ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

01 квітня 2020 року м. Чернівці
Чернівецький апеляційний суд у складі:
Головуючого, судді ОСОБА_1 ,
Суддів:ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню внесеного до ЄРДР за № 0000242 від 21 березня 2020 року, за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, на ухвалу слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2020 року, про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою, клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про арешт тимчасово вилученого майна, задоволено частково.
Накладено арешт на гравійно піщану сировину (гравій), який було вилучено в ході огляду місця події 21.03.2020 року, в с. Череш, Сторожинецького району, Чернівецької області.
В решту частині,в задоволенні клопотання слідчого про арешт автомобіля Камаз 5511, державний номерний знак « НОМЕР_1 », власником якого є ОСОБА_8 , відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , просить ухвалу слідчого судді скасувати і винести нову, якою задовольнити клопотання про арешт автомобіля Камаз 5511, державний номерний знак « НОМЕР_1 », власником якого є ОСОБА_8 посилаючись на те, що дана ухвала є необґрунтованою, а вилучений вантажний автомобіль відповідно до ст. 98 КПК України, є речовим доказом.
Апеляційний суд вважає за можливе, розглянути апеляційну скаргу за відсутністю власника автомобіля ОСОБА_8 , яка належним чином була повідомлений про час і місце розгляду справи, клопотання про її відкладення не заявляла, і її участь у розгляді справи не є обов`язковою.
Головуючий у І інст. ОСОБА_9 ; Єдиний унікальний номер 723/1267/20; суддя-доповідач ОСОБА_1 ; провадження № 11-сс/822/82/19; катег.: в порядку КПК України.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_10 , який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи і клопотання про відкладення розгляду справи не заявив.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У ч. 2 ст. 170 КПК України зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ст. 1 «Додаткового протоколу» до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 20.11.1952 року (Париж), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У ч. 4 ст. 173 КПК України зазначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
З кримінального провадження видно, що відомості до ЄРДР внесено за ч. 2 ст. 240 КК України за фактом перевезення водієм ОСОБА_10 піщано гравійної суміші.
Разом з тим, частиною 2 ст. 240 КК України за ці дії кримінальна відповідальність не передбачена.
Диспозиція ч. 2 ст. 240 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення встановлених правил використання надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

З кримінального провадження видно, що вилучений автомобіль Камаз 5511, державний номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_10 , належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_8 , доказів щодо якої у кримінальному провадженні про причетність її до вчиненого злочину, немає.
За таких обставин, суд першої інстанції вірно зазначив в ухвалі, що вказаний автомобіль не є знаряддям злочину і знаходиться у володінні ОСОБА_8 законно, тому накладення арешту у виді заборони користування може призвести до надмірного обмеження права користування законного володільця.
Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано відмовив в накладенні арешту на автомобіль Камаз 5511, державний номерний знак « НОМЕР_1 », який знаходиться у власності ОСОБА_8 .
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу, прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт автомобіля «Камаз 5511», н/з « НОМЕР_1 », - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя [підпис]ОСОБА_1
Судді:[підпис]ОСОБА_3
[підпис]ОСОБА_2

Копія, згідно з оригіналом
Суддя
Чернівецького апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
01.04.2020 М. П. (підпис)