Справа № 509/994/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь клопотання слідчого CВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000346 від 29.02.2020, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2020 року слідчий звернувся до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в якому просив суд Накласти арешт на вилучений в ході огляду місця події, біля пункту охорони №12 по вул. Гора на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова 20, де було виявлено та вилучено: мотоблок марки Zubr КХ-31 у картонній коробці.

В обгрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із не встановленою слідством особою, 29.02.2020 о 12 годині 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалося за можливе, пересуваючись на автомобілі марки ВАЗ 2101 д.н.з НОМЕР_1 сірого кольору, під керуванням ОСОБА_5 , по паркувальному майданчику вул. Гора на території ТОВ «Промтоварний ринок» розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, де помітили трицикл марки Мустанг, д.н.з. НОМЕР_2 , у кузові якого знаходилися запакований мотоблок марки Zubr КХ-31, вартістю 7500 гривень та велосипед марки CROSSER вартістю 1700 гривень, які належать ОСОБА_6 , та у них раптово виник злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 та не встановлена слідством особа, припаркувалися біля трициклу марки Мустанг, д.н. НОМЕР_2 , вийшли з автомобіля марки ВАЗ 2101 д.н.з НОМЕР_1 сірого кольору, та шляхом вільного доступу, з кузову трициклу, викрали майно ОСОБА_6 у вигляді запакованого мотоблоку марки Zubr КХ-31, вартістю 7500 гривень та велосипеду марки CROSSER вартістю 1700 гривень, та розуміючи, що їх дії викриті потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_5 сів за кермо автомобіля марки ВАЗ та почав зникати з місця події у напрямку вул. Китайська ТОВ «Промтоварний ринок», де розпорядився викраденим майном на власний розсуд та був зупинений співробітниками охорони, а невстановлена слідством особа, зникла з місця події самостійно у невідомому напрямку.

У ході подальшого досудового розслідування, було проведено огляд місця події, біля пункту охорони №12 по вул. Гора на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова 20, де було виявлено та вилучено: мотоблок марки Zubr КХ-31 у картонній коробці.

Вилучені речі мають значення для кримінального провадження, є знаряддям вчинення злочину та можуть використати як речові докази.
Дослідивши клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя дійшов такого висновку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При цьому ч. 1 ст. 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає, що слідчим при зверненні до суду із клопотанням про накладення арешту на майно не дотримано вимог ст. ст. 170, 171, 173 КПК України.
Формальне посилання слідчого у клопотанні на положення ст..ст. 40, 131, 132, 170 та 171 КПК України, без належного вмотивування мети та підстав для арешту майна, є таким, що не приводить до висновку про його обґрунтованість та про необхідність його задоволення.
Крім того, слідчим суддею враховуються й обставини того, що жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
За вищенаведених обставин, приходжу до висновку, що в задоволенні клопотання про накладання арешту слід відмовити.

Керуючись ст.ст.132, 167, 170, 172 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого CВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000346 від 29.02.2020, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1