Справа № 495/792/17
Номер провадження 1-кп/495/472/2020
УХВАЛА
про обрання запобіжного заходу

02 червня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора Білгород-Дністровського місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський Одеської області клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, суддя, -
В С Т А Н О В И ЛА:
До провадження Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Він обвинувачується у скоєнні тяжких кримінальних правопорушень. Обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілих, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор заявив клопотання про проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 . Зазначив, що у зв`язку з чисельними скаргами на стан здоров`я та наявністю низки тяжких хвороб, яких не відображена в медичній документації ОСОБА_4 , виникла необхідність у повному медичному обстеженні обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, проти призначення медичного обстеження не заперечував.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
На підставі викладеного та те, що досудове розслідування інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, враховуючи вік обвинуваченого та стан його здоров`я, та, те, що на даний час по кримінальному провадженню не допитані обвинувачений, потерпілі, свідки, а також те, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, суд дійшов висновку про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.
Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п.72 рішення від 18.12.2008 року по справі «Ухань проти України», заява №30628/02).
Положеннями ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист.
Відповідно до п.2.3 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.
Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення прав обвинуваченого ОСОБА_4 на отримання необхідної та достатньої медичної допомоги, суд прийшов до висновку, що необхідно зобов`язати уповноважених осіб Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» забезпечити проведення повного медичного (фізичного та психічного) обстеження ОСОБА_4 для встановлення наявних у нього захворювань, а також надання обвинуваченому необхідної медичної допомоги.
У випадку неможливості лікарями медичної частини Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор» самостійно встановити діагноз, у відповідності до п. 2.3. вищевказаного Порядку, начальнику медичної частини подати запит до керівництва слідчого ізолятора щодо направлення ОСОБА_4 на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 315, 369-372, 392-395 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити клопотання прокурора Білгород-Дністровської міської прокуратури Одеської області ОСОБА_3 щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» на 60 діб, який діє до 31.07.2020 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до закінчення розгляду кримінального провадження по справі №495/792/17 вважати таким, що перераховується за Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області.
Доручити Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» забезпечити здійснення медичного (фізичного та психічного) обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 та надання йому належної медичної допомоги.
Доручити Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» забезпечити надання до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області документів про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя