Справа № 592/2177/20
Провадження № 1-кс/592/1078/20
УХВАЛА

14 лютого 2020 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , затриманого ОСОБА_3 , представника затриманого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 , прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми скаргу адвоката ОСОБА_4 на незаконне затримання ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

14.02.2020 року представник затриманого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми зі скаргою на незаконне затримання ОСОБА_3 , в якій він зазначив про те, що в провадженні Сумського ВП ГУНП в Сумській області знаходиться кримінальне провадження № 0000577, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. ОСОБА_3 був затриманий 14.02.2020 року о 01 годині 00 хвилин (копія протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину додається) . Наразі підозра не вручена. Затримання ОСОБА_3 є незаконним із наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: - якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; - якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. ОСОБА_3 був затриманий після нападу саме на нього трьох раніше невідомих осіб з застосуванням двох травматичних (як з`ясувалось потім, хоча спочатку він сприймав їх як бойові) пістолетів, отримавши більше 6 поранень в різні ділянки тіла, він лише захищався від нападу, натомість був затриманий саме він, хоча він діяв у стані самооборони. Наразі подана заява про вчинення злочину стосовно нього (хоча він залишається бути затриманий) . В ч. 1 ст. 208 КПК України передбачений вичерпний перелік підстав затримання особи без ухвали слідчого судді. Таким чином, у слідчого жодних підстав, передбачених ч. 1 ст. 208 КПК України, для затримання ОСОБА_3 не існувало. ОСОБА_3 має постійне місце проживання, жодним чином від проведення слідчих дій не ухилявся, а крім того, слідчий із клопотанням про дозвіл на затримання з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до суду не звертався. Особа потребує негайної медичної допомоги, яку в умовах ІТТ він отримати не може. Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як в порядку, встановленому законом. Ст. 208 КПК України передбачено законний порядок затримання особи уповноваженою особою без ухвали слідчого судді, і перелік підстав є вичерпний. Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено правила позбавлення особи свободи, згідно з якими ніхто не може бути позбавлений свободи інакше, як відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою Європейського суду фіксація точних даних про затримання, як і підстави затримання, є необхідною умовою законності затримання для цілей, передбачених ст. 5 Європейської конвенції. Ст. 5 Конвенції гарантує право на свободу та особисту недоторканність, а тому є ключовим елементом захисту прав особи. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Де Вілде, Оомс і Версип проти Бельгії (De Wilde, Ooms and Versyp v. Belgium) від 18.06.1971 року, це право є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Особиста свобода є фундаментальною умовою, якою кожен повинен користуватися, і позбавлення якої дуже ймовірно матиме прямий і негативний вплив на користування багатьма іншими правами. Звідси випливають основні принципи, які Суд застосовує при розгляді справ за ст. 5, і насамперед принцип презумпції свободи. Особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5, і як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, цей перелік винятків є вичерпним, до того ж, лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Таким чином, позбавлення свободи з підстав, які не охоплюються п. 1 ст. 5, ведуть до порушення цієї статті Конвенції. У контексті проблеми позбавлення свободи мають бути чітко врегульовані умови, за яких допускається позбавлення свободи та гарантії, що мають бути надані затриманим особам, а саме: - вичерпний перелік випадків, за яких дозволяється законне ув`язнення (підпункт 1а) , законні арешт і затримання (підпункти 1b-1f) ; - затримання має бути законним, з точки зору як матеріального, так і процесуального права. Тобто необхідна сукупність 2 умов: 1) існує законодавчий текст, що дозволяє застосовувати даний спосіб обмеження свободи + вимоги до закону (доступність і передбачуваність) ; 2) процесуальний аспект відповідно до процедури, встановленої законом ; - наявність правильно оформленого ордеру: 1) існування підозри; 2) існування конкретних підстав (переховування від правосуддя, продовження злочинної діяльності) ; - наявність процедури: 1) існування правової основи; 2) закон має бути додержаний при розгляді конкретної справи. Європейський суд з прав людини неодноразово констатував порушення п. 1 ст. 5 Конвенції, коли було визнано, що тримання заявника під вартою не було законним для цілей одного з підпунктів п. 1 ст. 5, з конкретним врахуванням процесуальних гарантій, які забезпечуються національною правовою системою. У питаннях з`ясування законності взяття під варту і, зокрема, у визначенні того, чи було дотримано процедуру, встановлену законом , Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті ст. 5, яка полягає в захисті людини від свавілля (рішення у справі Амур проти Франції від 25.06.1996 року) . У справі Луценко проти України (Lutsenko v. Ukraine) , заява № 6492/11, рішення від 03.07.2012 року, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що навіть законне позбавлення свободи може бути свавільним і, отже, порушувати Конвенцію: Суд наголошує на тому, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалося за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14.10.2010 року у справі Хайредінов проти України (Khayredinov v. Ukraine) , заява № 38717/04, п. 26, з подальшими посиланнями) . Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати п. 1 ст. 5 Конвенції. У цьому контексті термін свавільність розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09.07.2009 року у справі Моорен проти Німеччини (Mooren v. Germany) , заява № 11364/03, п. п. 72, 77, 78, з подальшими посиланнями) , або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27.02.2007 року у справі Нештак проти Словаччини (Nestak v. Slovakia) , заява № 65559/01, п. 74) . Таким чином, затримання його підзахисного всупереч вимогам ст. 208 КПК України одночасно є і порушенням норм міжнародного права. Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. ст. 42, 208 КПК України підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання. Відповідно до п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний, кого позбавлено свободи в наслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним. Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутністю судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчим були порушені ст. 29 Конституції України, ч. 1 ст. 208 КПК України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 29, 55 Конституції України, ст. ст. 42, 206, 208 КПК України; ст. ст. 5, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, він просив визнати затримання ОСОБА_3 14.02.2020 року незаконним та негайно звільнити його з-під варти (вхідний № 7821/20 від 14.02.2020 року) .

