у попередньому судовому засіданні ОСОБА_27 під час судового засідання вказав, що він впізнає ОСОБА_9 як особу, яка відносно нього скоїла злочин, при цьому останній застосовував насильство та катував його. Крім того, суд також враховує і показання обвинуваченого ОСОБА_16 під час судового розгляду щодо причетності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 до окремих злочинів, вказаних в обвинувальному акті.

Тобто, на даному етапі судового розгляду підозра цілком обґрунтована, доводи захисників, заявлені на захист обвинувачених про недоведеність винуватості останніх, обов`язково будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України (максимальний строк до 15 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що необхідність забезпечити належний хід провадження також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні особливо тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що оцінка ризику втечі підсудного має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Судом досліджувалися характеризуючи дані обвинувачених та їх соціальні зв`язки:

ОСОБА_9 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства; зареєстрований у м. Донецьку; має постійне місця мешкання у м. Одесі; розлучений; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

ОСОБА_10 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства; зареєстрований у м. Донецьку; має постійне місця мешкання у м. Одесі; одружений; має двох неповнолітніх дітей; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

ОСОБА_11 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства; зареєстрований у м. Донецьку; має постійне місця мешкання у м. Одесі; одружений, має двох неповнолітніх дітей.

ОСОБА_12 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства; зареєстрований у м. Донецьку; має постійне місця мешкання у м. Одесі; одружений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. На запит суду начальник філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Запорізькій області відповів, що об`єктивний стан на цей час ОСОБА_12 задовільний. Протипоказань щодо утримання в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за станом здоров`я не має. Від чергового огляду 04.11.2019 року відмовився.

ОСОБА_13 раніше судимий за корисливі злочини, судимість за які не знята та не погашена; обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства; зареєстрований у м. Донецьку, має постійне місця мешкання у м. Одесі; одружений, має на утриманні малолітню дитину.

ОСОБА_14 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства; відсутнє постійне місця мешкання, зареєстрований у м. Донецьку; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

ОСОБА_15 раніше не судимий; обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства; має постійне місця мешкання у м. Одесі, зареєстрований у м. Донецьку; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Суд враховує наявність у кожного з обвинувачених близьких родичів та інших соціальних зв`язків, які на цей час перебувають у м. Донецьку та Донецькій області. Враховуючи, що на теперішній час вказана територія є тимчасово окупованою, колегія суддів вважає наявність цих фактів як таких, що свідчать про певний ризик втечі та переховування обвинувачених від суду.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обвинувачуються у вчиненні шести епізодів особливо тяжких злочинів, протягом кількох років, які пов`язані із посяганням не тільки на майно громадян, а і на їх життя та здоров`я, що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки їх поведінки та переконує колегію суддів у тому, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинувачених, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Під час вирішення питання про доцільність продовження строку запобіжних заходів колегія суддів враховує дані про особу кожного обвинуваченого щодо наявності соціальних зв`язків, постійного місця проживання та стану здоров`я, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження обвинуваченими злочинної діяльності та вплив на потерпілих і свідків, а наявність у обвинувачених дружин та дітей, на думку суду, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати їх від вчинення злочинів.

Враховуючи, що на цей час по даному кримінальному провадженню не допитаного жодного з потерпілих та свідків, усі злочини, в яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , пов`язані із заподіянням шкоди потерпілим та вчинялись у присутності потерпілих і свідків, тому існує ризик можливого впливу обвинувачених на вказаних осіб з метою схилити їх до відмови від надання показань або зміни показань у суді задля уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд повністю погоджується з позицією сторони захисту, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, факти, встановлені у судовому засіданні, особистості обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 вважаємо, що на цей час існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інший злочин.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжних заходів обвинуваченим, колегія суддів, враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 строк тримання під вартою по 11.05.2020 року (включно).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вказаних, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та встановленою процедурою.

Під час розгляду питання про продовження запобіжних заходів відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , суд розглянув можливість застосування до обвинувачених іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. домашній арешт та застава.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинувачених, суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що ризики переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інший злочин є настільки вагомими, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може забезпечити належну поведінку обвинувачених. На думку колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

Оскільки обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 інкримінуються, у тому числі, і злочини із застосуванням насильства, суд, в силу положень ч.4 ст.183 КПК України розміру застави не визначає, тому і відмовляє у задоволенні клопотань захисників з цього приводу.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_16 суд продовжує запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк по 11.05.2020 року (включно), оскільки саме цей запобіжний захід забезпечення кримінального провадження дозволяє запобігти наявному ризику та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Під час дослідження особистості останнього, встановлено, що ОСОБА_16 проживає у м. Костянтинівка, Донецької області, на цей час він є особою з інвалідністю 3 групи, має сім`ю та хвору дружину. Також, суд враховує той факт, що відсутні відомості з Костянтинівського відділення поліції ГУНП в Донецькій області щодо порушення ОСОБА_16 порядку виконання запобіжного заходу домашній арешт, який застосований до останнього вже тривалий час. Крім того, ОСОБА_16 виконуються покладені на нього процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. Вважаємо, що у ОСОБА_16 залишається існувати ризик переховування від суду, тому і приймається рішення щодо продовження домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 180, 331, 372, 395КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 11.05.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 11.05.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 11.05.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 11.05.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 11.05.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 11.05.2020 року (включно).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_15 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 11.05.2020 року (включно).

Копію ухвали надіслати начальнику ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_16 у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22.00 годин до 07.00 години ранку без дозволу суду, без застосування електронного засобу контролю, та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, по 11.05.2020 року (включно), а саме:
- прибувати до суду за викликом усним чи письмовим;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Контроль за виконанням ухвали покласти на співробітників відділення поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 13.03.2020 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3