Справа № № 585/2975/19
Номер провадження 1-в/585/11/20
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
13 березня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про заміну довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. В своїй заяві посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року «Пєтухов проти України», яке набуло статуту остаточного, визнавши, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі позбавляє його перспективи на умовно-дострокове звільнення та суперечить ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У судовому засіданні ОСОБА_5 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що він став на шлях виправлення, має усталені соціальні зв`язки, дружину, матір похилого віку, остання має поганий стан здоров`я, потребує його моральної, фізичної та матеріальної підтримки. Має постійне місце проживання. За час відбування покарання надавав допомогу Сумському обласному спеціалізованого будинку дитини, має подяки від адміністрації РВК-56. Про ці обставини він надав відповідні документи. Тому вважає, що заслуговує на заміну довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
В судовому засіданні представник ОСОБА_6 повідомив, що відносно задоволення клопотання він покладається на думку суду. Він був 4 роки (десь з травня 14 про грудень 2018 року) начальником відділення сектору довічного позбавленян волі, тривалий час спілкувався з ОСОБА_7 . Засуджений в той час характеризувався посередньо, грубих порушень не допускав, основні вимоги виконував. Чи має ОСОБА_7 заохочення він не памятає, треба дивитися особову справу. Дяткін не допускав конфліктів з адміністрацією установи.
В судовому засіданні представник ВК ОСОБА_8 повідомив, що вважає, що ОСОБА_7 зможе влаштуватися в суспільстві, проте гарантій немає, але тенденції у засудженого позитивні. Засуджений за цей період одружився. Він знає ОСОБА_7 з 2009 року, на сьогоднішній день він стає на шлях виправлення. Можливість працевлаштуватися у осіб засуджених до довічного позбавлення волі мається.
Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання і просив задоволити посилаючись на ст. 82 КК України та практику ЄСПЛ, рішення якого є прецедентним і повинні враховуватися судом.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви, оскільки законодавством не передбачено вирішення судом питання заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, а суд не може виходити за межі чинного законодавства.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2004 року ОСОБА_5 засуджено за ст. ст. 93 п.п. «а», «е», ст. 142 ч. 3 КК України 1960 р., ст..ст. 115 ч. 2 п.п. 1,6,13, 146 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 2, 303 ч. 1, 353 ч. 3, 357 ч. 3, 358 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі.
Вирок Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2004 року набрав законної 5 квітня 2005 року.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 16.04.2018 р. ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 22 лютого 2003 р. по 5 квітня 2005 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З свідоцтва про шлюбу вбачається, що ОСОБА_5 03.02.2017 р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 (а.с. 10)
З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_10 , 12.04.1952 , та витягу з протоколу ЛКК 16/61 від 22.01.2019 р. щодо хворої ОСОБА_10 вбачається, що остання за станом здоров`я потребує постійного медикаментозного лікування (8,9)
Згідно листа Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини від 21.06.2019 р. ОСОБА_5 висловлена подяка за вироби ручної роботи для вихованців будинку дитини (а.с. 11)
Відповідно до витягів з наказів ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» № 465/АГ-17 від 23.08.2017 р. та № 443 30.10.2018 р. ОСОБА_5 оголошені подяки (а.с. 14,17). Вказані обставини підтверджуються також довідкою ДУ Роменська ВК 56 від 21.06.2019.
Крім того з цієї ж довідки вбачається, що ОСОБА_5 мав 9 стягнень в період з 2003р. по 2013 р. (а.с. 41)
Міжнародна благодійна фундація «Посольство життя» в листі від 20.08.2019 р. дало згоду і готовність укласти трудовий договір з ОСОБА_5 , який відбуває покарання, після його звільнення з місць позбавлення волі. (а.с. 38)
З довідки ДУ Роменська ВК 56 від 20.11.2017 р. вбачається, що ОСОБА_5 за час відбування покарання не виробництві установи не працевлаштований через відсутність виробничої ділянки на секторі для тримання чоловіків до довічного позбавлення волі. (а.с. 39)
Суд не здійснює оцінку наданих засудженим ОСОБА_5 медичної довідки від 17.05.2016 р. (а.с. 43, а.о.с.с73) та роз`яснення медичної частини № 56 від 08.08.2019 (а.с. 46 ), а також листування ОСОБА_10 (а.с. 50-51,52-53), оскільки щодо обставин, про які мова йде у цих документах та про їх значення при розгляді порушеного питання, сам засуджений в своєму клопотанні від 06.08.2019 р. не висловлювався.
Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
За злочини, передбачені п.п. 1,6,13 ч.2 ст. 115 КК України, передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Призначене вироком Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2004 року ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.
Відповідно до ч.1 ст. 82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
У відповідності до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч.1 ст.81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.
За таких обставин суд вважає, що підстави для задоволення клопотання ОСОБА_5 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відсутні.
Крім цього, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Частиною першою статті 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
У відповідності до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань. Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання.
Таким чином, чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість звільнення за певних обставин та визначає механізм реалізації цієї можливості.
При цьому доводи засудженого з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України», про те, що ув`язнення, яке не передбачає кінцевої конкретної дати, є порушенням ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не можуть бути підставою для заміни покарання.
У своїй постанові від 15 травня 2019 року (реєстраційний номер 82120695) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).
На даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням. Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.
З огляду на те, що вирок суду відносно ОСОБА_5 набрав законної сили, а суд першої інстанції в даній стадії процесу не вправі вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи по суті, зокрема, щодо призначення покарання, його виду та строку, вимоги засудженого в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають.
Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не відноситься розгляд клопотань про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відносно осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, та прийняття рішення про заміну засудженій особі до покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки при вирішенні такого клопотання суд повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.
Доводи заявника з приводу практики встановленої Європейським судом з прав людини, на думку суду не можуть бути взяті до уваги, оскільки рішення Європейського суду з прав людини у конкретних справах перш за все стосується обов`язку держави виконати це рішення, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.
Не можуть бути взяті до уваги й інші доводи клопотання, оскільки на сьогоднішній день ні КК України, ні КПК України, не передбачає можливості та процесуальної процедури заміни засудженій особі покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке, у зв`язку з чим суд не вправі перебирати на себе повноваження, що не властиві суду, зокрема прийняття рішень не передбачених законодавством України.
За таких обставин, підстави для задоволення клопотання і заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке відсутні.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1