Вирок

Іменем України

23.01.2020 року Франківський районний суд м. Львова в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові обвинувальний у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000457 від 03 березня 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого, колишнього військовослужбовця військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (теперішнє найменування - військова частина НОМЕР_2 ), мінометника номеру обслуги другого мінометного взводу, другої мінометної батареї, другого батальйону, рядового,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
Сторона обвинувачення -
прокурори військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10 серпня 2014 року, ОСОБА_3 призваний на військову службу по частковій мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня призначений на посаду водія номеру обслуги 1 зенітного артилерійського взводу аеромобільно дисантного батальйону військової частини НОМЕР_2 та зараховано на всі види забезпечення.
Згідно з довідкою № 917 від 21.10.2019 року, ОСОБА_3 в період з 30.08.2014 року по 19.10. 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності , суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (накази керівника сектору «А» від 30.08.2014 № 35 та від 19.10.2014 року № 88 відповідно).
З 19.10. 2014 року ОСОБА_3 було надано відпустку, термін якої закінчувався 28.10.2014 року, однак у вказаний строку обвинувачений до місця служби не повернувся, а повернувся 09.12. 2016 року та був звільнений з військової служби у встановленому законом порядку.
Отже, будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (теперішня військова частина НОМЕР_2 ), у порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 49, 127, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд, не одержавши дозволу відповідного командира, ОСОБА_3 не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць. В період з 28.10.2014 по 09.12.2016, рядовий ОСОБА_3 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць військовослужбовцем (крім строкової служби).
Дані дії ОСОБА_3 органами досудового слідства та прокурором - публічним обвинувачем, кваліфіковані як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав та пояснив, що наміру покидати військову частину на зовсім у нього не було . Залишення ним військової частини було викликано сімейними обставинами, а саме складним станом здоров я матері, надавши при цьому копії медичних документів, що підтверджують його пояснення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі Акта амністії 2016 року.
У зв`язку із визнанням обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення, суд виходячи з вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи думку учасників процесу вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не заперечуються.
Таким чином, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим та досліджених матеріалів кримінального провадження, в частині тих, що надані прокурором, суд вважає, що прокурором доведено той факт, що солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним по частковій мобілізації, у порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 17, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом - тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, не одержавши дозволу відповідного командира, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу з відпустки у військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_2 в період з 28.10.2014 по 09.12.2016 року, а кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 407 КК України, правильною.
Призначаючи підсудному покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який по місцю проходження військової служби, характеризується виключно позитивно, його негативне ставлення до вчиненого, що він є учасником бойових дій, а також те, що такі його дії були викликані станом здоров я матері, котра потребувала сторонньої допомоги, а крім нього, таких осіб на той час, не було.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: з`явлення до військових органів , його щире каяття та активне сприяння органам досудового слідства у розкритті даного злочину.

Обставин, щоб обтяжували відповідальність обвинуваченого, прокурором не наведено, не встановлено таких і судом.

З урахуванням пом`якшуючих обставин і особи підсудного, суд приходить до переконання, що покарання підсудному слід призначити в межах санкції статті за якою інкриміновано кримінальне правопорушення, у вигляді позбавлення волі.

При цьому, суд враховує, що станом на час розгляду обвинувального акта ОСОБА_3 не є військовослужбовцем та є звільненим з військової служби у встановленому законом порядку.
За наведених вище пом`якшуючих обставин, суд також приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки обвинувачений підпадає під дію вказаного Закону України, зважаючи на те, що він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України та є учасником АТО. Та у нього на утриманні хвора мати. Підсудний не відноситься до осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 цього Закону.

За таких обставин, до ОСОБА_3 може бути застосовано Закон України «Про амністію у 2016 році» .

Речові докази по справі та судові витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статями 85,86 КК України, ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» статями 349, 368, 370, 371, 374 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 2 ( трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити засудженого від призначеного покарання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.
У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 22 лютого 2020 року.
Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_6