Номер провадження: 11-сс/813/278/20
Номер справи місцевого суду: 522/617/20 1-кс/522/1883/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №000072, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2020 року задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно вилучене під час проведення обшуку фактичного місця мешкання ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , а саме щотижневики, банківські карти, трудову книжку, підшивки документів, особову справу, ноутбук, мобільні телефони з сім картами, флеш-накопичувач.
Своє рішення про накладення арешту на майно слідчий суддя мотивував тим, що вилучені предмети під час обшуків можуть містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та інформацію щодо вчинених злочинів. Накладення арешту
на майно необхідно з метою забезпечення вищевказаного майна в якості речових доказів для подальшого досудового розслідування та з`ясування обставин фіктивного працевлаштування ОСОБА_10 та інших осіб, терміну знаходження останньої на займаній посаді, проведення подальшої ревізії фіктивної діяльності департаменту, очолюваного директором ОСОБА_9 , та КП «Бюро регіонального розвитку» Одеської обласної ради, директорорм якого є ОСОБА_11 .

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на майно, вилученого під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 та відмовити у клопотанні слідчого про накладення арешту на зазначене майно.
Доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні не має процесуального статусу, а саме не є ані підозрюваною чи обвинуваченою.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскаржуваної ухвали.
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №000072, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, а саме за фактом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах.
Так, відповідно до клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_7 вбачається, що протягом 2018-2019 років посадові особи Одеської обласної державної адміністрації, використовуючи службове становище заволоділи коштами місцевого бюджету Одеської області, що виділялись на проведення закупівель товарів та послуг за державні кошти для потреб Департаменту інвестицій, міжнародного та міжрегіонального співробітництва ООДА. У зв`язку з чим у більшості випадків для освоєння бюджету залучає КП «Бюро регіонального розвитку» ООР (директор ОСОБА_11 ) яке через афілійовані підприємства, організації та благодійні фонди, що надають консультативні послуги або виконують функції рекламодавців, привласнюють більшу частину коштів, виділених з бюджету та наданими міжнародними фінансовими організаціями в рамках міжнародних угод, шляхом переведення отриманих коштів у готівку із послідуючим розподіленням між вищевказаними посадовими особами.
Крім того, директор Департаменту ОСОБА_9 , за попередньою змовою з посадовими особами відділу кадрів ООДА, протягом 2019 року на вакантну посаду в Департаменті призначила громадянку України ОСОБА_12 , яка не виконує функції передбачені штатним розписом Департаменту, на робочому місці не з`являється. Призначена заробітна плата ОСОБА_13 , фактично використовується керівництвом Департаменту для власних потреб. Загальна сума незаконно привласнених грошових коштів, отриманих від фіктивного працевлаштування вказаної особи, становить більше 100000 гривень.
Відповідно до матеріалів провадження ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року у даному кримінальному провадженні надано дозвіл на проведення обшуку фактичного місця мешкання ОСОБА_9 , яка є службовою особою по АДРЕСА_1 з метою відшукання та вилучення оригіналів та копій фінансово господарської документації.
На підставі вищевказаної ухвали слідчого судді 22.01.2020 року проведено обшук за вищевказаною адресою, де виявлено та вилучено майно належне ОСОБА_9 (а.с.81-88). Вилучена документація у ОСОБА_9 , може свідчити про причетність останньої до підприємств, організацій та благодійних фондів, які використовувались посадовими особами з метою заволодіння бюджетними коштами місцевого бюджету Одеської області. Арешт вилучено майна у ОСОБА_9 необхідний для перевірки можливого взаємозв`язку підприємств, організацій та благодійних фондів з Департаментом, а також встановлення обставин фіктивного працевлаштування ОСОБА_13 .
В ході апеляційного розгляду на підтвердження причетності ОСОБА_9 , до вчинення злочину слідчим та прокурором надано пояснення, що під час обшуку у ОСОБА_9 , за вищевказаною адресою вилучили документи, які мають значення речового доказу, а саме: банківські карти, які в подальшому необхідно ідентифікувати та документи на громадські організації, керівником яких є ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та по яким проводиться на даний час аудиторська перевірки.
Також слідчим надано пояснення, що під час допиту свідка ОСОБА_13 , остання повідомила, що не виконує функції, передбачені штатним розписом Департаменту та на робочому місці не з`являлася.
Таким чином вилучені документи під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 , необхідні для подальшого досудового розслідування, з`ясування обставин фіктивного працевлаштування ОСОБА_13 , проведення подальшої ревізії фіктивної діяльності департаменту, проведення аудиторської перевірки та ідентифікації вилучених банківських карт.
Враховуючи наведене апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що вилучене майно може мати значення доказів у кримінальному провадженні та містити інформацію щодо злочину, у зв`язку з чим з метою збереження майна існують правові підстави для накладення слідчим суддею арешту на вилучене у ОСОБА_9 , майно, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає та власником майна надано не було.

Висновки апеляційного суду.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.
У відповідності до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК України, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №000072, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 21.02.2020 року о 16:00 годині в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4