Справа № 373/1644/16-к
У Х В А Л А
«23» червня 2020 року м. Переяслав
Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області, в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого про відвід судді у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України,
встановив:

В провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України.
19.06.2020 до канцелярії суду була подана заява про відвід судді ОСОБА_6 , яка є головуючою в даному кримінальному провадженні.
Заява про відвід судді мотивована тим, що в ході судового розгляду кримінального провадження, обвинуваченим та його захисником було ініційовано і укладено угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
10.06.2020 в ході судового засідання, суду була надана угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим в даному кримінальному провадженні. Однак, суддею було відмовлено в затвердженні даної угоди.
18.06.2020 в затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_7 , судом було відмовлено повторно з підстав нерозуміння потерпілим міри покарання, що узгоджена сторонами.
Обвинувачений та його захисник вважають, що суддею здійснюється тиск на потерпілих, наслідком якого є неможливість затвердження угоди про примирення. В заяві наполягають, що угода укладалась між сторонами добровільно та свідомо.
Відмова в затверджені мирової угоди, на думку обвинуваченого свідчить, в даному випадку, про упередженість судді, та з цих підстав, на його думку суддя ОСОБА_6 підлягає відводу від участі в даному кримінальному провадженні.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заяву підтримали, просили її задовольнити.
Адвокат ОСОБА_5 вказав, що потерпілі під час судового засідання хвилювались та поспішали. Такий їх емоційний стан, став наслідком плутанини в їх виступі та, помилково був оцінений судом, як не добровільність укладення в контексті волевиявлення. Захисник вважає, що сама їх присутність в судовому засіданні та відсутність з боку потерпілих заперечень, щодо укладення угоди свідчить про добровільність її укладення.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 також зазначив в своєму виступі, що можливо внаслідок того, що справа перебуває на розгляді у судді тривалий час, у головуючої, можливо, виникло негативне ставлення до обвинуваченого та, як наслідок цього, небажання затверджувати угоди про примирення в кримінальному провадженні.
На запитання суду, в чому на думку захисника проявилось таке відношення адвокат ОСОБА_5 пояснив, що почув певні інтонаційні наголоси в запитаннях суду під час судового засідання. Також, звернув увагу на те, що суддя під час дослідження змісту угод про примирення ставила його клієнту запитання, щодо визнання ним своєї вини, що не є обов`язковим при укладенні угоди про примирення.
ОСОБА_4 підтримав свого захисника.
Прокурор заперечив проти задоволення заяви, зазначивши, що в ході судових засідань 10.06.2020 та 18.06.2020 в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України дійсно суду надавались угоди про примирення між потерпілими та обвинуваченим. В затвердженні вказаних угод, судом було відмовлено. Прокурор під час обговорення питання про можливість їх затвердження судом заперечувала, проти цього, оскільки вважає, що зміст угоди суперечить вимогам Закону, зокрема в угодах не було враховано ст. 89 КК України. В ході судового розгляду суддею ОСОБА_6 на виконання вимог ст. 474 КПК України, ставились питання, зокрема, щодо розуміння потерпілими наслідків затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу. Та потерпілий ОСОБА_8 на таке запитання пояснив, що він тексту угоди не читав взагалі. Позиція інших потерпілих стосовно наслідків укладення угоди та виду покарання, відрізнялась від покарання визначеному сторонами в угодах.
Вважає, що суддя ОСОБА_6 не допустила жодної дії, яка могла б свідчити про її упередженість в розгляді даного кримінального провадження.
Крім цього, прокурор ОСОБА_3 наголосила на тому, що сумніви в упередженості судді при розгляді зазначеного кримінального провадження мають характер припущень та не підтверджені жодними доказами.
Просила відмовити в задоволенні заяви про відвід.
Суддя ОСОБА_6 в судове засідання 23.06.2020р. не з`явилась, про місце і час слухання справи повідомлена належним чином. Її неявка не перешкоджає розгляду заяви.
Потерпілі до суду не з`явились. Їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви про відвід судді.
Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання та матеріали скарги, судом встановлено наступне.
Ухвалою від 10.06.2020, в затверджені угод про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_9 , потерпілою ОСОБА_10 , потерпілим ОСОБА_8 відмовлено (том 2 а.с. 124).
Підставою для такого рішення стало існування у суду обґрунтованих підстав вважати, що укладення угод не було добровільним зі сторони потерпілих та умови угоди порушують їх права, свободи чи інтереси, мотивом укладення угод зі сторони потерпілих було не досягнення примирення з обвинуваченим, а бажання пришвидшити закінчення розгляду справи, провадження в якій зупинялося через розшук обвинуваченого, який і після встановлення його місця перебування неодноразово в судові засідання не з`являвся.
Мотиви, з яких суд дійшов такого переконання викладені в ухвалі суду.
Зокрема, потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зазначили, що підписали угоду, лише щоб ця справа скоріше закінчилася, оскільки вже довго тягнеться. При цьому жоден з потерпілих не пам`ятав узгоджену з обвинуваченим та зазначену в угодах міру покарання, а потерпіла ОСОБА_10 після оголошення судом міри покарання, яка була зазначена в угоді, зазначила, що не знала, що крім арешту може бути узгоджена й інша міра покарання.
Така позиція потерпілих відображена в ухвалі суду від 10.06.2020.
18.06.2020 в судовому засіданні у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України, суддя ОСОБА_6 повторно відмовила в затвердженні мирової угоди між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_7 .
Мотиви для прийняття такого рішення викладені в тексті ухвали.
Ними є, зокрема, нерозуміння потерпілим узгодженої міри покарання, що на думку суду може мати наслідком порушення прав останнього.
Така позиція потерпілого зафіксована на диску аудіофіксації судового засідання технічними засобами фіксації (а.с. 142).
Сторона захисту підставою для відводу судді зазначила п.4 ч. 1 ст. 75 КПК України, відповідно до якого, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

При вирішенні даного питання суд розмежовє суб`єктивний та об`єктивний аспекти упередженості.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи.

Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді. При цьому судом враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Таким чином, і діючий КПК України, і позиція Європейського суду з прав людини встановлюють обов`язковість доведення необ`єктивності чи упередженості судді при вирішенні питання про відвід.

ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово підтвердив значення принципу презумпції неупередженості суду («Ревтюк проти Росії»).

Наявність чи відсутність процесуальних порушень при винесенні суддею судових рішень встановлюється за відповідною, передбаченою законодавством процедурою, та сама по собі не може свідчити про необ`єктивність та неупередженість судді, на відміну від мотивів, якими суддя керується при винесенні таких рішень.
Діюче законодавство не дає права судді, який розглядає заяву про відвід іншого судді оцінювати його рішення з позиції відповідності нормам матеріального та/чи процесуального права, зокрема і в контексті обгрунтування заявленого захисником та обвинуваченим відводу.
Доказів необ`єктивності та упередженості судді ОСОБА_6 , а саме об`єктивного та суб`єктивного їх критеріїв з позиції, викладеній в рішеннях ЄСПЛ, суду не надано.
Ненадання доказів необ`єктивності та упередженості судді при розгляді заяви про відвід судді, в сукупності з обставинами викладеними вище, не дають суду підстав для задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_6 в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 81 КПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України - відмовити.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1
)