ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 201/3528/18 (пр. № 1-кп/201/742/2020), відомості про яке 08 березня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000593, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки і мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною загальною середньою освітою, незаміжньої, раніше судимої: 13 липня 2015 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі, від відбування якого, звільнена на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком один рік, який вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року скасований та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.; 04 березня 2018 року вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі, звільненої від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком один рік; 22 травня 2018 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільненої від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком два роки; 09 липня 2018 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі; 28 серпня 2018 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі, який вироком Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року скасований та призначено покарання із застосуванням частин 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України у виді трьох років двох місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 850 гривень, із самостійним його виконанням; 03 грудня 2018 року вироком Самарського районну суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі; 13 серпня 2019 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі, вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року виконувати самостійно; 19 вересня 2019 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням частин 1,4 ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі, визначено вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року виконувати самостійно, який вироком Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року в частині призначеного покарання скасований та ухвалений новий вирок, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, визначено вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року виконувати самостійно, в іншій частині вирок суду залишений без змін, не працюючої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_4 07 березня 2018 року близько 19.36 години, знаходячись у торгівельному залі магазину «Варус 50» по пр. Героїв в м. Дніпрі, проходячи повз торгівельні ряди, побачила молочні та м`ясні вироби, які визначила їх об`єктом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, обвинувачена ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрала: масло Ферма солодке «Вологодське 82,5 %, 200 г., 13 шт., вартістю 430 грн. 95 коп.; сир «Російський» класичний флоупак 50 % Звенигорода, 285 г., 5 шт., вартістю 201 грн. 10 коп.; «Дав дезодорант - спрей жіночий», 150 мл., Груша та алое-вера 1 шт., вартістю 34 грн. 41 коп.; Свиняча вирізка н/ф охолоджена 1,964 кг., вартістю 253 грн. 50 коп.; Яловичий антрекот н/ф, охолоджений 2,116 кг., вартістю 257 грн. 25 коп., загальною вартістю 1177 грн. 25 коп.

Після чого, обвинувачена ОСОБА_4 з викраденим товаром, виконавши усі дії, яка вона вважала необхідними для доведення злочину до кінця, намагалась покинути місце скоєння кримінального правопорушення, спричинивши матеріальну шкоду ТОВ «Омега» на вказану суму. Однак, довести до кінця свій злочинний умисел та розпорядитись викраденим товаром не змогла з причин, що не залежали від її волі, так як була затримана співробітниками охорони при виході з магазину.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнала у повному обсязі та підтвердила фактичні обставини щодо вчиненого нею діяння та викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Таким чином, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченої ОСОБА_4 , яка на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, свою вину визнала у повному обсязі та щиро розкаялася у скоєному, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують її покарання. До обтяжуючої покарання обвинуваченої ОСОБА_4 обставини, передбаченої ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочинів, у зв`язку із попередньою судимістю обвинуваченої за умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретним його обставинам і наслідкам, ступеню здійснення злочинного наміру обвинуваченої і причинам, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, даним про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка, незважаючи на те, що свою вину визнала у повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, має на утриманні малолітню дитину, яку передала під опіку сестри, після вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення проти власності, що встановлено вироками судів, які набрали законної сили, офіційно не працевлаштована і не має постійного доходу, що вказує на сталу злочинну поведінку обвинуваченої, яка шляхом вчинення крадіжок намагається отримати незаконний дохід, вирішуючи свої матеріальні проблеми, крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують і обтяжують покарання ОСОБА_4 , а отже, сукупність всіх цих даних, свідчить про доцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_4 саме покарання, пов`язаного з реальним його відбуванням, яке, на думку суду, буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам справедливості, індивідуалізації та розумності.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 19 вересня 2019 року була засуджена вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі, вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року виконувати самостійно, який вироком Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року в частині призначеного покарання скасований та ухвалений новий вирок, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням частин 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року виконувати самостійно, в іншій частині вирок суду залишений без змін при цьому, вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні до винесення зазначеного вироку суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Питання щодо речових доказів, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеного цим вироком суду покарання, більш суворим покаранням, призначеним вироком Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання цим вироком суду законної сили.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, зарахувати у строк призначеного ОСОБА_4 цим вироком суду покарання, строк відбутого нею покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року.

Вирок Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_4 штрафу в дохід держави в розмірі 850 гривень, виконувати самостійно.

Речові докази вилучені продукти харчування залишити за належністю ТОВ «Омега».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи у цьому кримінальному провадженні в розмірі 572 грн. (п`ятсот сімдесят дві гривні).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1