Справа № 206/664/20
Провадження № 1-кс/206/64/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2020 місто Дніпро
Слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в тому числі за ст. ст. 185, 289 КК України,
якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -
17.02.2020 слідчий СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним клопотанням, погодженим прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_4 .
Відповідно до клопотання слідчого, ставиться питання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 України (незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно) за таких обставин.
Окрім того, під час досудового розслідування, було встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризик переховування від органу досудового розслідування, прокуратури та суду та ризик вчинення нових корисливих злочинів про що свідчить, на думку слідчого, обізнаність підозрюваного про тяжкість покарання, яке загрожує останньому, у разі визнання його винним, те, що підозрюваний не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, будучи раніше судимим за скоєння злочинів проти власності, в тому числі за злочини, передбачені ст. 289 КК України, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, вчинив новий умисний тяжкий злочин.
В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, зазначили про наявність доказів обґрунтованої підозри, та підтвердження ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні з клопотанням не погодився та зазначив, що йому потрібно було відвезти дитину на зупинку та він випадково зачепив автомобіль. Він зараз працює для того, щоб розрахуватись з потерпілим. Підозрюваний просив у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вважав ризики не доведені, так як на минулому тижні вони з підозрюваним приймали участь в слідчому експерименті, ризику стосовно того, що підозрюваний буде переховуватися не має, оскільки підозрюваний самостійно повідомив про скоєне, сприяє досудовому розслідуванню, відразу зізнався у скоєному, а тяжкість покарання не є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в зв`язку із чим захисник просив у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити повністю.
Вислухавши доводи та пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та захисника, вивчивши та дослідивши подане клопотання та надані письмові матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
14.02.2020 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (а.с. 45-46).
Копію клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із доданими матеріалами підозрюваному ОСОБА_5 та захиснику ОСОБА_6 було вручено 17.02.2020 о 10 год. 30 хв. (а.с. 1-5).
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя, при вирішенні даного клопотання, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, що у даному випадку стороною обвинувачення дотримано, оскільки наявні, на цей час докази у провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного з цим злочином, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання істинних завдань КПК України визначених ст. 2.
Отже, оцінюючи надані стороною обвинувачення матеріали слід прийти до висновку, що в своїй сукупності вони доводять наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Окрім того, встановлені обставини під час розгляду клопотання, саме пояснення учасників в судовому засіданні, клопотання та додані матеріали, дійсно свідчать про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду, та скоювати інші злочини.
Вказаного висновку слідчий суддя прийшов з огляду на відсутність у підозрюваного, міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходів, обізнаності підозрюваного про тяжкість покарання, яке загрожує останньому, у разі визнання його винним, та те, що він будучи раніше судимим за скоєння тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, в тому числі за злочини передбачені ст. ст. 185, 289 КК України підозрюється у вчиненні нового умисного корисливого злочину.
До того ж, наразі в Самарському районному суді м. Дніпропетровська розглядається обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Дана поведінка ОСОБА_5 є неприпустимою та свідчить про невиконання останнім свого обов`язку, як обвинуваченого, передбаченого ст. 42 КПК України в межах іншого кримінального провадження, що в свою чергу також опосередковано може підтвердити про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя, окрім цього, враховує характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, практику Європейського суду з прав людини - п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
В той же час, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, зазначених у клопотанні, слідчий суддя вважає недоведеними та безпідставними, оскільки сукупність встановлених обставин та матеріалів кримінального провадження вказують на протилежне.
З приводу доводів захисника, що підозрюваний визнав свою провину та допомогає слідству, то слід зазначити, що визначальним при цьому є підтвердження добровільності заяви винної особи до правоохоронного органу та проміжок часу, у який це відбулося (дві складові цієї умови).
