ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/224/20 Справа № 200/1308/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002988, щодо

ОСОБА_5 , який народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами цивільного відповідача КП Дніпровський електротранспорт ДМР в особі директора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2019 року,

за участю:

секретарів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7

представників цивільного відповідача КП Дніпровський електротранспорт ДМР ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_13 ,

представника потерпілої ОСОБА_14 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2019 року, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 3 років іспитового строку не скоїть нового злочину, зобов`язавши її відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати ДНДЕКЦ МВС України при проведенні судової автотехнічної експертизи у сумі 2288 гривень.

Стягнуто з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду у сумі 142 335,65 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 14 325 грн..
В задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовлено
Речовий доказ - трамвай Т-3 бортовий номер № 1351-1352, який знаходиться на зберіганні у заступника начальника Депо № 3 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, вважати повернутим власнику.
ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за таких обставин.
Так, 21.09.2017 року близько 08.40 год. ОСОБА_5 , виконуючи згідно наказу № 266-к від 30.04.2009 року, функції водія трамваю Депо № 3 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, керуючи технічно справним трамваєм Т-3 інвентарний № 1351-1352, який перебуває на балансі Депо № 3 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, здійснювала рух по трамвайному полотну маршруту № 12 по пр. Богдана Хмельницького з боку вул. Запорізьке шосе у напрямку вул. Михайла Грушевського у м. Дніпро.
Під час руху, в районі електроопори № 79 по пр. Богдана Хмельницького у м. Дніпро водій ОСОБА_5 , порушуючи вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3(б) та 12.3 Правил дорожнього руху України, не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, з метою недопущення настання події дорожньо-транспортної пригоди, своєчасно не вжила заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустила наїзд правою бічною частиною (район передніх вхідних дверей в салон) трамваю Т-3 інвентарний № 1351 на пішохода похилого віку ОСОБА_15 , яка перетинаючи проїзну частину вказаного проспекту справа наліво за напрямком руху трамваю слідувала до трамвайного полотна, по якому здійснював рух даний трамвай.
Своїми діями водій трамваю Т-3 інвентарний № 1351-1352 ОСОБА_5 грубо порушила вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3(б) та 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: - п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»; - п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; - п.2.3 б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; - п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України ОСОБА_5 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: численних ран, синців та саден, переломів склепіння та основи черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку з послідуючим розвитком арахноменінгіту та набряком головного мозку, численні переломи ребер, забою серця, перелому лівої лопатки, лівих велико- та малогомілкових кісток, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Смерть потерпілої ОСОБА_16 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в КЗ «Дніпропетровська міська районна лікарня № 16», внаслідок сумісної тупої травми тіла: численних ран, синців та саден, переломів склепіння та основи черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку з послідуючим розвитком арахноменінгіту та набряком головного мозку, численні переломи ребер, забою серця, перелому лівої лопатки, лівих велико- та малогомілкових кісток та ускладнилася розвитком поліорганної неостаточності.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 невинною та виправдати.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, адвокат вказує на те, що всі докази обвинувачення ґрунтуються на показаннях свідка ОСОБА_17 , на слідчому експерименті за її участю, на показаннях експерта ОСОБА_18 та висновках судової автотехнічної експертизи. При цьому, адвокат вважає, що покази свідка ОСОБА_17 містять припущеннях, слідчий експеримент є неналежним доказом, а судом не взято до уваги, що ОСОБА_15 грубо порушила ПДР, а саме пункти 1.4, 1.5, 1.9, 4.7, 4.14.
