ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1111/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/22/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю -

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000318 від 21 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матків Турківського району Львівської області, громадянина України, пенсіонера, одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

На підставі п г ст.1 Закону України про амністію у 2016 році звільнено засудженого ОСОБА_9 . Від відбування покарання, призначеного цим вироком.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ПрАТ СК Провідна про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ СК Провідна в користь ОСОБА_10 8 487 грн. 87 коп. майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням; 23 647 грн. 50 коп. втраченого доходу; 1 606 грн. 76 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ПрАТСК Провідна про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ СК Провідна в користь ОСОБА_7 465 грн. майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням та 23 грн. 25 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ПрАТ СК Провідна про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ СК Провідна в користь ОСОБА_8 8 487 грн. 87 майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням та 484 грн. 20 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ПрАТ СК Провідна про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ СК Провідна в користь ОСОБА_11 136 608 грн. 11 майнової шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Як визнав суд, 21 серпня 2016 року, обвинувачений ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою від міста Бучач до села Переволока Бучацького району. О 12 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_9 керуючи автомобілем зі швидкістю 10 км/год, наблизився до нерегульованого перехрестя, автодороги «Івано-Франківськ - Бучач - Тернопіль».

В цей час головною дорогою «Івано-Франківськ - Бучач - Тернопіль», до перехрестя зі сторони міста Івано-Франківськ, наближався технічно справний автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI» з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , з п`ятьма пасажирами в салоні. ОСОБА_11 вів автомобіль в межах своєї смуги з дозволеною на даній ділянці дороги швидкістю 90 км/год.

Під час керування автомобілем, обвинувачений ОСОБА_9 не був достатньо уважним тa не стежив належним чином за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями.

Порушуючи вимоги вищевказаних пунктів ПДР України, обвинувачений ОСОБА_9 не надав переваги в русі автомобілю, яким керував ОСОБА_11 , та виїхав на перехрестя з другорядної дороги, чим допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», внаслідок чого пасажири автомобіля «Mercedes-Benz» отримали тілесні ушкодження, а саме: ОСОБА_10 у вигляді забою шийного відділу спинного мозку, перелому зуба другого шийного хребця, струс головного мозку, підапоневротичної гематоми правої скроневої ділянки, забою лівої вушної раковини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення; потерпіла ОСОБА_8 у вигляді двох ран в ділянці правої сідниці а також множинні гематоми верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого (понад 21 день) розладу здоров`я; потерпіла ОСОБА_7 у вигляді рани спини, ділянки правого плечового суглобу та правого плеча, правої клубової ділянки та правого стегна, просторий рубець в ділянці правого надпліччя, правої лопатки, зовнішньої поверхні правого плеча, просторий рубець в ділянці правої сідниці, просторий рубець в ділянці правого стегна, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого (понад 21 день) розладу здоров`я.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_9 вимог п.п. 2.3. (б, д); 16.3.; 16.11. ПДР України та дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням даної ДТП та спричинення потерпілій ОСОБА_10 тяжких, а потерпілим ОСОБА_7 . Та ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 вважає, що суд, вирішуючи поданий нею цивільний позов до ПрАТ СК Провідна безпідставно відмовив у задоволенні її позовних вимог щодо втраченого доходу, який вона оцінила у 19 200 грн., а також неправильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який, на її думку повинен становити 10 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на приписи ст.25 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якої їй, як потерпілій, яка на час заподіяння ушкодження її здоров`ю не працювала, повинні бути відшкодовані не отримані доходи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Оскільки розмір страхової виплати за шкоду, завдану життю і здоров`ю потерпілих, відповідно до страхового поліса № АЕ/7271234 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, що виданий ПрАТ СК Провідна ОСОБА_9 на його автомобіль становить 200 000 грн., апелянт вважає, що моральна шкода повинна становити 10 000 грн, як 5 % від розміру страхової виплати.

