ПОСТАНОВА

24 лютого 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-907ск20

Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду м. Севастополя від 26 листопада 2001 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Апеляційного суду м. Севастополя від 26 листопада 2001 року ОСОБА_2 визнано винним та засуджено: за п. п. «а», «і», «ж», «з» ст. 93 КК України1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 4 ст. 187 КК України 2001 року до позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України 2001 року до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю; за ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 357 КК України 2001 року до обмеження волі на строк три роки; за ч. 1 ст. 263 КК України 2001 року до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів йому остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Цим вироком також засуджено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Ухвалою Верховного Суду України від 05 вересня 2002 року вищезазначений вирок в порядку ст. 396 КПК України частково змінено - перекваліфіковано дії ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 15, ч.5 ст. 185 на ч.1 ст. 14, ч. 5 ст. 185 КК України 2001 року, а дії ОСОБА_4 з ч. 4 ст. 19, ч. 5 ст. 185 на ч. 4 ст. 19, ч.1 ст. 14, ч. 5 ст. 185 КК України, з ч. 4 ст. 19, ч. 1 ст. 357 на ч. 4 ст. 19, ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 357 КК України 2001 року та постановлено вважати кожного з них засудженими за цими законами до покарань, призначених судом, а на підставі ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів, передбачених цими законами і тими, що вказані у вироку, стосовно ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 і ОСОБА_4 до остаточних покарань, які призначені судом, кожному. В решті вирок залишено без зміни.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_2 , в якій він порушує питання про перегляд ухваленого щодо нього вироку Апеляційного суду м. Севастополя від 26 листопада 2001 року.

Як убачається з доданих до касаційної скарги матеріалів, Верховний Суд України ухвалою від 05 вересня 2002 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника залишив без задоволення. Таким чином, оспорюване судове рішення вже переглядалось в касаційному порядку.

Виходячи із зазначеного та враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду України від 05 вересня 2002 року прийнято рішення по суті касаційних вимог, та, відповідно, вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання залишено без змін, приходжу до висновку, що судове рішення у цьому конкретному випадку перевірене судом касаційної інстанції, а відтак не може бути предметом касаційного перегляду вдруге.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 використав своє право на касаційне оскарження та зважаючи на те, що Кримінально-процесуальним кодексом 1960 року, за правилами якого був ухвалений оскаржуваний вирок, та чинним Кримінальним процесуальним кодексом не передбачено можливості повторного касаційного перегляду судових рішень, касаційна скарга засудженого не може бути предметом розгляду Верховного Суду.

Крім того, доводи засудженого про те, що вирок Апеляційного суду м. Севастополя від 26 листопада 2001 року є незаконним, оскільки підписаний лише одним суддею, а отже, не завірений належним чином - необгрунтовані. Відповідно до вимог п. 7.6 Інструкції з діловодства у Верховному Суді Автономної Республіки Крим, обласному, міжобласному, Київському і Севастопольському міських, районному ( міському) судах, затверджена наказом Міністерства юстиції № 22/5 від 13 березня 1997 року (яка діяла на час ухвалення оскаржуваного вироку), копії вироку, рішення чи ухвали, що набрали законної сили, виготовляються секретарем судового засідання, завіряються підписом судді з проставленням печатки суду та надсилаються за належністю. Якщо копія викладена на кількох аркушах, ці аркуші мають бути прошнуровані і скріплені печаткою із зазначенням їх кількості. У тих випадках, коли вирок, рішення, ухвала не набрали законної сили, про це зазначається на копії, що видається.
Як вбачається з наявної копії цього судового рішення, яка міститься у провадженні Верховного Суду України, вона відповідає зазначеним вище вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. 388 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи стосовно нього.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1