КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

перекладача Мохамед ОСОБА_8

особи відносно якої вирішується

питання про екстрадицію ОСОБА_9

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційні скарги прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури міста Києва ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою залишено без задоволення клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби строком до 15 січня 2020 року, але не пізніше строку вирішення питання про фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановлене рішення мотивоване тим, що такий вид запобіжного заходу, з урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу ОСОБА_9 , буде достатнім стримуючим засобом неналежної процесуальної поведінки та забезпечить видачу особи.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що підстави для обрання відносно його підзахисного будь-якого запобіжного заходу відсутні, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_9 вже затримувався 09 серпня 2018 року з тих самих підстав, що і зараз. На даний час, нових обставин та підстав для затримання ОСОБА_9 не з`явилося. Також, апелянт не погоджується з висновками слідчого судді, щодо наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_9 , оскільки він з 2013 року офіційно перебуває на території України, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, вагітну дружину, працює, до кримінальної та адміністративної відповідальності, за час перебування в Україні, не притягувався. Крім того, захисник просить врахувати незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 , його належну поведінку під час попереднього затримання та проведення перевірки, а також те, що 11 листопада 2019 року він звернувся до Міграційної служби для надання йому статусу біженця. Посилається апелянт і на невідповідність клопотання прокурора вимогам КПК України та на те, що судом першої інстанції невірно обчислено строк дії обраного ОСОБА_9 запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт). Так, апелянт зазначає, що ОСОБА_9 притягується компетентними органами Російської Федерації за вчинення особливо тяжких злочинів. Також, прокурор просить врахувати, що громадянство України ОСОБА_9 отримав на підставі підроблених документів. Даний факт підтверджується рішенням суду від 07 листопада 2019 року. Заперечує прокурор і наявність у ОСОБА_9 цивільної дружини, оскільки вважає, що не доведено їх спільне проживання. Що стосується стану здоров`я ОСОБА_9 , то як зазначає апелянт, наявність хронічних захворювань, не вказуєть на відсутність підстав для його утримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу і просив її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, ОСОБА_9 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, співробітниками Печерського УП ГУНП у місті Києві 14 листопада 2019 року, на підставі ст.ст. 208, 582 КПК України затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_9
ОСОБА_9 розшукується компетентними органами Російської Федерації з метою арешту та подальшої екстрадиції для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 159 КК Російської Федерації.
ОСОБА_9 , 09 серпня 2018 року затримувався на території Київської області.
Генеральною прокуратурою України проведення екстрадиційної перевірки було доручено прокуратурі Чернігівської області.
Новоазовським районним судом міста Чернігова 15 вересня 2018 року до ОСОБА_9 застосовано екстрадиційний арешт, який цим судом 08 листопада 2018 року було змінено на домашній арешт.
У подальшому, прокуратурою Чернігівської області 03 січня 2019 року вказаний запобіжний захід скасовано.
Генеральною прокуратурою України 14 листопада 2019 року прокуратурі міста Києва надано доручення на проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкодити видачі ОСОБА_9 , а також надано доручення прокуратури Чернігівської області невідкладно направити усі наявні матеріали екстрадиційної перевірки до прокуратури міста Києва.
Постановою правоохоронних органів Російської Федерації від 20 листопада 2015 року ОСОБА_9 оголошено в міжнародний розшук.
Постановою Тверського районного суду міста Москва від 10 березня 2016 року ОСОБА_9 змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою.
Згідно із запитом розшукуваний є громадянином Російської Федерації
Водночас, відповідно до інформації ДМС України УДМС України в Київській області скасовано рішення від 31 липня 2013 року про оформлення набуття ОСОБА_9 громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» згідно ст. 21 зазначеного Закону.
Захисником ОСОБА_9 вказане рішення оскаржено до суду.
За результатами судового розгляду, постановою шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві і Київській області задоволено та скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2019 року у справі № 640/3004/19, яким задоволено позов громадянина Російської Федерації ОСОБА_9 , визнано протиправним та скасовано рішення УДМС від 01 січня 2019 року про скасування рішення УДМС в Київській області від 31 липня 2013 року про оформлення набуття ОСОБА_9 громадянства України та зобов`язано Центральне управління ДМС у місті Києві та Київській області поновити громадянство ОСОБА_9 , ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_9 відмовлено.
Інкриміновані ОСОБА_9 дії за законодавством України відповідають кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 4 ст. 190 КК України.
Строк давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності не закінчився.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) та обираючи останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, слідчий суддя послався на ті обставини, що він буде достатнім стримуючим засобом неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_9 та зможе забезпечити в подальшому його видачу.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується.
Відповідно до ч. 1 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадицій ний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу. Екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.
