Ухвала

іменем України
9 липня 2020 року

м. Київ
Справа № 552/5650/19
Провадження № 51-3215 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2020 року,

в с т а н о в и в:
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2020 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 342, ст. 128, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого 30000 грн моральної шкоди.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 19 серпня 2019 року, у період часу з 18 год. 30 хв. по 18 год. 40 хв., ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи під Супрунівським шляхопроводом, в 15 м від залізничної колії, по вул. Великотирнівській у м. Полтаві, між мікрорайоном Половки та ТРЦ «Екватор», діючи умисно, повторно, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за скоєння зґвалтування та умисел на вчинення стосовно ОСОБА_6 дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло останньої з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, з метою задоволення своєї статевої пристрасті як природнім, так і неприроднім способом, використовуючи фізичне насильство, схопив потерпілу за волосся та відтягнув до лісових насаджень, що знаходилися поряд, при цьому наказуючи вступити з ним у статеві зносини оральним шляхом, однак не довів свої дії до кінця унаслідок пручання потерпілої.

З метою подолання опору ОСОБА_6 , ОСОБА_4 наніс останній не менше одного удару пальцями рук, стиснутими в кулак, в ділянку обличчя ліворуч, одного удару ногою у взутті в ділянку тулуба праворуч. Надалі ОСОБА_4 стягнув з ОСОБА_6 брюки до колін та сів на неї не зверху, після чого почав хапати рукою ділянку шиї спереду та здавлювати, змушуючи таким чином вступити у статеві зносини як природнім, так і неприроднім способом.

Однак з причин, що не залежали від його волі, ОСОБА_4 не вчинив всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як був зупинений перехожими громадянами, які збіглись на крики ОСОБА_6 .

Діями ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 785 від 16 вересня 2019 року, спричинені тілесні ушкодження, які за ознакою тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, почав чинити опір працівникам взводу № 2 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавської області, які виконували свої службові обов`язки, поводити себе агресивно, заперечував повідомлені свідками відомості про вчинення ним протиправних дій і виривався з рук поліцейських. Під час вчинення опору працівникам взводу № 2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавської області, які, виконуючи свої службові обов`язки, намагалися припинити неправомірні дії останнього та затримати його, наніс ОСОБА_7 один удар лівою ногою у взутті в ділянку тулуба спереду, внаслідок якого ОСОБА_5 , не втримавши рівновагу, впав на тильну поверхню лівої кисті, отримавши згідно з висновком судово-медичного експерта № 832 тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому дистального метадіафізу 3-ї п`ясткової кістки лівої кисті з незначним зміщенням, яке за ознакою тривалого розладу здоров`я кваліфікується як ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Вказані дії ОСОБА_4 суд кваліфікував за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України, як незакінчений замах на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинений повторно; за ч. 2 ст. 342 КК України як опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків; за ст. 128 КК України як спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень з необережності.
Зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 убачається, що він оскаржує судові рішення, постановлені щодо нього у зв`язку з неправильним, на його думку, застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Просить змінити судові рішення в частині призначеного покарання і призначити більш м`яке покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Так, засуджений зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні йому покарання не було враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: його щире каяття, яке він висловив у залі суду, думку потерпілої, яка просила суворо не карати ОСОБА_4 , відшкодування усіх збитків потерпілій. Крім того, ОСОБА_4 вказує, що на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, дружина, мати пенсійного віку, яка потребує догляду. До того ж він офіційно працевлаштований та має постійне місце проживання.
Також засуджений вказує, що судами необґрунтовано визнано обставину, що обтяжує покарання, вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки освідування на предмет алкогольного сп`яніння не проводилося.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 342, ст. 128 КК України, та кваліфікація дій засудженого ОСОБА_4 у касаційній скарзі не оспорюються та не заперечуються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.
Як убачається з наданих копій судових рішень, суд першої інстанції, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 дотримався вимог ст. 370 КПК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд першої інстанції врахував обставину, що пом`якшує покарання, добровільне відшкодування шкоди потерпілій, та обтяжуючі покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину; ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка просила обвинуваченого суворо не карати.
Аналогічні за змістом з наведеними у касаційній скарзі доводи обвинуваченого ОСОБА_4 були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції. Як убачається з рішення апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводиапеляційної скарги засудженого, надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, на яких визнала їх необґрунтованими.
Так, колегія суддів апеляційного суду констатувала, що доводи обвинуваченого про необхідність урахування як пом`якшуючої покарання обставини його щирого каяття є необґрунтованими, оскільки він на протязі всього судового розгляду в суді першої інстанції свою провину не визнавав, а визнання вини лише в суді апеляційної інстанції не може свідчити про його щире каяття. Інші зазначені обвинуваченим обставини, а саме наявність двох неповнолітніх дітей і матері пенсійного віку не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому не можуть слугувати підставою для пом`якшення покарання.
При цьому розмір призначеного ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років є мінімальним для санкції ч. 2 ст. 152 КК України.
Доводи ж ОСОБА_4 щодо необґрунтованого визнання судом обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. При цьому колегія суддів апеляційного суду встановила їх безпідставність з огляду на те, що перебування ОСОБА_4 під час вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння підтвердили у своїх показах свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_5 . Також про вживання алкогольних напоїв 19 серпня 2019 року у вечірній час доби вказував і сам обвинувачений у суді першої інстанції, що також спростовує його твердження про відсутність цієї обтяжуючої покарання обставини.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому, окрім тієї, що визнана районним судом, та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, не встановлено.
На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності такого висновку апеляційного суду немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 також не міститься переконливих доводів для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 травня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3