В апеляційній скарзі цивільний відповідач КП Дніпровський електротранспорт ДМР в особі директора ОСОБА_6 просить вирок в частині, що стосується вирішення цивільного позову ОСОБА_13 про стягнення матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу з КП Дніпровський електротранспорт ДМР скасувати, залишити без задоволення. В іншій частині вироку залишити без змін.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги апелянт посилається на те, що вирок в частині задоволення щодо стягнення коштів з цивільного відповідача прийнятий з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зазначає, що у відповідності до ст.ст. 55,61 КПК України цивільний позивач ОСОБА_13 за законом не може бути потерпілою особою, а також цивільним позивачем у цій справі. Окрім того, звертає увагу, що суд надав неправильну оцінку доказам, наданими цивільним позивачем, не оцінив їх в сукупності, внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про те, що надані докази підтверджують шкоду завдану ОСОБА_13 .
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченої, її захисника та представника цивільного відповідача, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, потерпілої та її представника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.
Апеляційні доводи захисника обвинуваченої та представника цивільного відповідача в частині допущених судом істотних порушень КПК України при судовому розгляді, на думку колегії суддів, не позбавленні правових та фактичних підстав.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені. Мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини та його мотивів.
Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.
Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд, повною мірою не встановив способу вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, а саме в частині механізму скоєння дорожньо-транспортної пригоди наїзду трамвая під керуванням обвинуваченої на потерпілу ОСОБА_19 . Так, у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним зазначено, що ОСОБА_5 допустила наїзд правою бічною частиною (район передніх вхідних дверей в салон) трамваю Т-3 інвентарний № 1351 на пішохода похилого віку ОСОБА_19 . При цьому не встановлено самого механізму наїзду, а також не конкретизовано якою саме частиною трамвая здійснено такий наїзд, допустивши доволі розпливчате формулювання «правою бічною частиною (район передніх вхідних дверей в салон)». З огляду на габарити трамваю, не враховано що, в такому формулюванні обвинувачення, це може бути доволі велика площа транспортного засобу, що може бути розташована як перед дверима, так і за нами, або самі вхідні двері. При цьому, враховуючи напрямок руху транспортного засобу та його особливості руху на стаціонарно встановлених рейках, не перевірено, чи є в зазначеній частині трамваю будь-які виступаючі частини транспортного засобу, якими міг бути здійснено такий наїзд правою бічною частиною трамваю, як пред`явлено обвинувачення.
Обґрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 , суд обмежився лише перерахуванням досліджених ним доказів, не надавши при цьому оцінку кожному з них з точки зору належності та допустимості, а також не навівши у вироку мотивів з яких він відкинув докази сторони захисту та надав перевагу виключно доказам сторони обвинувачення.
Так, визнаючи винуватість обвинуваченої доведеною, суд, зокрема посилався на висновок судової авто технічної експертизи № 6/10.1/1206 від 28.12.2017 року ( т.1 а.с. 190- 196), яким встановлено, що в даній дорожній обстановці водій трамвайного потягу № НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинна була діяти згідно вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, а її дії при заданому механізмі події, не відповідали цим вимогам, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. При цьому, водій трамвайного потягу ОСОБА_5 при заданих вихідних даних мала технічну можливість уникнути даної ДТП.
Між тим, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що висновки експертом були зроблені лише за вихідними даними, зазначеними свідком ОСОБА_17 . Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів звертає увагу на те, що надані свідком пояснення під час проведення 23.11.2017 слідчого експерименту, в повній мірі не відтворюють механізм та умови настання ДТП, що суд залишив поза своєю увагою.
