Справа № 466/3205/17 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1561/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10
прокурора ОСОБА_11 ,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 днів з 25 листопада 2019 року до 23 січня 2020 року включно.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.
На ухвалу суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити, змінити обраний обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово або у певний період доби. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ухвала є незаконною, необґрунтованою, винесеною з істотним порушенням кримінального процесуального закону. Стороною обвинувачення не доведено, що інший запобіжний захід не забезпечить належну поведінку обвинуваченого. Суд всупереч вимог ст. 178 КПК України не взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , на утриманні є малолітній син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацездатні члени сім`ї, до арешту працював охоронцем в ПП «АЕРОМАКС-МОНТАЖ». 01 лютого 2018 року ОСОБА_6 встановлена ІІІ група інвалідності, що стверджується довідкою МСЕК, і йому необхідно проходити реабілітацію відповідно до індивідуальної програми. Мета запобіжного заходу буде досягнута шляхом зміни запобіжного заходу на домашній арешт із забороною залишати місце проживання цілодобово або у певний період доби та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, й це буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігатиме спробам вчинення дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді; виступ сторони захисту на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, потерпілого ОСОБА_8 , представників потерпілих адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.
Конституційний Суд України вважає, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.
Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Пунктом 17 ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, до кожного учасника кримінального провадження застосовується належна правова процедура та гарантується право на перегляд судового рішення в порядку, передбаченому КПК України.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №466/3205/17, в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 23 січня 2020 року включно.
Суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, врахувавши при цьому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання - позбавлення волі на строк від семи до десяти років; те, що ризики, які були підставою застосування запобіжного заходу, не зменшилися та не перестали існувати.
Суд оцінив у сукупності та навів у своєму рішенні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт (як про це просить апелянт) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.
При розгляді клопотання про продовження тримання під вартою суд першої інстанції з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.
Прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, а необхідність проведення певного обсягу процесульних дій є обставиною, яка перешкоджає завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, відсутність ризиків колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Твердження захисника про міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання обвинуваченого, в тому числі наявність у нього малолітньої дитини, не спростовують викладених в ухвалі висновків судді і не дають переконання у тому, що зазначені соціальні фактори справлять стримуючу дію і забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.
При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу й виклав їх у своєму рішенні.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не вбачає.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у резолютивній частині ухвали невірно зазначено дату народження ОСОБА_6 . Допущена у цій частині ухвали описка підлягає усуненню судом першої інстанції в порядку ст. 379 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Рекомендувати Шевченківському районному суду м. Львова на підставі ст. 379 КПК України виправити допущену в резолютивній частині ухвали від 22 листопада 2019 року описку щодо дати народження обвинуваченого ОСОБА_6 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4