Дата документу 18.02.2020 Справа № 332/4613/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/4613/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/256/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, неодружений, працює слюсарем - ремонтником у ТОВ «Сяйвомет», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 15 листопада 2012 року вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя за ч.1 ст.289, ч.1 ст.290, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
- 12 грудня 2013 року вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ст.ст.70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 09 лютого 2017 умовно-достроково, не відбутий строк 11 місяців 27 днів,
- 01 серпня 2018 року вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ПАТ «Запоріжгаз» ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2019 року, яким його визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, з урахуванням вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2018 року, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2018 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць, на підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 серпня 2018 року, призначити остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 2 роки.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості.

Вважає, що призначаючи покарання, суд не в повній мірі врахував те, що він усвідомлює суспільну-небезпечність своїх діянь, стає на шлях виправлення, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдану потерпілому шкоду, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійне місце мешкання, перебуває у цивільному шлюбі.

Також вказує на те, що 22 листопада 2018 року він не мав умислу на таємне викрадення чужого майна. Так, перебуваючи за місцем своєї реєстрації він зняв газовий лічильник, оскільки вважав, що він належить йому та його дідусю. Крім того, з 2017 року лічильник не використовується, оскільки відсутнє газопостачання та підігрів гарячої води.

Згідно з вироком суду, 22 листопада 2018 року, приблизно о 22-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав побутовий газовий лічильник марки GROSS, модель MGM-UA, G-4, який на праві власності належить ПАТ «Запоріжгаз», вартістю 1228,50 грн. Далі, ОСОБА_6 , вчинивши усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, забравши викрадене майно, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши ПАТ «Запоріжгаз» матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; представника потерпілого, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України при обставинах, зазначених у вироку, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Отже, з врахуванням положень вказаної статті, вирок суду в частині встановлених судом фактичних обставин не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Мотивуючи свій висновок про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди.

Обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, фактично були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, але майже на мінімальний строк.

При цьому суд обґрунтовано призначив остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням положень ст.71 КК України, та до покарання призначеного за оскаржуваним вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01 серпня 2018 року.
З урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, а саме того, що останній раніше неодноразово судимий , в т.ч. за аналогічні правопорушення, нове правопорушення вчинив в період іспитового строку, підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не вбачається.
З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, на строк, зазначений у вироку, оскільки таке покарання є справедливим і воно сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Отже, підстави вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, відсутні.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , що він не мав умислу на таємне викрадення чужого майна, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки при розгляді провадження судом першої інстанції, обвинувачений зазначав про те, що вчинив саме крадіжку, свою вину визнавав, фактичних обставин не оспорював, що і стало підставою для дослідження

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даного вироку.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4