Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/579/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2020 року, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, раніше судимого:
- 24.09.2013 Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст. 15 - ч.3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік. Постановою Долинського районного суду Кіровоградської області від 25.04.2014 іспитовий строк скасовано, направлено в місця позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 25.07.2014 на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» невідбута частина покарання скорочена на . Звільнений 23.10.2015 по відбуттю строку покарання;
- 18.12.2017 Долинським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту. Звільнений 17.03.2018 по відбуттю строку покарання;
- 21.01.2019 Устинівським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі,
відмовлено останньому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровоградаз клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання та просив застосувати до нього норми ст.81 КК України.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2020 року відмовлено ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_7 раніше відбував покарання у виді позбавлення волі за умисні злочини та до погашення або зняття судимості знову вчинив умисний злочин, за який його було засуджено до позбавлення волі. На даний час відбув половину строку покарання, призначеного йому судом, за вчинення умисного злочину середньої тяжкості, проте не має позитивного ставлення до праці, а його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, не є взірцевою.

Не погоджуючись з ухвалою засуджений ОСОБА_7 звернуся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить більш об`єктивно розглянути його клопотання, звернувши увагу на його вік, стан здоров`я і характеризуючи данні.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що злочин за який його засуджено відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Він розкаявся та усвідомив аморальний вчинок. В подальшому зобов`язується обходити стороною сумнівні ситуації у житті.
В установі він навчається в училищі по професії - столяр. З 17 березня в країні карантин, а тому він не може проявити соціально-корисливу активність в момент розповсюдження пандемії.
Також, він не має жодного стягнення за порушення порядку режиму відбування покарання, а поведінка його старанна. Він є інвалід 3 групи з порушеною координацією рухів, за професією - зварювальник. Оскільки в установі працевлаштуватися за професією неможливо у зв`язку з відсутністю місця роботи він навчається на столяра.
Крім того, в кінці кожного року , він проходить лікування у лікарні у зв`язку з хворобою.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримали апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, яка вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди в судовому засіданні у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Також слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в усіх установах виконання покарання.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 протягом всього періоду відбування покарання в місцях позбавлення волі своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

При вирішенні питання про застосування щодо особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування особою певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Зваживши усі вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_7 засуджений вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 21.01.2019 за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі.
З характеристики на ОСОБА_7 затвердженою в.о. начальника ДУ «Кропивницька виправна колонія № 6», вбачається, що засуджений в місцях позбавлення волі перебуває з 26.01.2019, за час відбування покарання порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, заохочень не мав.
При оцінці поведінки засудженого, суд відзначає, що ОСОБА_7 стосовно скоєного злочину розкаюється, але робить це з метою отримати поблажливість.
Міру покарання, призначену судом, вважає надто суворою.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи.
До виконання робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально, перекладає їх виконання на інших засуджених.
Відповідно до п.5 ст.118 КВК України відпрацював 2 години.
Відповідно до ст. 126 КВК України до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне; приймає активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», але особистого прагнення для її реалізації не проявляє; відповідно до ст. 127 КВК України соціально корисну активність не проявляє, участі у виховних заходах, які проводяться в установі, не бере.

Крім того, необхідно зазначити про те, що на комісії Кропивницької виправної колонії № 6 30.01.2020 розглядалося питання зміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, де ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Також, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності починаючи з 2013 року за вчинення умисних корисливих злочинів, а тому, на думку колегії суддів у разі звільнення його умовно-достроково є висока вірогідність вчинення ним нового злочину.
На думку колегії суддів, починаючи з 2013 року ОСОБА_7 належних висновків не зробив та на шлях виправлення не став.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з думкою районного суду що
ОСОБА_7 не повністю довів своє виправлення, оскільки характеризується негативно, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що на даний час ОСОБА_7 не довів своє виправлення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Доводи ОСОБА_7 стосовно того, що він став на шлях виправлення, колегією суддів не може бути враховано оскільки останній не має жодного заохочення. Це в свою чергу свідчить про не бажання ставати на шлях виправлення.

Доводи ОСОБА_7 стосовно того, що у нього не має можного стягнення, а тому він не може характеризуватися негативно, колегія суддів залишає без задоволення оскільки, як вбачається з характеристики на засудженого ОСОБА_7 затвердженою в.о. начальника ДУ «Кропивницька виправна колонія № 6» останній до виконання робіт із благоустрою установи ставиться безвідповідально, перекладає їх виконання на інших засуджених.
Зазначене в свою чергу характеризує ОСОБА_7 з негативної сторони.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 травня 2020 року, якою ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_8 Ремез