Номер провадження: 11-кп/813/505/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25.02.2019 року у кримінальному провадженні № 0004766 від 17.09.2017 року відносно:

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, відомості про працевлаштування відсутні, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
- обвинувачуваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, ОСОБА_11 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Частково задоволений позов потерпілого ОСОБА_10 та стягнуто на його користь з обвинуваченого ОСОБА_11 на відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 2138,14 грн.
Зазначеним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_11 визнаний винуватим в тому, що 16.09.2017 року, близько 10 год. 15 хв., він, перебуваючи на перехресті вулиць Семена Палія та Марсельської в м. Одесі, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, з раніше не знайомим йому ОСОБА_10 , який після дорожньо-транспортної пригоди перебував на сидінні водія автомобілю «Volkswagen Touareg», держ. знак НОМЕР_1 та намагався вийти з салону, підійшов до зазначеного автомобіля та, маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, схопився руками за водійські дверцята і, використовуючи м`язову силу рук, наніс ОСОБА_10 удар дверцятами в область голови, від якого останній вдарився потиличною областю в стійку автомобіля. Внаслідок зазначених дій обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забитої рани та синця повік лівого ока, синця та садна потиличної області, із спричиненням короткочасного розладу здоров`я строком понад 6, але не більше як 21 день, що за цим критерієм віднесено до відповідної категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційні скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 зазначив, що вважає вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю вини його підзахисного, з таких підстав:

1) суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , експерта ОСОБА_15 , висновки експертиз та протокол проведення слідчого експерименту. Натомість, суд не врахував, що показання потерпілого, щодо механізму утворення у нього тілесних ушкоджень, є суперечливими, а у призначенні судової трасологічної експертизи на клопотання сторони захисту, суд відмовив;
2) суд першої інстанції не дав об`єктивної правової оцінки показанням свідків, які є неконкретними та частково спростовуються інформацією, наданою ПАТ «Київстар»;
3) суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом, а стороною обвинувачення беззаперечно не доведено, що тілесні ушкодження потерпілому спричинені умисними діями підзахисного.
Посилаючись на такі доводи, захисник ОСОБА_9 просить вирок суду 1-ої інстанції скасувати та ухвалити стосовно його підзахисного виправдувальний вирок за недоведеністю вчинення злочину.

Позиції інших учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду призначене на 13.07.2020 року не з`явились, про місце та час судового розгляду повідомлялися своєчасно, належним чином, причини неявки апеляційному суду не повідомили. При цьому, від захисника ОСОБА_9 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

У зв`язку з тим, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, апеляційний суд вважає можливим розглянути провадження за відсутності ОСОБА_11 ..

Потерпілий ОСОБА_10 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 (а.п. 203-205), в яких заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок суду 1-ої інстанції без змін.
В ході апеляційного розгляду провадження, прокурор та потерпілий ОСОБА_10 заперечували проти апеляційної скарги захисника з мотивів її необґрунтованості та безпідставності доводів, просили вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як видно зі змісту вироку суду першої інстанції, він повністю відповідає приписам зазначеної норми кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на наступні докази:

