ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 478/2030/15-к
Номер провадження 11-кп/819/283/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263,
ч.2 ст. 342 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Захисників: адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000371 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року, якою обвинуваченим продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 09 лютого 2020 року, включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисники обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_14 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, або змінити обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184 КПК України, прокурором не вказано нових ризиків та обставин, якими він мотивує зазначене клопотання.

Обвинувачений тривалий час, а саме з 2015 року, утримується під вартою, а ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу являються шаблонними, без наведення жодних нових підстав та фактів необхідності застосування даного виду запобіжного заходу.

Підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, відсутні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 - адвокати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року скасувати, обрати відносно обвинувачених запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування апеляційних вимог вказують, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні.

Стороною обвинувачення не було надано обґрунтування ризику ухилення обвинувачених від суду з посиланням на конкретні докази його існування.

Лише періодичне перерахування стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на даному етапі судового розгляду не дає можливості встановити ані їх міру, ані актуальність.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року скасувати, застосувати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що тривалий час, а саме протягом 4,5 років, незаконно утримується під вартою.

Суд без належного обґрунтування та дослідження обставин продовжив дію запобіжного заходу, крім того, посилаючись лише на обвинувачення та на тяжкість покарання суд передчасно стверджує його причетність до інкримінованих злочинів.

Суд не перевірив наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не вирішив питання можливості застосування відносно нього більш м`якого виду запобіжного заходу.

Заслухавши суддю - доповідача, захисників, обвинувачених, прокурора, судові дебати, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно вказаних обвинувачених.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, допиті потерпілих, свідків, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який спливає 29 грудня 2019 року.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинувачених, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, тяжкого злочину та ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342 КК України, за більш тяжкий з яких законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України, за більш тяжкий з яких законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у разі визнання їх винуватими в інкримінованих кримінальних правопорушеннях.

Також колегія суддів враховує дані про особу обвинувачених, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу, зокрема наступне.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, нові злочини вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком суду, не має постійного джерела прибутку, під час затримання працівниками правоохоронних органів мав намір втекти з місця, де було виявлено речові докази, здійснював дії по переливанню дизельного палива з викрадених транспортних засобів у власні, після повідомлення про підозру 30 червня 2015 року переховувався від органів досудового розслідування і перебував у розшуку.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, нові злочини вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком суду, не має постійного джерела прибутку, факт того, що після скоєння кримінального правопорушення з місця скоєння злочину та, в подальшому, з місця виявлення викрадених речей зник, в період часу з 29 червня 2015 року до моменту його затримання, 29 вересня 2015 року, переховувався від органів досудового розслідування.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який непрацевлаштований, не має постійного джерела прибутку, після скоєння кримінального правопорушення з місця скоєння злочину, та, в подальшому, з місця виявлення викрадених речей зник та в період часу з 29 червня 2015 року до моменту його затримання, 29 вересня 2015 року, переховувався від органів досудового розслідування.

Відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який не має постійного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків не має, під час затримання працівниками правоохоронних органів мав намір втекти з місця, де було виявлено речові докази, здійснював дії по переливанню дизельного палива з викрадених транспортних засобів у власні.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував те, що інкриміновані обвинуваченим особливо тяжкі злочини характеризуються особливою зухвалістю та підвищеною суспільною небезпекою, вчинені за попередньою змовою групою осіб з використанням масок для обличчя, із застосуванням насильства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 обвинувачуються, як вже було зазначено, у вчинені особливо тяжких злочинів.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на свободі, вони можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості злочинів, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших учасників кримінального провадження, які ще не допитані, вчинити інші кримінальні правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисників та обвинуваченого ОСОБА_8 , які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, доводи захисників про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, та можливість застосування до останніх більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Твердження апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_14 про необґрунтованість клопотання прокурора та шаблонність, немотивованість ухвал суду, так само як і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд без належного обґрунтування та дослідження обставин продовжив дію запобіжного заходу, являються голослівними та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтами обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд передчасно стверджує його причетність до інкримінованих злочинів - позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого. Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 триває, питання про доведеність чи не доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів затягування судом першої інстанції розгляду кримінального провадження чи порушення конституційних прав обвинувачених на свободу та особисту недоторканість, як про те вказують апелянти, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_14 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4