КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суд Київської області від 11 листопада 2019 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09 січня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В Бориспільському міськрайонному суді Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000090 від 10 січня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суд Київської області від 11 листопада 2019 року ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09 січня 2020 року.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить переглянути оскаржувану ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що він не вчиняв кримінального правопорушення в якому його звинувачують, кримінальне провадження стосовно нього сфабриковане, а досудове розслідування проведено з грубими порушеннями вимог КПК України та Конституції України.

Апеляційним судом неодноразово вживались заходи для забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ "Київський слідчий ізолятор", проте останній за повідомленням адміністрації СІЗО, 16.01.2020 року був звільнений з під варти ( а.с. 104).

В судове засідання призначене на 19.05.2020 року обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду був належним чином повідомлений за відомою адресою його місця проживання, яка зазначена в обвинувальному акті, про поважні причини свого неприбуття суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, а тому колегія суддів у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе розглянути його апеляційну скаргу без участі останнього, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження № 359/1368/19 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції Україн (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину, міцних соціальних зав`язків не має, не працює, хоча за змістом вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року був зобов`язаний працевлаштуватися або з направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів держаної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу), а також добровільно пройти курс лікування від алкогольної залежності.

На переконання колегії суддів, вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що є обґрунтованими та актуальними ризики того, що перебуваючи на волі, не маючи засобів для існування, проте маючи активний кримінальний досвід, обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити новий злочин, а також може переховуватись від суду з метою ухилення від відбування покарання та в інший спосіб перешкодити встановленню істини по справі, оскільки останній не визнає своєї вини, ставить під сумнів покази потерпілої та свідків, існує ризик, що він може вплинути на свідків у кримінальному провадженні, повторний допит яких не виключається, а відтак, колегія суддів вважає неможливим обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 будь-якого іншого запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання, як про це ставить питання апелянт, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішувати питання, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не вчиняв кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, є недоречними.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та сторонами не доведено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суд Київської області від 11 листопада 2019 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 09 січня 2020 року без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3