Вказана вище умова означає, що особа без будь-якого зовнішнього примусу безпосередньо або за допомогою інших осіб добровільно в будь-якій формі (усній, письмовій, за допомогою засобів зв`язку тощо) повідомляє правоохоронним органам про те, що нею вчинене незаконне заволодіння транспортним засобом. При цьому ініціатива може виходити не лише від винного, але й від інших осіб, наприклад, його родичів чи близьких. Однак саме рішення про добровільну заяву винний повинен прийняти самостійно, усвідомлюючи, що на той момент його ще не викрито у вчиненні кримінального правопорушення (суб`єктивний критерій добровільності).
Оскільки законом не зазначено, коли саме особа має пред`явити заяву про вчинений злочин правоохоронним органам, за висновком ВС, добровільну заяву в правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення (юридичний факт, що за наявності інших умов припиняє відповідні кримінально-правові відносини) винний має зробити тільки в певний проміжок часу.
Початковим моментом при цьому є вчинення особою злочину, передбаченого ст. 289 КК, а кінцевим моментом є час, з якого особі достеменно стало відомо про її викриття правоохоронними органами, що не пов`язане з її добровільними діями щодо повернення транспортного засобу власнику та відшкодуванням завданих збитків, але до вручення особі письмового повідомлення про підозру (часовий критерій добровільності) (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 688/1744/16-к).
Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України доводиться тим, що ОСОБА_5 , не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, маючи не зняті та не погашені судимості за вироками судів: від 14.11.2001 за ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України; від 23.01.2002 за ч. 3 ст. 185 КК України; від 12.04.2007 за ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 289 КК України; від 01.10.2013 за ч. 1 ст. 185 КК України; від 15.11.2013 за ч. 2 ст. 185 КК України; від 20.07.2016 за ч. 3 ст. 407 КК України на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та під час розгляду в суді відносно нього обвинувального акту за ч. 2 ст. 185 КК України, був повідомлений про підозру у вчиненні нового умисного тяжкого корисливого злочину.
Так, доводи захисника ОСОБА_6 з приводу того, що ОСОБА_5 допомагає слідству та визнає свою провину не може бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки до правоохоронних органів підозрюваний ОСОБА_5 відразу після скоєння злочину не звернувся, адже повідомлення на лінію «102» залишив саме потерпілий, шкоду, завдану потерпілому підозрюваний не відшкодував, а свою провину підозрюваний на стадії досудового розслідування визнав не одразу, а вже після отримання органом досудового розслідування достатньої кількості доказів, а тому доводи захисника ОСОБА_6 не приймаються до уваги слідчим суддею.
До того ж, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).
Слідчим суддею встановлено, що запобігання ризикам переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та продовження вчинення нових злочинів становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує застосування до підозрюваного запобіжного заходу, саме у вигляді тримання під вартою.
До підозрюваного ОСОБА_5 , не може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби або інший менш тяжкий запобіжний захід, у зв`язку з тим, що останній може продовжити свою злочинну діяльність, а також враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворої відповідальності за нього, підозрюваний будь якими незаконним шляхами може намагатися залишити територію України та переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності в інших державах.
Слідчий суддя погоджується з позицією сторони обвинувачення, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти ризикам, встановленим під час досудового слідства.
Виходячи із вищевикладеного слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, підозрюваному може бути змінений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в разі внесення застави, розмір якої визначений даною ухвалою.
У відповідності до ст. 194 КПК України, на підозрюваного необхідно покласти відповідні обов`язки у разі внесення застави, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом для проведення процесуальних дій; не відлучатися із м. Дніпро без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності), носити електронний засіб контролю.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 131, 132, 176, 177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 211, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, -
Клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 17.02.2020 до 16.04.2020 включно.
Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою /заставодавцем.
У разі звільнення ОСОБА_5 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом для проведення процесуальних дій; не відлучатися із м. Дніпро без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим по даному кримінальному провадженню; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну(за наявності), носити електронний засіб контролю.
Строк обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити два місяці з дня внесення застави.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Попередити підозрюваного ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
У разі невиконання цих обов`язків, до ОСОБА_5 може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвала набирає чинності негайно після її проголошення.

Строк дії ухвали визначити до 16.04.2020 включно.
На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1