- показання потерпілого ОСОБА_10 , який суду пояснив, що після зіткнення транспортних засобів, перебуваючи в салоні автомобіля, він зателефонував дружині, якій повідомив про факт ДТП та відсутність тілесних ушкоджень. Через незначний проміжок часу він, намагаючись вийти з салону, відчинив дверцята та поставив ногу на асфальтове покриття. У цей час, перед ним несподівано з`явився обвинувачений, який схопився руками за дверцята, потягнув їх на себе, а потім із силою штовхнув їх у його напрямку, від чого він вдарився потиличною частиною голови об стійку автомобілю. Обвинувачений ще декілька разів штовхав двері, перешкоджаючи їх закриттю, але йому все ж вдалося їх зачинити;
- показання свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні показала, що одразу після ДТП, чоловік зателефонував їй та повідомив, що з ним все гаразд, але автомобіль пошкоджений. Через 10-15 хв. вона прибула на місце пригоди та побачила на голові чоловіка видимі тілесні ушкодження, на що той пояснив, що його побив винуватець ДТП;
- показання свідка ОСОБА_14 , який суду пояснив, що з відстані близько 10 м. був очевидцем того, як одразу після ДТП, незнайомий йому обвинувачений, висловлюючись нецензурною лайкою та погрозами побиття, підбіг до автомобіля ОСОБА_10 та наніс тому кілька ударів, але чим саме, кулаком чи дверцятами, він не розгледів. Коли потерпілий зумів зачинитися в салоні, обвинувачений ще декілька разів вдарив по дверцятам. Після залишення обвинуваченим місця події, потерпілий вийшов з салону та сказав йому: «Сталося ДТП, але навіщо ж битися?»;
- показання свідка ОСОБА_12 , який показав у судовому засіданні, що після зіткнення транспортних засобів, обвинувачений, висловлюючись нецензурною лайкою, підбіг до водійської двері автомобіля «Volkswagen» та в момент її відкриття, щонайменше двічі вдарив дверима в голову потерпілого, якого він згодом впізнав, як свого сусіда;
- відеозапис слідчого експерименту за одночасною участю потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 від 24 квітня 2018 року, з якого випливає, що обидві особи показують про механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, який є аналогічним показанням ОСОБА_10 в судовому засіданні, а саме, сильний удар дверцятами автомобіля з боку водія в голову останнього, коли він намагався вийти з салону, що спричинило удар потиличною областю голови об стійку;
- показання свідка ОСОБА_13 , яка суду пояснила, що прибула на місце події після телефонного дзвінка чоловіка, з метою можливого надання допомоги сусідам. У її присутності дружина потерпілого запитала в обвинуваченого про причину побиття її чоловіка, на що ОСОБА_11 відповів, що в той момент, нібито, перебував в стані афекту;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 16 вересня 2017 року, у якому ОСОБА_10 повідомив орган поліції про отримання тілесних ушкоджень від ударів руками та дверцятами від водія автомобіля «ZAZ», н/з НОМЕР_2 ;
- постанову апеляційного суду Одеської області від 26 січня 2018 року, відповідно до якої, винуватцем ДТП, що відбулася 16 вересня 2017 року, близько 10 год. 20 хв., на вул. Семена Палія, 25А (перехрестя з вул. Марсельською в м. Одесі), є водій автомобіля «ZAZ Lanos», н/з НОМЕР_2 , - ОСОБА_11 . Наслідком ДТП стало лише механічні пошкодження транспортних засобів;
- висновки судово-медичних експертиз від 17 жовтня 2017 року №2428, від 21 листопада 2017 року №2810 та від 30 липня 2018 року №1464, відповідно до яких, у ОСОБА_10 були виявлені: закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку; забита рана та синець повік лівого ока; синець та садно потиличної області. Вказані ушкодження могли бути спричинені 16.09.2017 року та утворилися від ударної дії тупих і твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися, якими могли бути руки, частини кузову автомобіля. Ці ушкодження спричинили короткочасний розлад здоров`я строком понад 6, але не більше як 21 день та за цим критерієм відносяться до відповідної категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характер та локалізацію ушкоджень слід вважати, що вони утворилися від не менш, ніж дворазової травмуючої дії в область голови, в умовах падіння з положення стоячи на площині та не характерно для власноручного спричинення. Ушкодження могли утворитися при механізмі, вказаному при проведенні 24.04.2018 року слідчого експерименту. В розпорядженні експерта немає об`єктивних судово-медичних даних, що ці тілесні ушкодження могли виникнути в умовах зіткнення транспортних засобів 16.09.2017 року;
- показання експерта ОСОБА_15 , який у судовому засіданні підтвердив вищезазначені висновки та додатково пояснив, що перша травмуюча дія була спрямована в область обличчя потерпілого, а друга в потиличну область. Ці дії не могли бути одночасними, але часовий проміжок між ними міг бути дуже коротким. Окрім того, на виставленій потерпілим нозі не завжди могли бути залишені тілесні ушкодження, зокрема, у випадку коли двері влучили безпосередньо в обличчя потерпілого, але не встигли дійти до його ноги.
Об`єктивно оцінивши наведені докази, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те, що вони доводять факт існування конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , приводом до виникнення якого стало ДТП, внаслідок чого обвинувачений умисно заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання свідка ОСОБА_14 , який не був раніше знайомий зі сторонами кримінального провадження та є незацікавленою особою у результатах розгляду справи, - об`єктивними та достовірними, а також показання свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 , які, в цілому, їм відповідають.
Пославшись на сукупність досліджених доказів, суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого та правильно розцінив їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України доведена у повному обсязі та правильно кваліфікував його дії як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Перевіривши доводи сторони захисту, апеляційний суд вважає, що вони є необгрунтованими та надуманими, з огляду на таке.

Так, твердження захисника про те, що суд 1-ої інстанції поклав в основу обвинувального вироку показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , експерта ОСОБА_15 , висновки експертиз та протокол проведення слідчого експерименту, які є суперечливими, а у призначенні судової трасологічної експертизи на клопотання сторони захисту, суд безпідставно відмовив, апеляційний суд вважає надуманими, адже суд першої інстанції у вироку докладно навів зміст показань зазначених осіб, зміст висновків експерта та інші докази, об`єктивно оцінив їх у сукупності та належним чином мотивував своє рішення, щодо відмови у задоволенні клопотання про призначення судової трасологічної експертизи.
Довід захисника про те, що суд 1-ої інстанції дав не об`єктивну оцінку показанням свідків, які є неконкретними та частково спростовуються інформацією, наданою ПАТ «Київстар», апеляційний суд вважає безпідставним, адже суд у вироку розглянув цей аргумент сторони захисту та мотивував відповідним чином, з яких підстав його не враховує (а.к.п. 156).
Апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження захисника про відсутність у діях ОСОБА_11 суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки дослідженими судом доказами, об`єктивний правовий аналіз яким наданий у вироку, очевидно доведено, що дії обвинуваченого носили умисний характер.
Таким чином, колегія суддів критично ставиться до позиції сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, оскільки докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, поза розумним сумнівів, дають підстави зробити висновок про вчинення злочину саме ОСОБА_11 , оскільки показання потерпілого узгоджуються із зібраними доказами та показаннями свідків.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду 1-ої інстанції є законним та справедливим.
Разом з тим, при призначенні покарання, судом 1-ої інстанції встановлено про відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, враховані дані характеризуючі особу ОСОБА_11 , а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліках в медичних закладах, не має власної сім`ї та утриманців, усно заявив про офіційне працевлаштування, але не визнав своєї вини.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Отже, колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни вироку суду 1-ої інстанції немає.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 - залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25.02.2019 року, яким ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4