ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 192/1195/19 (провадження № 1-кп/201/793/2020), відомості про яке 10 жовтня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000644, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше судимого: 17 лютого 2014 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном один рік; 27 березня 2014 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном один рік; 12 березня 2016 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 200 годин громадський робіт, яке відбув 17 серпня 2016 року; 20 липня 2017 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробувальним строком один рік шість місяців, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Обвинувачений ОСОБА_4 07 жовтня 2018 року близько 11 години 00 хвилин прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить потерпілому ОСОБА_5 , де маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна із проникненням в інше приміщення із корисливих спонукань з метою особистої наживи, шляхом відмикання навісного замка на вхідних воротах, проник до приміщення гаража, де шляхом демонтажу повторно таємно викрав металеву трубу довжиною 3 м 80 см, діаметром 100 мм вартістю 171 гривня та металеву трубу довжиною 3 м 70 см, діаметром 80 мм вартістю 160 гривень 95 копійок, що належать потерпілому ОСОБА_6 , після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 331 гривня 95 копійок.

2. Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 28 березня 2019 року близько 14 годині 00 хвилин, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить його бабусі ОСОБА_7 , де маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна із корисливих спонукань з метою особистої наживи, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав 2 металевих труби довжиною по 2 м 50 см та діаметром 40 мм кожна, вартістю 85 гривень, 1 металеву трубу довжиною 2 м 50 см, діаметром 25 мм, вартістю 35 гривень 63 копійки, що знаходились на території подвір`я, та металеву буржуйку вартістю 800 гривень, що знаходилась в приміщенні господарської будівлі, до якої він мав вільний доступ, та що належать потерпілому ОСОБА_8 , після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 920 гривень 63 копійки.

3. Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 17 травня 2019 року близько 11 години 30 хвилин прийшов на частково огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить потерпілому ОСОБА_9 , де маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна із корисливих спонукань з метою особистої наживи, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав металевий лист розміром 4,5 м х 0,6 м вартістю 854 гривні 69 копійок та алюмінієвий бідон ємкістю 6 л вартістю 207 гривень 69 копійок, що знаходились на території подвір`я, та належать потерпілому ОСОБА_9 , після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1062 гривні 38 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчинених ним діянь та викладених у обвинувальних актах.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 :

-у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

-у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднане із проникненням в інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєних кримінальних правопорушень і особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, свою вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. До обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом віднесено рецидив злочинів.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним їх обставинам і наслідкам, зокрема, характеру і способу заволодіння чужим майном, його розміру, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який, незважаючи на те, що свою вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся, неодноразово систематично притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за аналогічні кримінальні правопорушення, при цьому, вчинив інкриміновані йому діяння в період іспитового строку, не працевлаштований та не має постійного доходу, що вказує про небажання останнього стати на шлях виправлення, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 і відсутністю таких, що його обтяжують, а отже, сукупність всіх цих даних свідчить про недоцільність призначення ОСОБА_4 покарання, не пов`язаного з реальним його відбуттям, а призначення реального покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам справедливості, достатності і співрозмірності.

Крім того, судом також встановлено, що ОСОБА_4 20 липня 2017 року був засуджений вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком один рік шість місяців, при цьому, в період останнього вчинив нове кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим, суд вважає за потрібне визначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, застосувавши в даному випадку принцип часткового приєднання покарання за попереднім вироком.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначивши покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини призначеного вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року покарання у виді одного місяця позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання після набрання цим вироком суду законної сили.

Речові докази металеву трубу довжиною 3м 80см., діаметром 100мм., та металеву трубу довжиною 3м 70 см., діаметром 80мм. залишити за належністю власникові.

Речові докази металевий лист розміром 4,5м х 0,6м залишити за належністю власникові.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час досудового розслідування у кримінальному провадженні у розмірі 942 грн.00 коп. (дев`ятсот сорок дві гривні.)

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1