Справа № 169/768/19
Провадження № 1-кп/169/45/20
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Обенижі Турійського району Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має професійно-технічну освіту, неодружений, є громадянином України, судимий:

вироком Турійського районного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України, до 3 років позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

вироком Турійського районного суду Волинської області від 22 листопада 2018 року засуджений за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 26 серпня 2019 року близько 16 години, перебуваючи на березі озера Велище у селі Соловичі Турійського району Волинської області, з корисливих мотивів повторно умисно таємно викрав чоловічу сумку типу «банан» чорного кольору, вартістю 111 гривень 67 копійок, в якій знаходився чоловічий гаманець марки «DIESEL» коричневого кольору, вартістю 31 гривня 67 копійок, з грошима в сумі 57 гривень, мобільний телефон марки «SUMSUNG», модель «J-710FN/DS», вартістю 2533 гривні 33 копійки, посвідчення водія на ім`я потерпілого ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, дві банківські картки «ПриватБанк», чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2733 гривні 67 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і показав, що в післяобідню пору 26 серпня 2019 року поїхав на озеро у селі Соловичі Турійського району. Перебуваючи на березі озера, побачив сумку, яку вирішив забрати. Вийняв із сумки гроші і заховав її неподалік у лісі. Коли вже був удома, то до нього приїхали працівники поліції. Він зізнався, що викрав сумку, та показав, де вона знаходиться. Гроші також віддав поліцейському. Просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду чи будь-яких інших до суду не подавав.

Наведені вище показання обвинуваченого є детальними, чіткими та послідовними і цілком узгоджуються з фактичними обставинами справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються, та роз`яснено їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи, що у суду немає жодних сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження, судом за згодою всіх учасників судового провадження відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, скоїв злочин, передбачений частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу обвинуваченим не заявлялося.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного, який є особою з інвалідністю третьої групи, не працює, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується посередньо, неодружений, неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утриманні не має, в добровільному порядку завдану злочином шкоду відшкодував, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, попередня його судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що характеризує обвинуваченого як особу, схильну до вчинення злочинів, який, будучи засудженим за вчинення умисних злочинів та звільненим від відбування призначеного покарання на шлях виправлення не став та під час іспитового строку вчинив новий умисний корисливий злочин, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не має.

При цьому, суд виключає з пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину повторно, оскільки у вчиненому ОСОБА_4 злочині повторність є ознакою злочину, що впливає на його кваліфікацію, і відповідно до положень частини четвертої статті 67 Кримінального кодексу України суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини другої статті 185 Кримінального кодексу України із застосуванням положень статті 71 Кримінального кодексу України, будучи переконаним в тому, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо застосування у розглядуваному випадку статті 71 Кримінального кодексу України, то слід зазначити таке.

Частиною першою вказаної статті передбачено імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком у випадку, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин.

У випадку вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, оскільки на момент вчинення нового злочину воно ще не відбувалося засудженим.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому у цій справі злочин у період іспитових строків за двома попередніми вироками щодо нього від 19 та 22 листопада 2018 року, за якими його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та які виконувалися самостійно, на час розгляду цієї справи відомості про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі відповідних ухвал суду відсутні, то остаточне покарання ОСОБА_4 у розглядуваному випадку слід призначити з урахуванням невідбутих частин покарання за двома попередніми вироками суду.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, на підставі положень статті 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись статтями 368, 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі частини першої статті 71 Кримінального кодексу України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуті частини покарання за попередніми вироками: за вироком Турійського районного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року у виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі, за вироком Турійського районного суду Волинської області від 22 листопада 2018 року у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, і призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: сумку чорного кольору типу «банан», чоловічий гаманець марки «DIESEL» коричневого кольору, гроші в сумі 57 гривень, мобільний телефон марки «SUMSUNG», модель «J-710FN/DS», посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 23 лютого 2016 року ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , видане 27 липня 2019 року ОСОБА_5 , дві банківські картки «ПриватБанк» ( НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ), залишити у володінні потерпілого ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) гривень 8 (вісім) копійок.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий