ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1172/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/683/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2020 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із використанням електронного пристрою, а клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, пов`язаних з позбавленням особи життя, за які передбачене покарання до 15 років позбавлення волі, а дані про його особу дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків.

Також судом враховано, що на теперішній час по кримінальному провадженню всі свідки та потерпілі не допитані і будуть повторно допитуватися судом, обвинувачений обізнаний з приводу пояснень свідків і потерпілих у попередніх засіданнях, в тому числі, свідка ОСОБА_10 , який є знайомим обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що прокурор з порушенням строку для ознайомлення надав йому копію клопотання про продовження строку тримання під вартою, тобто на початку судового засідання, чим порушив його право на захист.

Крім того, прокурор фактично лише констатував, але не обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Звертає увагу, що в обґрунтування клопотання прокурор виклав нічим не підтвердженні обставини, якими попередньо визнав його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів та до яких суд повинен був поставитись критично, проаналізувавши і оцінивши в нарадчій кімнаті на предмет їх допустимості.

Також зазначає, що до клопотання прокурора не додано жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, зокрема, показань свідків про намір переховуватись від суду, факт придбання квитків чи зміни місця проживання.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих взагалі нічим не підтверджується, оскільки в даному кримінальному провадженні вони вже допитувались, а за 4 роки будь-яких заяв з їх боку про тиск і спроби впливати на них не надходило.

Вважає, що суд першої інстанції проігнорував всі доводи сторони захисту з приводу того, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, не перешкоджав встановленню істини по справі, не продовжував злочинну діяльність, має постійне місце проживання, не вживає та не вживав наркотичні засоби, не підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, має позитивні характеристики та стійкі соціальні зв`язки.

Крім того, суд першої інстанції не врахував тривалість його тримання під вартою протягом більш ніж 4 років 1 місяця, і своїм рішенням фактично заохочує до нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції змінити та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений тримається під вартою протягом значного проміжку часу (більше 4 років), а всі ризики, на які посилається сторона обвинувачення є надуманими та нічим не підтверджуються, і за цей час вже втратили свою актуальність.

Також зазначає, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки аргументам ОСОБА_7 , які були викладені ним у письмовому клопотанні про зміну запобіжного заходу, де детально зазначено про умови його тримання в слідчому ізоляторі.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційні скарги. Зазначив, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Свідки вже були допитані попереднім складом суду, а тому у разі якщо змінять свої показання, вони будуть притягнути до кримінальної відповідальності. Зазначив, що він має сталі соціальні зв`язки та постійне місце проживання. Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги та навів, доводи, аналогічні змісту його апеляційної скарги.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 зазначив, що ухвалу суду є формальною, яка дублюється кожного судового засідання. Суд жодним чином не відреагував на мотивоване клопотання про зміну запобіжного заходу. Вважає, що ризик переховування є недоведеним, адже ОСОБА_11 ніколи не переховувався. Захисник посилається на те, що обвинувачений тримається під вартою без вироку на цей час вже 4 роки 2 місяця, а з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України у попередній редакції 8 років 4 місяця. Також вказує на відсутність ризику тиску на свідків, адже справа слухається судом втретє, усіх свідків допитано по два рази, а тому вони вже не можуть змінити свої показання. За 4 роки не було жодних даних про вплив на свідків. Зазначає, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини ризики із спливом часу зменшуються, а формальне продовження запобіжних заходів є недопустимим.

Прокурор вважав рішення суду законним. Вважає, що лише тримання під вартою зможе запобігти ризикам ухилення від суду та впливу на свідків. Не заперечує, що від свідків не надходило заяв про вплив з боку обвинуваченого, але це через те що ОСОБА_7 тримається під вартою. Вважає, працевлаштування ОСОБА_7 водієм лише збільшує ризик переховування. На думку прокурора, тривалість провадження залежить лише від обвинуваченого, адже на його вимогу розпочато судовий розгляд спочатку.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисників, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.
Зокрема клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).
Частина 5 ст. 199 КПК України зобов`язує суд відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).
Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).
У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.
На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції не дотримався вище наведених вимог.
Так, суд визнав існування зазначених прокурором ризиків, виключно виходячи із тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та тяжкістю покарання, що йому загрожує, що є неприпустимим за наведених вище підстав, а також, незважаючи на наявність мотивованого клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, не навів жодних переконливих мотивів щодо неможливості застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
За наведеного рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому ухвала суду підлягає скасуванню.
Розглядаючи доводи прокурора в обґрунтування продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, позиція прокурора зводилася до того, що передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не змінилися (а.с. 82-84).
Зокрема тяжкістю можливого покарання прокурор обґрунтовує ризик переховування.
Як зазначалося вище, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.
Більш того, у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний із строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.

Обвинувачений тримається під вартою з 16 грудня 2015 року, тобто на даний час більше 4 років 2 місяців.
При цьому ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні 15 грудня 2015 року особливо тяжкого злочину та незакінченому замаху на вчинення особливо тяжкого злочину.
Тобто, враховуючи переживаючу (ультрактивну) дію Закону України № 838-VIII від 26.11.2015, згідно з яким зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, у строк можливого покарання зарахується строк тримання під вартою, що вже на даний час становитиме 8 років 4 місяці.

Зазначене, на думку колегії суддів, зменшує ризик переховування настільки, що він не може виправдати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Покладення ж на обвинуваченого обов`язку носити електронний засіб контролю та заборони цілодобово залишати житло також істотно зменшують вказаний ризик

Ризик впливу на свідків та потерпілих прокурором обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним із їх показаннями під час розгляду справи попереднім складом суду, зможе впливати на них.

Однак на даному етапі кримінального провадження такий ризик може бути усунений шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з покладанням відповідної заборони спілкуватися із зазначеними особами.

Колегія суддів зауважує, що значна тривалість судового розгляду, за відсутності відомостей щодо явного зловживання стороною захисту процесуальними правами, не може перекладатися на обвинуваченого шляхом обмеження права на свобод, що відносно ОСОБА_7 носить довготривалий характер, навіть за наявності обґрунтованого обвинувачення, і при цьому очікуване покарання не слід ототожнювати із застосуванням запобіжного заходу.

Апеляційний суд звертає також увагу на положення ч. 1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції про права людини і основоположних свобод, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який просить застосувати сторона захисту.

Застосування домашнього арешту за адресою місця реєстрації ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ), із забороною обвинуваченому залишати житло цілодобово, є достатнім для запобігання встановленим ризикам, у тому числі можливості тиску на потерпілих та свідків.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2020 року включно, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 на строк до 23 березня 2020 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні, носити засіб електронного контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали апеляційного суду встановити до 23 березня 2020 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції України за місцем проживанням обвинуваченого.

Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 337/1172/16-к