справа № 462/71/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадження № 0002720 від 30.09.2015 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель, Волинської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Червоноградського міського суду Львівської обл. від 15.03.2012 року за ч. 2 ст. 189 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи раніше судимий вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 15.03.2012 року за ч. 2 ст. 189 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочин, а саме близько 21.40 год. 29.09.2015 року, перебуваючи поблизу будинку №12 по вул. Патона у напрямку вул. Дубнівської м.Львова, маючи умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, різко наблизившись до потерпілої ОСОБА_6 , шляхом ривка, відкрито викрав золотий ланцюжок вагою 6 грам вартістю 5000,00 грн., чим останній було заподіяно майнову шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України визнав повністю, пояснив, що 29.09.2015 року помітив жінку у маркеті "Рукавичка", у якої був ланцюжок на шиї. В подальшому він пішов за нею та зірвав ланцюжок. Після цього з місця події втік. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати.

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у обвинувальному акті, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а саме:

протоколом про прийняття заяви потерпілої ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення від 29.09.2015 року із змісту якої вбачається, що в період часу з 21.40 год до 21.50 год. 29.09.2015 року біля будинку Патона, 12 шляхом ривка двоє невідомих осіб шляхом ривка відкрито заволоділи її золотим ланцюжком вагою 6 грам (а. с. 8).

запитом-відповіддю ломбарду «Заставно кредитний дім» №9999/10 від 15.10.2015 року, в якій вказано, що ОСОБА_4 звертався до ПТ 01.10.2015 року з приводу закладу майна ланцюг деформований, золото(а. с. 28).

протоколом для пред`явлення для впізнання від 25.12.2015 року, в якому ОСОБА_6 впізнала особу, яка 29.09.2015 року по АДРЕСА_2 відкрито викрала її золотий ланцюжок, згідно якого впізнаваною особою є ОСОБА_4 (а. с. 23-26).

заявою ОСОБА_4 про відмову від поведення слідчого експерименту по матеріалах кримінального провадження №№ 0002720 від 30.09.2015 року, в якому він є підозрюваним, оскільки свою вину визає повністю у вчиненому злочині (а. с. 51).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинувачених та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

У відповідності до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт вчинення обвинуваченим відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно.

Підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтами Кримінального кодексу України в суду відсутні.

Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчинений повторно, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушені.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 в судовому засіданні не встановлено.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліках в психіатричному та наркологічному диспансерах, визнання вину у вчиненому та приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому слід застосувати ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки ОСОБА_4 04.10.2016 року засуджений вироком Червоноградського міського суду Львівської області на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, який змінений Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2017 року та вироком Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року на три роки позбавлення волі.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК (у редакції закону №838-VIII), що діяла станом на 20.06.2017, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, здійснюється з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З 21.06.2017 набрали чинності зміни до згаданої норми КК, внесені законом «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» від 18.05.2017 №2046-VIII, відповідно до яких термін попереднього ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку день за день або за правилами, передбаченими в ч.1 ст.72 КК.

Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 29.08.2018 (справа №663/537/17), якщо особа скоїла злочин до 20.06.2017 (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього увязнення після 21.06.2017, тобто після набрання чинності законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього увязнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в попередній редакції.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив злочин 29.09.2015 року та виходячи з такого правового висновку ВП ВС весь строк попереднього ув`язнення обвинуваченого, а саме з 10.01.2018 року, коли його було етаповано з місць позбавлення волі у Львівську установу виконання покарань № 19 згідно ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 11.12.2017 року до набрання вироком законної сили має зараховуватися за правилами ч. 5 ст.72 КК в редакції, що діяла до 20.06.2017 включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів у справі слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 04.10.2016 року, яким його засуджено на один рік шість місяців позбавлення волі та змінено Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23.01.2017 року та вироком Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року, яким його засуджено на три роки позбавлення волі більш суворим за даним вироком остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 22.09.2017 року.

У строк покарання зарахувати відбуте покарання, призначене вироком Червоноградського міського суду Львівської області, яким ОСОБА_4 засуджено на 1 рік 6 місяців позбавлення волі та змінений Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2017 року.

У строк покарання зарахувати частково відбуте покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2016 року у виді 3 років позбавлення волі з 12.12.2016 року по 23.01.2017 року та з 22.09.2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 10.01.2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_4 таким, що відбув призначене за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24.12.2019 року покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та звільнити його з-під варти з зали суду негайно.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1