В судовому засіданні представник затриманого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 надав пояснення, аналогічні викладеним в скарзі. Він просив скаргу на незаконне затримання ОСОБА_3 задовольнити, визнати затримання ОСОБА_3 14.02.2020 року незаконним та негайно звільнити його з-під варти.

В судовому засіданні затриманий ОСОБА_3 надав пояснення, аналогічні викладеним в скарзі. Він просив скаргу свого представника адвоката ОСОБА_4 на своє незаконне затримання задовольнити, визнати своє затримання 14.02.2020 року незаконним та негайно звільнити його з-під варти.

В судовому засіданні слідчий СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 , прокурор Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_6 категорично заперечували проти задоволення скарги у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки безпосередньо після вчинення злочину сукупність очевидних ознак на тілі, одязі та місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Вони просили відмовити у задоволенні скарги.

Розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_4 на незаконне затримання ОСОБА_3 , вислухавши його пояснення та думку, пояснення та думку затриманого, пояснення та думку слідчого, пояснення та думку прокурора, дослідивши додані до скарги копії документів, дослідивши копії документів наданих слідчим, не вирішуючи питання, що можуть стати предметом судового розгляду в цьому кримінальному провадженні, прихожу до наступного висновку.

Із змісту ст. 206 КПК України вбачається, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду. Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб) , слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством. Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним (ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної: 04.11.1950 року, ратифікованої: 17.07.1997 року (текст ратифіковано із заявами та застереженнями) , яка набула чинності: 11.09.1997 року) .

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України ) .

Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його припинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого (ст. 29 Конституції України) .

Аналізуючи встановлені обставини справи, наведені норми законів, якими врегульовані вказані спірні правовідносини, прихожу до наступного висновку.

Отже, оскільки 14.02.2020 року о 01 годині 00 хвилин старший слідчий СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області капітан поліції ОСОБА_7 затримав ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, а саме: на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, так як цю особу застали під час вчинення злочину; так як безпосередньо після вчинення злочину сукупність очевидних ознак на тілі, одязі та місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин, оскільки слідчий та прокурор довели наявність правових підстав для позбавлення особи свободи, оскільки слідчий та прокурор довели існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, відтак прихожу до висновку про те, що у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 на незаконне затримання ОСОБА_3 , слід відмовити.

Крім того, враховуючи зовнішній вигляд, стан та інші відомі слідчому судді обставини щодо затриманого ОСОБА_3 , вважаю за необхідно зобов`язати слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження затриманого ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України; ст. ст. 21, 202, 206, 208, 304, 307, 309, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 на незаконне затримання ОСОБА_3 відмовити.

Зобов`язати слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження затриманого ОСОБА_3 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на незаконне затримання оскарженню не підлягає і заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1