У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000233

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 липня 2019 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

-обвинуваченої за ст. 117 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 липня 2019 року ОСОБА_6 засуджена за ст. 117 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Вирішено питання про судові витрати.

Окремою ухвалою від 15.07.2019 доручено органу опіки та піклування вжити невідкладні заходи щодо влаштування або встановлення опіки над неповнолітніми ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_5 вважає призначене ОСОБА_6 покарання занадто суровим. Вказує, що суд першої інстанції визнав лише одну обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, та не надав належної оцінки іншим обставинам, на які вказувала сторона захисту, а саме: повне визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, вчинення злочину жінкою у стані вагітності, через матеріальну залежність та в наслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Просить врахувати, що у ОСОБА_6 на утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, , працює на сезонних роботах, характеризується посередньо, раніше не судима. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України. На думку апелянта, для виправлення ОСОБА_6 достатнім буде покарання із застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03 березня 2019 року, близько 23.00 год., ОСОБА_6 , знаходячись сама вдома за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , будучи вагітною, що вона приховувала від оточуючих, відчувши, що почались пологи та маючи реальну можливість звернутись до медичного закладу, прийняла рішення народити дитину без кваліфікованої медичної допомоги. Після чого зайшла до кухні, де самостійно народила живу дитину чоловічої статі вагою 1907 грам. Одразу ж після природного виходу дитини з пологового шляху, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані напруги, викликаної пологами та страхом бути викритою у подружній зраді своїм чоловіком, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що новонароджена дитина позбавлена можливості самостійного продовження життя та самозбереження без надання їй необхідної допомоги та догляду матері, діючи з умислом на протиправне позбавлення життя новонародженої дитини та бажаючи настання її смерті, загорнула новонароджену дитину в свою нічну сорочку та віднесла до покинутого неопалювального нежитлового будинку АДРЕСА_2 , де покинула дитину на земляній підлозі, при температурі повітря на вулиці 1 градус, а сама повернулась додому, змила сліди пологів та лягла відпочивати.

07 березня 2019 року приблизно о 16 годині тіло новонародженої дитини чоловічої статі, смерть якої настала в результаті переохолодження, було виявлено жителями села.

ОСОБА_6 визнана винною в умисному вбивстві матір`ю своєї новонародженої дитини, та її дії кваліфіковані судом першої інстанції за ст. 117 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Обвинувачена ОСОБА_6 повторно не з`явилась, про дату та час апеляційного розгляду повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою із зворотнім повідомленням, її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 117 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і апелянтом не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про призначення ОСОБА_6 занадто суворого покарання, то вони не є слушними, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, а також дані про особу винної, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, судом першої інстанції визнано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченої, акт обстеження матеріально-побутових умов, характеристик на дітей, досудову доповідь, суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність у обвинуваченої неповнолітніх дітей, не є підставою для призначення більш м`якого виду покарання, ніж позбавлення волі, оскільки ОСОБА_6 фактично вихованням дітей не займається, не створює умов для належного їх виховання.

Обираючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, який передбачений санкцією ст. 117 КК України, суд першої інстанції вжив належних заходів щодо вирішення долі неповнолітніх дітей, постановивши окрему ухвалу, якою доручив органу опіки та піклування вжити невідкладні заходи щодо влаштування та встановлення опіки над неповнолітніми дітьми обвинуваченої ОСОБА_6 .

При обранні виду покарання також враховані висновки досудової доповіді, відповідно яким, враховуючи всю інформацію, що характеризує ОСОБА_6 , її спосіб життя, вчинення нею умисного насильницького злочину, високий рівень небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, за видом, передбаченим санкцією ст. 117 КК України та у мінімальному розмірі. Тому, відсутні підстави вважати призначене покарання занадто суворим, як вважає апелянт.

На думку суду, призначене ОСОБА_6 покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Під час судового розгляду встановлено наявність лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття у вчиненому злочині, яка не є достатньою підставою для застосування вимог ст. 69 КК України, оскільки застосування цих вимог закону можливо лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тому відсутні підстави для пом`якшення покарання ОСОБА_6 із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Доводи в апеляційній скарзі про призначення покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України є також безпідставними, оскільки наведені апелянтом у скарзі обставини в достатній мірі враховані судом першої інстанції під час призначення строку покарання.

Враховуючи дані про особу обвинуваченої, обставини вчиненого злочину, суд вважає неможливим виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, та не вбачає підстав для її звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України, про що просить апелянт.

Тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424,425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3