Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6896/18
Провадження № 1-кп/490/608/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Старий Ніжборок Гусятинського району Тернопільської області, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує сільськогосподарські роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1. 08 серпня 2017 року приблизно о 17:00 год. ОСОБА_4 знаходячись в м. Миколаєві, на території парку активного відпочинку "Рибачий стан", який розташований на береговій лінії річки Південний Буг, виявив на землі жіночу сумочку червоного кольору з полімерним пакетом білого кольору, в якому знаходився мобільний телефон "Xiaomi Redmi 4A", вартістю 4.300 грн., який належить ОСОБА_7 .
В цей час у ОСОБА_4 виник корисливий умисел, спрямований на таємне заволодіння вказаним майном ОСОБА_7 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, ОСОБА_4 викрав жіночу сумочку червоного кольору з полімерним пакетом в якому знаходився мобільний телефон "Xiaomi Redmi 4A" - який належить на правах власності ОСОБА_7 та в подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

2. Дії обвинуваченої слід кваліфікувати за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

3. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за обставин, вказаних в обвинувальному акті, визнав повністю.

Він пояснив, що 08 серпня 2017 року приблизно о 17:00 год. перебуваючи на території парку "Рибачий стан", помітив на землі жіночу сумочку червоного кольору та вирішив її викрасти.

При цьому, він розраховував на те, що швидко забере сумочку та втече з нею, через швидкість та раптовість його дії не будуть помічені оточуючими.

Реалізуючи цей умисел він підбіг до сумочки, схопив її та побіг у кущі. В кущах він відкрив сумочку, витяг з неї пакет з телефоном, сумочку кинув та почав відбігати.

В цей час він помітив, що дівчина помітила зникнення сумочки та розшукує її.
Отямившись, він підбіг до дівчини, віддав їй пакет з телефоном та побіг далі, але невдовзі був затриманий.

Враховуючи, що наведені покази повністю узгоджуються з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за наведених вище обставин доведеною.

Мотиви зміни обвинувачення.

4. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення кваліфікували встановлені судом дії, за частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

В обґрунтування такого додатково до наведених вище фактичних обставин в обвинувальному акті, його автор зазначив таке:

"Потерпіла ОСОБА_7 , помітивши, що відносно неї ОСОБА_4 вчиняється кримінальне правопорушення, почала кликати на допомогу та своїми діями звернула увагу перехожих.
В свою чергу, ОСОБА_4 , розуміючи, що його дії були помічені потерпілою, викинув частину викрадених ним речей та залишив при собі полімерний пакет, в якому знаходився мобільний телефон, та намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення, але був затриманий сторонніми особами."

5. Проте, з обгрунтованістю тверджень про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України, погодитись неможливо.

Так, відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним; дії особи після отримання такої можливості способу викрадення майна не утворюють, але за наявності до того підстав можуть кваліфікуватись за окремими статтями Кримінального Кодексу України.

В цьому ж випадку, автор обвинувального акту стверджує та обвинувачений визнає, що до того моменту, коли потерпіла помітила дії обвинуваченого той отримав можливість розпоряджатись викраденим (зокрема, сховати його, тощо) та фактично відокремивши частину викраденого розпорядився ним.

Отже, на момент коли ОСОБА_4 був поміченим, вчинення злочину щодо чужого майна ним було закінчене; вилучення майна ним було вчинено таємно.

За такого,його за своїм змістом є таємним викраденням чужого майна та мають бути кваліфікованими за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.

6. Що ж стосується описаних в обвинувальному акті дій ОСОБА_4 , вчинених після закінчення злочину, то вони самостійного складу злочину не утворюють, в зв`язку з чим підстави для їх включення у формулювання обвинувачення є відсутніми.

7. Відповідно до пункту 18 Постанови № 5 від 29 червня 1990 року /з послідуючими змінами/ Пленуму Верховного Суду України "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", при наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин, ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обґрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій обвинуваченого на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

При цьому, відповідно до правової позиції сформульованої у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2017 року у справі «Ростовцев проти України» та Постанові Великої палати Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 756/5578/15-к, поняття «обставини», використане у частині 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України, розповсюджується лише на фактичні обставини справи та не включає в себе їхню кримінально-правову кваліфікацію.

З огляду на це, за обставин цієї справи суд вважає за необхідне встановивши визнані сторонами факти, перекваліфікувати дії обвинуваченого на частину 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.
Посилання ж, що не на факти, які не мають кримінально-правового значення, суд вважає за необхідне з пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення виключити як зайві.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

8. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його щире каяття, сприяння у розкритті злочину та розгляді кримінального провадження.

9. Обставин, що обтяжують його покарання, під час розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 1 статті 185 цього Кодексу, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують його покарання.

10. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 суд враховує, що вчинений ним злочин є злочином середнього ступеню тяжкості.

Суд також враховує, що шкода, заподіяна злочином, ОСОБА_4 була відшкодована.

11. Вивченням даних про особу винного встановлено, що він на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Наразі зайнятий соціально корисною працею.

Суд враховує також, що до недавнього часу ОСОБА_4 проходив військову службу за контрактом, за місцем служби зарекомендував себе виключно позитивно, протягом періодів з 30 жовтня 2017 року по 05 березня 2018 року та з 21 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.

Наведене у сукупності доводе, що вчинення цього злочину є наслідком помилки, яка не потягла за собою заподіяння реальної шкоди.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання передбачене частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, у межах, що максимально наближеними до мінімальних.

Цивільний позов у справі не заявлявся, судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (1.020 гривень).

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =

08.11.2019