Справа № 387/147/20
Номер провадження 1-кп/404/74/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши під час відкритого підготовчого судового засідання у м.Кропивницькому обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000415 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плетений Ташлик Маловиськівського району Кіровоградської області, який проживає по АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м. Кіровограда відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 17.02.2020 року, якою задоволено подання голови Голованівського районного суду Кіровоградської області, надійшов для розгляду складений у вказаному кримінальному провадженні обвинувальний акт та ухвалою суду призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні. На даний час вказаний обвинувальний акт перебуває на стадії розгляду в підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні.
Під час підготовчого судового засідання судом обговорено питання щодо відповідності складеного у кримінальному провадженні обвинувального акту вимогам КПК України та наявності підстав до його повернення прокурору згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Заслухавши обвинуваченого та захисника, які просили повернути обвинувальний акт прокурору, зазначивши, що обвинуваченому не роз`яснювалося право на суд присяжних стороною обвинувачення та порушено право на захист, прокурора, представника потерпілої та потерпілу, які заперечували проти повернення обвинувального акту, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього на відповідність вимогам КПК України, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог статті 7 КПК України кримінальне провадження за формою і змістом повинно відповідати його загальним засадам, в тому числі таким, як забезпечення права на захист, що належить до загальновизнаних принципів міжнародного права й розглядається як необхідна умова забезпечення права на справедливий судовий розгляд.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.
Критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінального провадження, встановлені нормою статті 31 КПК України. Залежно від ступеня тяжкості злочину та (або) виду суб`єкта злочину провадження у суді першої інстанції здійснюється, зокрема: професійним суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.
Частиною 3 статті 31 КПК України передбачено, що кримінальне провадження у суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.
Відповідно до ч.1 ст.384 КПК України прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.
Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.
Визначальним, виходячи із положень ст.384 КПК України є те, що таке право має бути роз`яснено до передачі обвинувального акту до суду і письмове роз`яснення, поряд з розпискою про вручення обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, має бути додане до обвинувального акту.
Інформування підозрюваних про можливість розгляду кримінального провадження щодо них судом присяжних ще до початку судового провадження дозволить їм підготуватися до реалізації такого права та їх рішення буде обміркованим та змістовним. Лише в такому разі засади кримінального провадження будуть дотримані, а судовий розгляд буде справедливим. При цьому, роз`яснення даного права судом не компенсує обов`язок, покладений на прокурора.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується, окрім іншого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.п.4, 6 ч.2 ст.115 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.
Фактичні обставини кримінального провадження свідчать про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 , який надійшов на розгляд до суду, за своїм змістом не в повній мірі відповідає вимогам КПК України, а саме без письмового роз`яснення обвинуваченому права на розгляд обвинувального акту судом присяжних.
Матеріали обвинувального акту не містять доказів того, що прокурором роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних та не долучено відповідне письмове роз`яснення до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування. З пояснень захисника та ОСОБА_5 , матеріалів кримінального провадження наданих суду вбачається, що обвинуваченому стороною обвинувачення, у тому числі прокурором, як усно, так і під розсипку не роз`яснено право на суд присяжних та відповідна розсипка у нього не відбиралася. Прокурор у судовому засідання зазначив, що не брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та не володіє інформацією про роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про повернення обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні №0000415 прокурору, який його затвердив, через невиконання вимог частини першої статті 384 КПК України. Дана позиція, повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25.06.2015 року в справі №5-111кс15. При цьому, висновок Верховного Суду України, викладений у справі №5-111кс15, суд враховує саме в частині підстави повернення обвинувального акту прокурору (п.6-д).
Таким чином, невиконання прокурором вимог ст. 384 КПК України в силу вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. На думку суду, розгляд кримінального провадження, за відсутності відомостей про отримання обвинуваченим письмового роз`яснення прокурора про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних порушує гарантовані законом йому процесуальні права, в тому числі і право на захист.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому суд звертає увагу на те, що судовий розгляд справи призначається саме на підставі обвинувального акту, складеного у відповідності із законом, і суд не може усувати недоліки, які допущені на стадії досудового розслідування кримінального провадження, оскільки на судову гілку влади покладена функція щодо здійснення правосуддя, а не виконання обов`язків покладених на сторону публічного обвинувачення.
Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст.42 КПК України, пунктів «а» та «b» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Однією із найважливіших гарантій реалізацій вказаних прав є передбачені п.5 ч.2 ст.291 КПК України вимоги до обвинувального акту, згідно з якими обвинувальний акт має містити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні ОСОБА_5 у тому числі обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке кваліфіковано як розбійний напад поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
При цьому, положення ч.4 ст.187 КК України передбачають кримінальну відповідальність особи за розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Також відповідно до положень ч.1 ст.187 КК України розбоєм є напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.
Відтак при посиланні на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулюванні обвинувачення згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.291 КПК України слідчий в обвинувальному акті був зобов`язаний навести усі обов`язкові кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, до яких, у разі обвинувачення особи у вчиненні розбою, безпосередньо Закон відносить мету такого нападу (напад з метою заволодіння чужим майном), яка вказана при визначенні поняття розбою у ч.1 ст.187 КК України.
Проте, вказані вимоги Закону не виконано, оскільки при кваліфікації дій ОСОБА_5 слідчий в обвинувальному акті не вказав усі ознаки кримінального правопорушення, які передбачені нормами ч.4 ст.187 КК України, не зазначивши мети нападу.
Таким чином в обвинувальному акті відсутня належна правова кваліфікація дій обвинуваченого з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність, що безпосередньо порушує вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України.
Наведене порушує основоположне право обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують (п.1 ч.3 ст.42 КПК України), яке включає не тільки посилання стороною на номер частини та статті кримінального Закону, який порушено, але й наведення конкретних положень, визначених вказаними частиною і статтею.
Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд має створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
До обов`язку слідчого при складанні обвинувального акту Законом віднесено зазначення правової кваліфікації дій обвинуваченого з посиланням на положення частини статті закону України про кримінальну відповідальність. Виконання цього обов`язку безпосередньо пов`язане з реалізацією обвинуваченим права на захист від зрозумілого обвинувачення. Неповне виконання вказаного обов`язку на стадії складання обвинувального акту тягне за особою порушення права на захист обвинуваченого з моменту здійснення судового провадження за таким обвинувальним актом, навіть під час підготовчого судового засідання.
На переконання суду в разі наявності в положеннях частини статті закону України про кримінальну відповідальність обов`язкових ознак одного кримінального правопорушення, при складанні обвинувального акту для забезпечення реалізації права на захист необхідно в обов`язковому порядку зазначити всі такі ознаки. Інакше буде порушено право обвинуваченого на захист.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд вправі повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, які у тому числі викладені у ст.291 КПК України.
Обвинувачення, яке було висунуте раніше та не відповідає положенням КПК України, неминуче порушить право обвинуваченого на захист в разі початку судового провадження за ним, а тому суд вважає, що наявні окремі підстави до прийняття рішення у підготовчому судовому засідання про повернення обвинувального акту прокурору з цих підстав.
Також суд звертає увагу на те, що не вдається до оцінки обставин кримінального правопорушення та його доведеності, а зважає лише на виконання вимог кримінального процесуального Закону та допущені порушення при складанні обвинувального акту.
Неналежне посилання на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність прямо порушує вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України, є підтвердженням порушення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, за переконанням суду, є безумовною підставою до повернення обвинувального акту прокурору, який його затвердив, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.
У підготовчому судовому засіданні крім всього судом вирішувалося питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого до 18.04.2020 року включно (т.1 а.п.50-51), тобто перевірялася наявність підстав до застосування запобіжного заходу, його строки та на даний час підстави до його скасування або зміни строку тримання під вартою не встановлені.
На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.3 ст.314, ст.ст. 369-372, 376, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000415 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194 КК України, повернути начальнику Добровеличківського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_10 .
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 7 днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3