Справа № 755/7355/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1274/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.2 ст.187 КК України.
У судовому засіданні, яке відбулося 25 листопада 2019 року суд, відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України, поставив питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Прокурор в судовому засіданні вказав про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва суду від25.11.2019 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено до 23.01.2020 року.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування ОСОБА_7 під вартою, врахував тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки, а також підвищену суспільну небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , що на думку суду, дає підстави для висновку, що продовжують існувати з боку обвинуваченого ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, можливість переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що 25.11.2019 судом була оголошена вступна та резолютивна частина ухвали, яка не відповідає вимогам ст.196 КПК України щодо змісту ухвали про застосування запобіжного заходу, а тому не могла бути підставою для тримання обвинуваченого під вартою.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про існування ризику переховування від суду, з огляду на тяжкість злочину, у якому останній обвинувачується, при цьому врахував, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки, а також підвищену суспільну небезпека злочину.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі, зокрема можливість ухилитися від суду.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не домашній арешт, як просить захисник в апеляційній скарзі, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги правильності висновку суду не спростовують.

Так, у відповідності до вимог ч.2 ст.376 КПК України, якщо складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.

Згідно з вимог ч.1 ст.376 КПК України судове рішення проголошується негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. При цьому головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Тобто, за змістом ст.376 КПК України дата проголошення судового рішення безпосередньо пов`язується з датою виходу суду з нарадчої кімнати.

Судове рішення про продовження строку тримання особи під вартою підлягає негайному виконанню.

Твердження апеляційної скарги про те, що судове рішення, яке винесено у порядку ч.2 ст.376 КПК України, має відповідати вимогам ст.196 КПК України та не може виконуватися у зв`язку з відсутністю мотивувальної частини, не ґрунтується на кримінальному процесуальному законодавстві.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419 КПК України, колегія судді, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: