Ухвала
Іменем України

30 березня 2020р.

м. Київ

Справа № 759/17274/19

Провадження № 51-1555 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргузахисника ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004176,

встановив:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року,

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року
за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців, звільненого 22 грудня 2016 року на підставі ст. 3 ЗУ «Про амністію у 2016 році»,

засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речового доказу у провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 , визнано винним та засуджено за те, що він будучи особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 309 КК України, 10 червня 2019 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: м. Київ, б-р Ромена Роллана, біля будинку 2 помітив латексний виріб, всередині якого знаходився наркотичний засіб опій ацетильований, загальна маса якого у перерахунку на суху речовину, складає 0,382 г. Піднявши цей пакет, почав тримати у долоні, прижавши його до телефону, в результаті чого речовина, яка містилась у латексному виробі, просочилась у вигляді плями на футболку, в яку він був одягнений. Таким чином, ОСОБА_5 , незаконно повторно придбав та почав незаконно зберігати при собі вказаний наркотичний засіб з метою подальшого власного вживання, без мети збуту. В подальшому, приблизно о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись за вищезазначеною адресою був викритий працівниками поліції, які виявили та вилучили у нього вказаний наркотичний засіб.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції. При цьому захисник вважає, що судом не враховано тієї обставини, що ОСОБА_5 ухвалою від 22 грудня 2016 року на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» був звільнений від покарання, а отже він вважається особою, що не має судимості і відповідно його дії не можуть бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України (за ознакою повторності), а мають кваліфікуватись за ч. 1 ст. 309 КК України.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доводи захисника ОСОБА_4 щодо помилкової кваліфікації дій ОСОБА_5 із застосуванням кваліфікуючої ознаки повторність, є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_5 , був засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2008 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 89 КК України передбачено, що особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за злочин середньої тяжкості, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину визнаються такими, що не мають судимості, тобто строк погашення судимості за злочин середньої тяжкості складає 3 роки.

На підставі ч. 5 ст. 90 КК України в разі, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки
погашення судимості обчислюється окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.

Частиною 1 ст. 88 КК України передбачено, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Як вбачається із судових рішень, ОСОБА_5 , після засудження 16 квітня 2008 року за ч. 2 ст. 309 КК України був ще неодноразово засудженим, в тому числі, останній раз за вирокомСолом`янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців, в зв`язку з чим, перебіг строку погашення судимості, за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2008 року за ч. 2 ст. 309 КК України переривався, а отже обчислювався заново. З урахуванням наведених обставин, починаючи з 22 грудня 2016 року (дня звільнення на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році») до дня вчинення нового злочину 10 червня 2019 року трьохрічний строк погашення судимості не минув, оскільки закінчувався б 22 грудня 2019 року.

Таким чином, дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 309 КК України кваліфіковано правильно та вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, підстав немає.

Вирок та ухвала відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, є законними, обґрунтованими і вмотивованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд
постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3