Так, під час проведення слідчого експерименту, покладеного в подальшому в основу автотехнічної експертизи, свідок ОСОБА_17 беззаперечно вказала на напрямок руху трамваю, його швидкість 35 км/год та темп руху пішохода (т.1 а.с. 180-185). Проте, зазначена слідча дія проводилась без застосовувався самого транспортного засобу трамваю за для сприйняття на місці учасниками дійсної швидкості руху транспортного засобу, інших обставин події на їх точного встановлення, не визначено частину, якою транспортний засіб контактував з потерпілою. Також не зафіксовано інших учасників дорожнього руху на проїзній частині у вигляді автомобілів, на що вказує обвинувачена, що могли бути перешкодою як для огляду водія трамваю, так і для руху потерпілої. Наведені обставини у зв`язку з їх ненаданням експерту не були ним враховані, хоча вони мають істотне значення для вирішення справи. Експертові була задана одна безальтернативна швидкість транспортного засобу 35 км/год., що й лягло в основу його висновків, а згодом й в основу вироку суду. При цьому, не враховано, що швидкість руху сприймається кожною особою індивідуально, а безальтернативні категоричні вказівки свідка на певну швидкість транспортного засобу, викликають певні сумніви у достовірності висновків суду в частині доведення вини обвинуваченої. Пояснення ж обвинуваченої в часині наявності на проїжджій частині дороги автомобілів взагалі залишилась неперевіреними.
Фактично поза увагою суду залишилось і встановлення моменту виникнення небезпеки для руху трамваю під керуванням обвинуваченої ОСОБА_5 у вигляді пішохода ОСОБА_19 . Допитаний судом апеляційної інстанції експерт ОСОБА_18 , окрім іншого, вказав, що ним такий момент виникнення небезпеки взято з вихідних даних слідчого, яким є вихід потерпілої на асфальтовану проїжджу часину для руху автомобілів. Проте зазначив, що при необхідності, цей показник може бути встановлений й експертним шляхом. При таких вихідних даних, на думку колегії суддів, ні органом досудового розслідування, ні судом не враховано обстановку на місці події, наявність декілька полос для руху автомобілів в попутному для трамваю напрямку, а також наявність на проїжджій частині автомобілів.
Не надано оцінки і діям пішохода ОСОБА_15 , як учасника дорожнього руху з точки зору їх відповідності Правилам дорожнього руху та відповідно наслідкам, що настали.
Отже, наведені обставини у своїй сукупності ставлять під сумнів обґрунтованість висновків суду та дають достатні підстави вважати судовий розгляд неповним.
На переконання колегії суддів, за наявності наведених неточностей та протиріч дійти висновку про те, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження, з якими погодився суд першої інстанції, повністю знайшли своє підтвердження неможливо, оскільки механізм ДТП та наявність причинного зв`язку між діями ОСОБА_5 та його настанням, фактично залишились невстановленими.
Оскаржуваним вироком об`єктивно підтверджується, що суд не проаналізував кожний доказ з точки зору належності та допустимості, а у їх сукупності й достатності, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 .
Поряд із цим, вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов, суд також обмежився наданими ОСОБА_13 доказами, не перевіривши їх належність та допустимість.
Як вбачається з вироку, суд навів лише твердження про те, що погоджується з заявленими потерпілою вимогами про стягнення матеріальної шкоди, тоді як жодних вимог закону на підставі яких вони підлягають стягненню, не вказав та наданим потерпілою доказам оцінки не надав.
Так, визнавши обґрунтованими документально підтверджені потерпілою витрати на лікування ОСОБА_15 , суд не перевірив чи дійсно існувала потреба у придбанні саме тих ліків, які зазначені в розрахункових документах у відповідності до призначення лікаря, а також чи є ці документи взагалі розрахунковими.
Окрім відповідності цих документів вимогам закону, суд не перевірив й відповідність правових підстав та не навів їх у вироку для стягнення інших, зокрема тих, що підтверджують витрати на поминальні обіди, не з`ясував чи дійсно понесені потерпілою витрати у зв`язку з встановленням пам`ятника не перевищують граничну вартість стандартних пам`ятників і огорож у цій місцевості. Не перевірено й розрахунку витрат на правову допомогу потерпілої.
Отже, задовольнивши цивільний позов, суд не перевірив його обґрунтованість та не навів докладних мотивів з яких він підлягав задоволенню.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді. Наведені порушення колегія суддів вважає такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Водночас, усунути їх шляхом повторного дослідження доказів в тому об`ємі, на який вказує в апеляційній скарзі захисник, колегія суддів не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, враховуючи те, що усунути допущену судом неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи шляхом дослідження тих доказів, на які вказує захисник, неможливо, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді суду першої інстанції належить усунути зазначену вище неповноту та порушення кримінально-процесуального законодавства, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги цивільного відповідача КП Дніпровський електротранспорт ДМР в особі директора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3