Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2277/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 407 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі відокремлені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах особи, відносно якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_9 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 21 лютого 2020 року про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на поміщення ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, -

в с т а н о в и л а:
В провадженні Богунського районного суду м.Житомира, перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000229 від 31.07.2019 року щодо ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 407 КК України.

В підготовчому засіданні прокурор заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на поміщення ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку строком на 60 днів посилаючись на те, що наявні, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_9 може переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та експертів у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також, що ОСОБА_10 згідно висновку судово-психіатричного експерта №91 за своїм психічним станом на даний час не може усвідомлювати свої дії та кернувати ними.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 21 лютого 2020 року клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу задоволено та змінено запобіжний захід з тримання під вартою на поміщення ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради, яка знаходиться за адресою: 12440, Житомирська область, Житомирський район, с. Зарічани, Бердичівське шосе, 3 до 19.04.2020 року включно.

Слідчий суддя умотивував своє рішення тим, що ОСОБА_9 інкримінується вчинення тяжкого суспільно-небезпечного діяння, перебування останнього поза межами закладу з надання психіатричної допомоги, за відсутності лікування та лікарського нагляду не зможе запобігти вчиненню ним інших суспільно-небезпечних діянь, зважаючи на його психічний стан унеможливить спричинення останнім шкоди як собі, так іншим особам, а також останній може переховування від суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах особи, відносно якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_9 просить частково скасувати вказану ухвалу в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на поміщення ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги та ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у клопотанні прокурора щодо продовження та зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 .

Посилається на те, що рішення про поміщення ОСОБА_11 до поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку прийнято в супереч ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», де зазначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

-вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність.

У Висновку судово-психіатричної експертизи №91 від 12.02.2020 року КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради взагалі не зазначено підстава для поміщення ОСОБА_11 до закладу з надання психіатричної допомог.

Заслухавши доповідь судді, думку та пояснення учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.ч.1,2 ст.508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи:

1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом;

2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Згідно частини 3 даної норми незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому відповідно до частини 2 даної статті КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Положеннями ст.194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

З приписів ч.5 ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 3 ст.199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст.184 КПК України, повинно містити:1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем строкової служби, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що інкримінований ОСОБА_9 злочин за ч.4 ст.407 КК України, не пов`язаний з насильством. Крім того, з висновку судово-психіатричного експерта №91 від 12.02.2020 року щодо ОСОБА_9 слідує, що у службовій характеристиці на підекспертного зазначено, що за час перебування на гауптвахні ІНФОРМАЦІЯ_1 солдат ОСОБА_9 зарекомендував себе з позитивної сторони. Виконавча дисципліна на хорошому рівні. Особисто дисциплінований, на критику реагує правильно, здатний критично оцінювати свою діяльність.. Вказані недоліки завжди усуває своєчасно. За характером врівноважений. Проявів негативної поведінки не було.

Згідно вказаного висновку ОСОБА_9 страждає хронічно-протікаючим психічним захворюванням у формі параноїдальної шизофренії, страждав таким і на період інкримінованого йому злочину, внаслідок чого він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними час скоєння кримінального правопорушення. ОСОБА_9 за своїм психічним станом на даний час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційного суду лікар-психіатр Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_9 страждає психічним захворюванням, але, при цьому, не є агресивним, у зв`язку з наданим лікуванням не є небезпечним як для себе, так і оточуючих. Можливо передати під опіку рідним, але з обов`язковим наглядом лікаря.

Суд першої інстанції зазначені обставини не врахував в повній мірі та прийшов до помилкового висновку про застосування до ОСОБА_9 такого запобіжного заходу, як поміщення останнього до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, який є занадто суворим для даної особи та є невиправданим.

Враховуючи, що інкримінований ОСОБА_9 злочин за ч.4 ст.407 КК України, не пов`язаний з насильством, а сам ОСОБА_9 не є у зв`язку з наданим лікуванням небезпечним як для себе, так і оточуючих, позитивну характеристику ОСОБА_9 , його психічний стан, про що зазначалось вище в цій ухвалі суду, колегія суддів вважає, що підстав до застосування до ОСОБА_9 такого запобіжного заходу, як поміщення останнього до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, підстав не вбачається.

Крім того, гр. ОСОБА_13 , яке є бабусею ОСОБА_9 , що підтверджується долученими документами, звернулась до апеляційного суду з клопотанням про передачу останнього на її піклування за її місцем проживання. В судовому засіданні особисто підтвердила здатність забезпечити піклування над онуком з обов`язковим лікарським наглядом, його належну процесуальну поведінку, а також зобов`язалася забезпечити його участь при розгляді судом клопотання по суті або в м.Житомирі, або в режимі відеоконференції з судом за місцем проживання в Запорізькій області.

Так, згідно п.1 ч.1 ст.508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, може бути застосований судом з поміж інших і такий запобіжний захід, як передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом.

За вищенаведених обставин та враховуючи зазначені положення Закону, вбачаються підстави до застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді передання останнього на піклування близькому родичу - бабусі ОСОБА_13 з обов`язковим лікарським наглядом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження, а тому вона підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала суду про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу зміні.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 407, 508 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 21 лютого 2020 року в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на поміщення ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку змінити.

Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді передання на піклування бабусі ОСОБА_13 , 1949 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з обов`язковим лікарським наглядом, строком до 19.04.2020 р. включно.

Зобов`язати ОСОБА_13 забезпечити участь ОСОБА_9 в судовому розгляді клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: