Справа № 168/310/20 Провадження №11-сс/802/316/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника

ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представника ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Старовижівського районного суду від 20 травня 2020 року (ЄРДР №0000131),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Старовижівського районного суду від 20 травня 2020 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 про накладення арешту на майно, що було вилучене під час проведення огляду місця події від 15.05.2020, а саме піщано-гравійну суміш та накладні.
Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором та слідчим доведено наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, а саме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Разом з тим, слідчий суддя не наклав арешт на транспортні засоби, оскільки такий арешт порушить законні права власників.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи, вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був повністю задовольнити клопотання, оскільки не враховано те, що транспортні засоби використовувалися для перевезення піску, тобто є речовими доказами, містять на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. У своїй апеляції просить ухвалу слідчого судді скасувати та повністю задовольнити клопотання про арешт майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власників майна подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи, вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був повністю відмовити в задоволенні клопотання, оскільки не враховано те, що належних та допустимих доказів для накладення арешту на пісок в матеріалах справи немає, а сам огляд місця події проведений з порушенням вимог кримінального процесуального закону. У своїй апеляції просить ухвалу слідчого судді скасувати та повністю відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційних скарг, думку представника власника майна, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити, а в задоволенні скарги прокурора відмовити, міркування прокурора та слідчого, які заперечили доводи скарги адвоката, та просили задовольнити скаргу прокурора, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частково задовольняючи клопотання, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону.

Перш за все, доводи адвоката про порушенням вимог кримінального процесуального закону при здійсненні огляду місця події не заслуговують на увагу, оскільки спростовується матеріалами клопотання.

Згідно витягу ЄРДР №0000131 від 15.05.2020 вбачається, що проводиться досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

З матеріалів справи встановлено, під час проведення огляду місця події, були виявлені та вилучені транспортні засоби, на яких був навантажений пісок, а також виявлено накладні, які підтверджують обставини вчинення розслідуваного правопорушення та являються речовими доказами.

Арештоване майно (пісок та накладні) відповідає критеріям, вказаним в ст.98 КПК України, а сам арешт майна накладений з метою забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Окрім того, всупереч вимогам ст.ст. 170, 173 КПК України, звертаючись з клопотанням прокурор та слідчий не вказали яким чином буде досягнута мета накладення арешту збереження речових доказів (транспортних засобів), як це визначено ч.2 ст.170 КПК України, не перевірили наявності підстав накладення арешту та обмежилися лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст.170 КПК України.
Разом з тим, доказів, окрім постанови про визнання речовими доказами, що вилучене майно (автомобілі) відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, стороною обвинувачення не надано.

Крім того, необхідно зазначити, що станом на момент розгляду апеляційної скарги власниками, їхнім представником не подано також жодних доказів щодо законності походження арештованого майна.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглянувши клопотання, обґрунтовано наклав арешт на частину вилученого майна, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представника ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Старовижівського районного суду від 20 травня 2020 року про накладення арешту на піщано-гравійну суміш та накладні, без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді