Номер провадження: 11-кп/813/408/20
Номер справи місцевого суду: 495/3749/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.05.2019 року, -

встановив:
оскаржуваним рішенням районного суду 23.05.2019 року задоволено клопотання ОСОБА_8 та обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000602 від 18.12.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.365 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на невідповідність обвинувального акта вимогам ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в ньому не описана об`єктивна, а також суб`єктивна сторона злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 365 КК України, що на думку суду свідчить про неконкретне обвинувачення та порушує право обвинуваченого на захист.
Не погодившись з ухвалою районного суду, прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, просить її скасувати, та призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 подали клопотання про розгляд апеляційної скарги прокурора за їх відсутності.
Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що обвинувачений, його захисник, потерпілий та його представник, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги, в судове засідання не з`явилися, суд оцінює таку поведінку, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Вимоги до змісту обвинувального акта та додатків до нього викладені в ст.291 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення. При цьому, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.
За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.
Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Як убачається зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.365 КК України, він фактично відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки містить всі необхідні відомості, та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону.
За таких обставин твердження районного суду про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, із посиланням на неконкретність обвинувачення, є безпідставними. Відповідно до змісту обвинувального акта в ньому зазначені час, місце, мотиви та спосіб вчинення злочинів обвинуваченим ОСОБА_9 .
Доводи наведені районним судом в обґрунтування існування підстав для повернення обвинувального акта є безпідставними, оскільки мотивуючи своє рішення районний суд фактично вдався до оцінки доказів та доведеності вини обвинуваченого, що не відповідає положенням ст.314 КПК України.
Крім того слід зазначити, що поза увагою районного суду залишилось те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 серпня 2018 року, якою повернуто обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.365 КК України, скасована та призначено новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Згадана ухвала апеляційного суду містить висновок про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 містить анкетні відомості обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та інші, передбачені законом відомості.
Однак, всупереч зазначених висновків апеляційного суду, районний суд повторно повернув обвинувальний акт прокурору задовольнивши при цьому клопотання захисника, яке фактично було продубльоване та було аналогічним клопотанню захисника на підставі якого обвинувальний акт вже повертався районним судом, але це рішення було скасовано судом апеляційної інстанції.
Доводи районного суду в оскаржуваній ухвалі щодо мотивів повернення обвинувального акту прокурору, також фактично є аналогічними доводам рішення районного суду, який попередньо повертав обвинувальний акт прокурору, а тому повторне рішення щодо повернення обвинувального акту з аналогічних мотивів, апеляційний суд визнає безпідставним.
Апеляційний суд звертає увагу районного суду, що попереднє рішення апеляційного суду не є преюдиціальним, але виходячи з принципу єдності судової практики, завдяки якому реалізується конституційний принцип рівності всіх громадян перед законом і судом, а вирішення аналогічних справ по різному може призвести до порушення законних очікувань осіб, які звертаються за судовим захистом та саме єдність судової практики найкращим чином відповідає вимогам передбачуваності, верховенству права й ефективному захисту прав людини.
Апеляційний суд також зазначає, що одним із ключових елементів принципу верховенства права є те, що право стоїть вище за розсуд осіб, які застосовують правові норми. Цей принцип порушується, якщо два різні суди чи судді інтерпретують одне й те саме положення закону прямо протилежним чином. Це означає, що, як мінімум, в одному із цих випадків суд діяв не відповідно до закону і принципу верховенства права.
Суперечливі судові рішення порушують також і положення Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні «Брумереску проти Румунії» визначив, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Для того, щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно, щоб судові рішення були розумно передбачуваними.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 вимогам ст. 291 КПК України є необґрунтованими, а повернення його прокурору для усунення недоліків безпідставним.
З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала суду про повернення обвинувального акту прокурору підлягає скасуванню, а обвинувальний акт підлягає поверненню до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.05.2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000602 від 18.12.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.365 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків скасувати, та призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4