Справа № 333/836/20
Провадження № 1-кп/333/356/20
УХВАЛА
25 травня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання захисника ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за обвинуваченням їх у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

25.05.2020 року у судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявила клопотання про заміну запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби із покладення на нього наступних обов`язків: не відлучатися з міста без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Клопотання обґрунтоване тим, що потерпілий у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 . Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим. Крім того, обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків або потерпілих відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати новий злочин останній не збирається. Саме лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. На цей час ОСОБА_6 має постійне місце мешкання у м. Запоріжжі зі своєю сім`єю та батьками-пенсіонерами, має на утриманні неповнолітнього сина, до свого затримання обвинувачений постійно, хоча і неофіційно, працював на будівництві.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника, просив його задовольнити. Просив змінити тримання під вартою на домашній арешт для можливості пройти лікування від наркозалежності та влаштуватися на роботу.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 , при цьому зазначив, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу останньому, не зникли. Додатково зазначив, що ОСОБА_6 неодноразово судимий за скоєння умисних корисливих злочинів; обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі. На цей час відносно останнього існують ризики: переховування від суду, можливість вчинення інших злочинів. Домашній арешт до ОСОБА_6 застосувати неможливо, так як під час вказаного запобіжного заходу обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проте, в даному випадку у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки та постійна робота, тому є ризик переховування останнього.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 , а його захисник ОСОБА_5 залишили вирішення цього питання на розсуд суду.

Розглянувши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Судом встановлено, що року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.03.2020 року. Ухвалами суду від 02.03.2020 року, від 21.04.2020 року, строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 був продовжений по 19.06.2020 року, відповідно.

Обґрунтовуючи своє рішення про продовження строку тримання під вартою, суд у своїй ухвалі від 21.04.2020 року зазначив про продовження існування у ОСОБА_6 ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.

При цьому суд враховував у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого ОСОБА_6 (раніше неодноразово судимий за скоєння умисних, у т.ч. корисливих злочинів; на цей час знаходиться на випробуванні строком 3 роки, визначеним вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, яким 06.03.2018 року був засудженим до 4 років позбавлення волі; перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2006 року; до затримання періодично вживав наркотичні засоби), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає із сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 ), здоров`я обвинуваченого (хворіє на гепатит «С», астму).

При вирішенні питання про доцільність зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 суд вважає, що вказані вище обставини не змінилися, а встановлений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України залишається. Водночас, цей ризик зменшився до того рівня, коли можливо застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у даному випадку домашній арешт.

Суд повністю погоджується з позицією сторони захисту, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Зменшення встановленого ризику судом вбачається із сукупності певних обставин: так, обвинувачений має намір та бажання пройти лікування від наркозалежності та влаштуватися на роботу. Це підтверджується не тільки поясненнями обвинуваченого з цього приводу, а й постійним ініціюванням питання про лікування з боку ОСОБА_6 та роботою, проведеною з цього питання захисником ОСОБА_7 . У судових засіданнях постійно присутній батько ОСОБА_6 , який на питання суду пояснив, що він на цей час працевлаштований до АТ «Мотор-Січ» і має намір взяти на роботу свого сина до цеху, де працює, а також забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого. Суд з таких дій вбачає позитивний вплив сім`ї та близьких родичів на ОСОБА_6 та враховує, що останній одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та має постійне місце мешкання.

Після продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 21.04.2020 року, суд допитав усіх свідків по даному кримінальному провадженні, а також потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що він не має жодних претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_6 , так як фактично останній не скоював відносно нього противоправний дій, направлених на заволодіння майном. Також, родичі обвинувачених відшкодували йому шкоду у розмірі 3 500 грн.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурором у даному випадку у судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів (крім тримання під вартою) не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, обвинувачений не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, на думку суду, клопотання захисника ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу на більш м`який, підлягає задоволенню. Суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання - АДРЕСА_1 без застосування електронного засобу контролю у період з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби строком по 25.07.2020 року (включно) з обов`язками, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження; повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками. Суд визначає для обвинуваченого домашній арешт у вказаний період часу з метою можливості працевлаштування ОСОБА_6 , його лікування від наркозалежності і, відповідно, зниження ризику вчинення останнім корисливих злочинів.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 182, 183, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_1 уперіод з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби строком по 25.07.2020 року (включно).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_8 , свідками: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з під-варти із зали суду негайно після проголошення цієї ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27.05.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1