У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2020 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, працюючого вантажником в транспортувально-сировинному цеху ТОВ «Бетон-Комплекс», не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 04.08.2006 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 680 гривень;
- 02.04.2009 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187, ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України на 5 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 680 гривень;
- 25.10.2013 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71, ст. 72 КК України на 3 роки позбавлення волі. 12.02.2016 звільнений умовно-достроково з Бучанської ВК Київської області (№85) на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 04.02.2016 на невідбутий строк 7 місяців 15 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 03.07.2018 приблизно о 13 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Еко-Маркет» по вул. Приозерна, 14-А в м. Києві, з метою викрадення чужого майна, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, взяв з полиць прилавку магазину продукти харчування, а саме: ікру лососеву 100 гр., штрих-код 140, 4 шт., вартістю за 1 одиницю 100,70 грн. (без урахування ПДВ), загальною вартістю 402,80 грн. (без урахування ПДВ); ікру лососеву 100 гр., штрих-код 820, 5 шт., вартістю за 1 одиницю 206,24 грн. (без урахування ПДВ), загальною вартістю 1.031,20 грн. (без урахування ПДВ); ікру лососеву «Спецпосол», штрих-код 905, 1 шт., вартістю 165,80 грн. (без урахування ПДВ); ікру лососеву «Спецпосол», штрих-код 929, 2 шт., вартістю за 1 одиницю 107,50 грн. (без урахування ПДВ), загальною вартістю 215,00 грн. (без урахування ПДВ); напій «Бренді Кола», штрих-код 320, 2 шт., вартістю за 1 одиницю 13,19 грн. (без урахування ПДВ), загальною вартістю 26,38 грн.(без урахування ПДВ), а всього товарно-матеріальних цінностейна суму 1.841,18 грн. (без урахування ПДВ), що належать TOB «ЕКО», якісховав до своєї сумки чорного кольору, пройшов повз лінію кас магазину не розплатившись за товар, однак свій злочинний умисел по заволодінню чужим майном не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був зупинений працівниками охорони магазину.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, доведеність його вини, прокурор ОСОБА_5 , який брав участь в суді першої інстанції, в апеляційній скарзі просить вирокОболонського районного суду міста Києва від 09.12.2019 стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, в частині призначеного покарання скасувати,у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 місяців арешту, в іншій частині вирок залишити без змін.

На думку прокурора, суд при призначенні ОСОБА_6 покарання, не в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, а також дані за його особу, який, маючи не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення корисливих злочинів, вчинив новий корисливий злочин, що свідчить про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, а звідси - і про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Отже, відповідно до змісту апеляційної скарги, на думку прокурора, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за вчинений злочин у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України є явно несправедливим через м`якість, та таким, що не забезпечить досягнення мети призначеного покарання, а саме виправлення та подальшого перевиховання обвинуваченого.

Інші учасники судового розгляду вирок суду першої інстанції не оскаржили.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження та дані, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі, а тому ці обставини - не перевіряються, відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України за викладених у вироку фактичних обставин є правильною.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора лише щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, - колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається зі змісту вироку стосовно ОСОБА_6 , вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, взяв до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше тричі судимий за корисливі злочини, судимості якого у встановленому Законом порядку не зняті та не погашені, перебування за даними облікової документації Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11.11.2008 з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психотропних речовин, синдром залежності, за відсутності обставин, які б обтяжували покарання, визнав обставиною, яка його пом`якшує, - щире каяття.

Крім цього, враховано судом і те, що ОСОБА_6 з 23.04.2019 офіційно працевлаштований, працює вантажником транспортувально-сировинного цеху ТОВ "Бетон-Комплекс", де характеризується виключно позитивно. За місцем проживання дільничним офіцером поліції сектору ДОП ВП Оболонського УП ГУНП в м. Києві також характеризується позитивно.

З огляду порівняння останніх позитивних характеристик щодо обвинуваченого та більш ранніх негативних характеристик, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, соціалізувався, зробив для себе належні висновки, а звідси - і про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

За вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, у виді обмеження волі в межах санкції відповідної норми закону України про кримінальну відповідальність, та, відповідно до ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Погоджується з призначеним судом першої інстанції ОСОБА_6 покаранням, як в частині виду покарання, так в частині застосування ст.ст. 75, 76 КК України і колегія суддів апеляційного суду, оскільки воно обране з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, належним чином вмотивовано, призначене з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, останніх позитивних даних за його особу, які достатньо переконливо свідчать про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, а також з дотриманням принципу індивідуалізації покарання.

Обставин, які б залишилися поза увагою суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, з іспитовим строком, прокурором в апеляційній скарзі не наведено. Не встановлено таких і колегією суддів в ході вивчення матеріалів кримінального провадження.

При цьому колегія суддів також враховує, що з часу скоєння ОСОБА_6 злочину пройшло більше одного року шести місяців, однак будь-яких компрометуючих його даних стороною обвинувачення суду не надано.

Таким чином, на переконання колегії суддів, обране судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Зворотні ж доводи прокурора в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з підстав його м`якості, за вищенаведених обставин у даному конкретному кримінальному провадженні, є непереконливими, а тому не заслуговують на увагу.

За наведеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , який брав участь в суді першої інстанції, - залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року у кримінальному провадженні № 0005388 від 04 липня 2018 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3