У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2020 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , на підставі ст. 81 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону, практиці застосування судом умовно-дострокового звільнення засуджених та сукупності всіх наданих стороною захисту доводів.
Зауважує, що судом першої інстанції не враховано всіх даних, які свідчать про динаміку виправлення ОСОБА_5 , зокрема, те, що засуджений відбув більш 2/3 призначеного строку покарання; в цілому позитивно характеризується; має заохочення, водночас, як стягнення, згідно із положеннями ст. 134 КВК України у нього відсутні; був працевлаштований в установі; на теперішній час порушень правил внутрішнього розпорядку та режиму відбування покарання не допускає.
Крім того, установа «МІА Транс» клопоче про застосування до засудженого ОСОБА_5 заохочувальної норми законодавства та підтвердила, що надасть йому роботу в установі, що було перевірено Державною установою «Центр пробації» Суворовського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області та викладено у відповідному листі.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

30.03.2020 р. до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Врахувавши, що ОСОБА_5 фактично відбув 2/3 строку покарання, має 5 стягнень, які погашені у встановленому порядку, 1 заохочення, те, що у 2019 році йому відмовлено в умовно-достроковому звільненні та в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому, клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений Суворовським районним судом м. Одеси 15.02.2016 р. за ч. ч. 1, 2 ст. 121, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_5 зараховано у строк відбуття основного покарання строк його попереднього ув`язнення з 02.08.2014 р. по 11.06.2015 р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.07.2016 р., на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, засудженому ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15.02.2016 р. по 19.05.2016 р., із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , останній, із призначених 7 років позбавлення волі, відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Разом з тим, відповідно до характеристики, наданої 08.04.2020 р. Державною установою «Вознесенська виправна колонія № 72», ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16.02.2016 р. За весь період відбування покарання має 1 заохочення та 5 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку. За період відбування покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія № 72» з 03.06.2019 р. стягнень та заохочень не має. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. Поводить себе спокійно, чемний, доброзичливий. У майстерні установи не працевлаштований, бажання працювати не виявляє. За характером хитрий, виверткий, не завжди відвертий, не прагне до лідерства, має позитивні плани на майбутнє. Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок для їх виконання. До виконання робіт з благоустрою установи відноситься з байдужістю, не усвідомлює їх необхідності. Участі в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. Підтримує зв`язки із рідними шляхом отримання посилок і передач. У скоєних злочинах розкаюється.

Отже, ОСОБА_5 засуджений за вчинення тяжких злочинів, за період відбування покарання мав 1 заохочення, разом із тим, 5 разів допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які погашені у встановленому порядку, що не може свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки, за місцем відбування покарання характеризується негативно.
При цьому, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24.12.2019 р. залишено без змін ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.12.2019 р. про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для умовно-дострокового звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2020 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , зокрема, матеріали особової справи, в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Крім того, слід зазначити, що характеристика, на яку посилається захисник, надана установою у якій засуджений ОСОБА_5 відбував покарання з 17.06.2016 р. по 03.06.2019 р., однак, вона не відображає подальшої його поведінки після зазначеного періоду. Натомість, характеристика від 08.04.2020 р., надана Державною установою «Вознесенська виправна колонія № 72» містить відомості стосовно відбуття покарання засудженим ОСОБА_5 у період з 03.06.2019 р. по 08.04.2020 р. та є більш об`єктивною, з урахуванням обставин, які підлягають дослідженню при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3