Згідно ст. 585 КПК України за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачу, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиціним арештом). При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або іншого кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і установленої судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Враховуючи у відповідності до вище наведених норм закону ті обставини, що ОСОБА_9 на законних підставах перебуває тривалий час на території України, а саме з 2013 року, веде відкритий спосіб життя, ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності на території України не притягувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, зокрема вагітну цивільну дружину, займається законною підприємницькою діяльністю, позитивно характеризується, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки слідчого судді щодо відсутності підстав для утримання ОСОБА_9 під вартою (екстрадиційний арешт).
При цьому, колегія суддів враховує і ті обставини, що згідно даних, які містяться в ухвалі слідчого судді Новоазовського районного суду міста Чернігова від 08 листопада 2018 року, у справі за обвинуваченням ОСОБА_9 , його співучасника було засуджено та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк із встановленням відповідного іспитового терміну.
Також, було встановлено, що ухвала Тверського районного суду міста Москва від 10 березня 2016 року щодо зміни ОСОБА_9 запобіжного заходу з підписки про невиїзд на взяття під варту у зв`язку з ухиленням його від слідства, була постановлена у період часу коли останній постійно проживав на території України, відкрито вів свій спосіб життя та здійснював підприємницьку діяльність, а також не мав жодних зобов`язань в рамках надання міжнародної правової допомоги.
Крім того, згідно наданих суду матеріалів, ОСОБА_9 має ряд хронічних захворювань та потребує медичного лікування, яке в умовах тримання під вартою не може бути забезпечене.
Також, з матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_9 звернувся за захистом в Україні в порядку, визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Враховує колегія суддів і ті обставини, що з моменту скасування прокуратурою Чернігівської області, а саме з 03 січня 2019 року, ОСОБА_9 запобіжного заходу, він не вчиняв жодних дій, які б вказували на його неналежну процесуальну поведінку.
Ті обставини, що ОСОБА_9 було відмовлено в задоволенні адміністративного позову щодо скасування рішення від 31 липня 2013 року про оформлення набуття ним громадянства України, не є доказом існування ризику переховування.
Наявні в матеріалах судового провадження і відомості, які підтверджують факт міцності соціальних зв`язків ОСОБА_9 на території України, зокрема перебування його у цивільну шлюбі з громадянкою України ОСОБА_11 , яка на даний час є вагітною.
Що стосується посилань прокурора на тяжкість злочину, за вчинення кого ОСОБА_9 розшукується компетентними органами Російської Федерації, то у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, сама лише тяжкість злочину не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.
Таким чином, прокурором не доведено наявності тих обставин, які б вказували, що без застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт), не можливо гарантувати видачу останнього.
Разом з тим, вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , щодо відсутності підстав для застосування відносно його підзахисного будь-якого запобіжного заходу.
Ті обставини, що ОСОБА_9 звернувся до міграційної служби для надання йому статусу біженця, у відповідності до вимог діючого Кримінального процесуального кодексу України, не є підставою для відмови у обранні йому запобіжного заходу під час проведення екстрадиційної перевірки. Згідно ч. 4 ст. 590 КПК України, вказані обставини перешкоджають прийняттю рішення про видачу особи, яке приймається за результатами проведення такої перевірки.
Є безпідставними і викладені в апеляційній скарзі доводи захисника щодо незаконного затримання ОСОБА_9 14 листопада 2019 року та неправильне визначення строку дії обраного йому запобіжного заходу. Обчислення строку дії запобіжного заходу з моменту затримання, у відповідності до вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України, має місце при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Спростовуються наданими суду матеріалами і посилання захисника на невідповідність клопотання прокурора вимогам КПК України.
Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_9 проживає у місті Бориспіль, проте в силу певних обставини повинен постійно, а іноді і терміново, покидати його межі, оскільки працює у місті Києві, має незадовільний стан здоров`я та проходить лікування у місті Києві, вагітну дружину, яка буде народжувати у місті Києві, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді в частині покладення на ОСОБА_9 обов`язку не відлучатися із міста Бориспіль без дозволу прокурора підлягає скасуванню, з постановлення нової ухвали в цій частині, якою покласти на ОСОБА_9 обов`язок не покидати межі Київської області без дозволу прокурора. В іншій частині ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.
У зв`язку з викладеним, заяви про взяття ОСОБА_9 на поруки не підлягають задоволенню.
Таким чином, на підставі наведеного та керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 422, 584, 585, 590, 591 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу міжнародного співробітництва прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року, якою залишено без задоволення клопотання заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби строком до 15 січня 2020 року, але не пізніше строку вирішення питання про фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати в частині покладення обов`язку не відлучатися з населеного пункту за місцем проживання: м. Бориспіль Київської області, без дозволу прокурора.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Постановити нову ухвалу, якою доповнити ухвалу слідчого судді та покласти на ОСОБА_9 обов`язок не покидати межі Київської області без дозволу прокурора.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6628/2019 Категорія ст. 584 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_12
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1