Просить змінити вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_9 , в частині вирішення цивільного позову і стягнути із страхової компанії Провідна в її користь 19 200 грн. втраченого доходу та 10 000 грн. моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_8 , у поданій нею апеляційній скарзі, також не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову і наводить аналогічні мотиви що й потерпіла ОСОБА_7 щодо необхідності стягнення у її користь ПрАТ СК Провідна 2 900 грн. втраченого доходу та 10 000 грн. моральної шкоди.

Просить змінити вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_9 , в частині вирішення цивільного позову і стягнути із страхової компанії Провідна в її користь 2 900 грн. втраченого доходу та 10 000 грн. моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; думку прокурора, який вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 , в тому числі і у частині вирішення цивільних позовів потерпілих, вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які належно оцінені судом і в апеляції не оскаржується.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Виходячи з позовних вимог апелянтів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , останні просили стягнути ПрАТ СК Провідна, яку судом першої інстанції залучено до участі в справі як цивільного відповідача, витрати на лікування, втрачений дохід та моральну шкоду.

Вирішуючи цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , місцевий суд обґрунтовано виходив з приписів цивільного та цивільного процесуального кодексів України, якими регламентовано порядок та підстави відшкодування шкоди, а також Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року N 1961-IV, оскільки між обвинуваченим ОСОБА_9 та ПрАТ СК Провідна 07.04.2016 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії з 13.04.2016 року по 12.04.2017 року, яким застраховано цивільно-правову відповідальність осіб, що на законних підставах керували вищевказаним транспортним засобом.

У відповідності до ст.22 ЦК України збитками, на відшкодування яких має право особа у результаті порушення її цивільного права, є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Ставлячи питання про відшкодування упущеної вигоди, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обґрунтовували свої вимоги приписами ч.2 ст.1195 ЦК України та ст.25 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за змістом яких, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я та тимчасової втрати працездатності фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи в цій частині цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано мотивував свій висновок щодо необхідності позивачем довести факт реальної можливості отримання ним доходів, які особа отримала б у випадку, якщо її право не було б порушено.

Це повністю відповідає принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, а також узгоджується з положенням ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки, як потерпіла ОСОБА_7 , так і потерпіла ОСОБА_8 не надали суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно стверджували можливість отримання ними доходів за період тимчасової непрацездатності у сумі, відповідно 19200 грн. та 2900 грн., місцевий суд правильно відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Це рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване і сумнівів у його законності в колегії суддів не викликає.

Відповідно до ст.23 вказаного Закону, яким регламентовано відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, такою шкодою є:

- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

- шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно ст.24 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Судом першої інстанції встановлено і потерпілими не оспорюється факт понесених ними матеріальних витрат на лікування у виді придбання ліків та медикаментів, які підлягають відшкодуванню в порядку ст.24Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для ОСОБА_7 в сумі 465 грн., а для ОСОБА_8 в сумі 8 487 грн. 87 коп.

У відповідності до ст.26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якою визначено правило відшкодування страховою компанією моральної шкоди, заподіяної потерпілому, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Зважаючи на розмір встановлених страхових виплат, пов`язаних лікуванням потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції, належним чином обґрунтувавши своє рішення, визначив розмір відшкодування їм моральної шкоди, яка склала 5 відсотків від вказаної страхової виплати.

Доводи потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про необхідність розрахунку моральної шкоди у розмірі 5 відсотків від розміру страхової виплати за шкоду, завдану життю і здоров`ю потерпілих, яка у страховому полісі визначена в розмірі 200 000 грн., колегія суддів вважає безпідставними.

Як правильно встановив суд першої інстанції, цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_9 була застрахована в порядку визначеному законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із встановленням лімітів виплати за шкоду, завдану життю і здоров`ю в сумі 200 000 грн. та за шкоду завдану майну 100 000 грн.

При цьому, страхове відшкодування моральної шкоди, в даному випадку є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тому, розрахунок відшкодування страхової виплати моральної шкоди повинен проводитись від реально стягнутого розміру відшкодування, а не від встановленого ліміту.

Доводи апелянтів щодо неправомірності визначеної судом суми відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, викладені ними в апеляційних скаргах, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали належну правову оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.