Справа № 613/104/19
Провадження по справі №1-кп/635/38/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,

секретар судового засідання ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотанням про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на теперішній час є необхідність продовження раніше обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.
Так, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на теперішній час обвинувачується у вчинені тяжкого та особливо тяжкого злочинів. Отже, перебування обвинуваченого на волі збільшує можливість переховування останнього від суду з метою уникнення покарання. Крім того, ризик переховування обвинуваченого обумовлюється відсутністю у нього постійного місця роботи, сім`ї, сталих соціальних зв`язків, офіційних джерел заробітку. Продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто можливість незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 ознайомлений зі всіма матеріалами кримінального провадження, у тому числі з протоколами допитів потерпілого, свідків, підозрюваних, йому вручений реєстр матеріалів досудового розслідування, у зв`язку з чим йому відомі адреси реєстрації і мешкань зазначених учасників кримінального провадження, а з урахуванням санкцій статей, це може сподвигнути обвинуваченого схилити свідків та обвинувачених змінити свої показання, надані ними під час досудового розслідування, що може призвести до унеможливлення обґрунтування обвинувачення ОСОБА_5 . Крім того, притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 121, ч.3 ст. 296 КК України, а також нанесення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень дають підстави вважати про наявність у ОСОБА_5 схильності до насильницьких дій, які він може застосувати до учасників кримінального провадження з метою зміни останніми показань. Про існування ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів, перебування останнього на волі не виключає вчинення ОСОБА_5 нового злочину. Крім того, відсутність постійного місця роботи і офіційних джерел заробітку може стати підставою вчинення ОСОБА_5 нового злочину проти власності, в тому числі із застосуванням насильства. Прокурор зазначає, що вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 . При цьому зазначила, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам. Разом з тим, прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, та не надано суду жодних доказів на продовження їх існування.Захисник вказала, що його підзахисний позитивно характеризується, має матір - пенсіонерку ОСОБА_13 , 1959 року народження, малолітню доньку ОСОБА_14 ,2005 року народження, постійне місце проживання, яке збігається з місцем реєстрації, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків в місті його постійного проживання. Крім того, під час досудового розслідування було з`ясовано, що ОСОБА_5 працював, проте неофіційно. На сьогоднішній день ОСОБА_5 бажає працевлаштуватися, і його готові прийняти на роботу, про що є гарантійний лист від потенційного працедавця. Крім того, ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку «Д», із діагнозом бронхіальна астма. Саме з цієї причини був комісований зі служби у лавах збройних сил України, що дає підстави вважати, що ОСОБА_5 знаходиться в групі ризику можливих ускладнень з летальним наслідком при захворюванні на короновірус COVID-19.

Обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , їх захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Потерпілий ОСОБА_11 підтримав клопотання прокурора, просив його задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою,якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинення двох злочинів, один із яких є особливо тяжким, за вчинення якого передбачене покарання від семи до дванадцяти років, враховує характер та конкретні обставини вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів, що ОСОБА_5 раніше двічі судимий за скоєння корисливих злочинів проти власності, злочинів проти громадського порядку та моральності, а також злочину проти здоров`я особи.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, колегія суддів також враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого у сукупності із тяжкістю покарання та даними про особу обвинуваченого є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів.
Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справ «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (Летельє проти Франції).
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини,право на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
На думку суду з огляду у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високий стандартів прав і інтересів суспільства, потерпілого.
Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.
Суд також погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 УПК України, оскільки на теперішній час свідки по даному кримінальному провадженню не допитані. У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні.
Також суд вважає, що у обвинуваченого продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки останній до затримання офіційно не працював, з 2010 року систематично скоював злочини та будучи 04 квітня 2010 року звільнений умовно-достроково знову вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 296 КК України, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів.
За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивно характеризуються, є тими обставинами, які враховуються при застосуванні зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішення питання про призначення покарання, однак не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
В судовому засіданні також не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінується обвинуваченому, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, наявність судимостей, ризик продовження або повторення протиправної поведінки , колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження запобіжного заходу, продовжують існувати та виправдовують тримання особи під вартою.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.3 ст. 187 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 02 липня 2020 року включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3