Провадження № 11-кп/4820/129/20
Справа № 675/1265/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала суду Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянула в режимі відеоконференцзв`язку в відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року,-

В с т а н о в и л а :
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про дострокове звільнення від відбування покарання, заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтовував тим, що в національному законодавстві України відсутній механізм заміни покарання в виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням. На теперішній час в України існує тільки інститут помилування Президентом України, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років. Вимоги засудженого про його дострокове звільнення або заміну невідбутої частини призначеного покарання на більш м`яке не могли бути задоволені, позаяк законодавчо відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання в виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини такого виду покарання більш м`яким, а також для визначення терміну можливого перегляду судом його покарання.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою визнати порушення права ОСОБА_8 , передбаченого ст.28 Конституції України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, звільнити засудженого достроково або замінити невідбуту частину його покарання більш м`яким, визначити термін можливого перегляду його покарання шляхом застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення та встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватись. Вважає, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною, оскільки суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню (норми Конституції, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та конкретні рішення Європейського суду з прав людини) та застосував закон, який не підлягав застосуванню (Кримінальний кодекс України), який суперечить нормам Конституції України та міжнародних договорів, які мають вищу юридичну силу. Вказує, що нормами Кримінального кодексу України не передбачені реалістичні перспективи звільнення засуджених до довічного позбавлення волі та відповідні гарантії у розумінні Європейського суду з прав людини, Конвенції та Конституції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , в підтримання доводів поданої апеляційної скарги, які просили ухвалу суду скасувати та задовольнити клопотання засудженого, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Київської області від 21 червня 2007 року за п.п. 1, 4, 7, 9, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3ст. 186, ст.70, ч.2 ст.71 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 06 грудня 2007 року вказаний вирок залишено без змін.

У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
Відповідно до ст. 64 ч. 1 КК України довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
На даний час караність діянь, вчинених ОСОБА_8 , будь-яким законом не усунута.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що на даний час заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива лише виключно у порядку ст.87 КК України, тобто шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ч.2 ст. 87 КК України встановлено, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженій особі до довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ст. 151 ч. 7 КВК України, засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Суд першої інстанції, проаналізувавши норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що чинне законодавство України передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, лише шляхом помилування засудженого, а підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюються лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосовані.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі та в апеляційному суді, що довічне позбавлення волі суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не можуть бути враховані.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України. У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування довічного позбавлення волі, заміни призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, про що вірно було зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Відсутні такі повноваження і в суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про дострокове звільнення від відбування покарання, заміну невідбутої частини покарання більш м`яким без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді