ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 639/4443/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/270/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 02 02 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.02.2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, який не працює, раніше судимого 03.05.2017 року Жовтневим районним судом м.Харкова за ч.1 ст.296 КК України до штрафу в дохід держави в розмірі 8500 гривень, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року, яким ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.296 КК України до штрафу в дохід держави в розмірі 8500 гривень, відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України постановлено виконувати самостійно.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 р.), з 27.06.2017 року, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання за цим вироком, строк його попереднього ув`язнення, до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Термін відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 05-30 год. 27.06.2017 року.

До набрання вироком суду законної сили міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без змін, у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківська установа виконання покарань №27».

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що 27.06.2017 року, приблизно о 04 год. 10 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля супермаркету АТБ, розташованому у будинку №77 по пр. Новобаварському в м. Харкові, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 , 1937 року народження, який йшов, спираючись на палицю, тримаючи у лівій руці мобільний телефон Nокіа 105.

ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_10 біля хлібного магазину «Хлібозавод Салтівський», розташованого по вул. Китаєнка, 10 в м. Харкові, та використовуючи свою фізичну перевагу над особою похилого віку, схопив рукою мобільний телефон, який потерпілий тримав у руці, після чого наніс ОСОБА_10 , удар ногою в праве коліно, проте потерпілий встояв на ногах та продовжував утримувати мобільний телефон в руці.

ОСОБА_7 , розуміючи, що воля ОСОБА_10 до спротиву не пригнічена, бажаючи довести свій умисел до кінця, дістав з карману куртки належний йому розкладний ніж та став ним розмахувати перед потерпілим, відкрито демонструючи готовність до його застосування у разі непокори та вчинення спротиву, вимагаючи у потерпілого віддати мобільний телефон. При цьому ОСОБА_10 , у свою чергу, бажаючи захистити свою власність, почав відмахуватися від ОСОБА_7 палицею та кликати на допомогу сторонніх осіб, не віддаючи нападнику належний йому мобільний телефон Nокіа 105, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13029 від 20.07.2017р. - 215 грн.

Після чого ОСОБА_7 був затриманий на місці вчинення нападу на ОСОБА_10 охоронцями супермаркету АТБ та переданий працівникам поліції (т.2 а.с.89-93).

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч.1 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Ви моги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу (в редакції змінених доводів), в якій просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.187 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Крім того, просить виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на окреме виконання вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року, яким за ч.1 ст. 296 КК України ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (8500 грн.), у зв`язку із звільненням від відбування покарання, оскільки з дня набрання чинності обвинувального вироку його не було виконано впродовж двох років (т.4 а.с. 48-50).

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що:

-при призначенні покарання суд не звернув увагу на тяжкість скоєного злочину, зухвалість його вчинення, в саме: в стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку. Крім того, обвинувачений не визнав свою вину, не розкаявся й надав пояснення, які спростовуються сукупністю досліджених доказів;

-з часу набрання чинності обвинувальним вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року стосовно ОСОБА_7 минуло більше двох років, вирок не було виконано, а тому, відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 КК України, підстав для посилання про його окреме виконання у мотивувальній та резолютивній частині оскаржуваного вироку немає.

Даний вирок також був оскаржений захисником обвинуваченого ОСОБА_7 -адвокатом ОСОБА_8 , який в апеляційній скарзі просить скасувати вирок районного суду та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати (т.2 а.с. 109-111).

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що:

-в порушення ч.2 ст.290 КПК України, прокурором не надано стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування та доказів по справі, проте, суд використав такі докази при постановленні вироку, а саме: протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 20.07.2017р.; протокол огляду місця події від 27.06.2017р. та фототаблиця до нього; протокол впізнання за фото свідком ОСОБА_11 від 13.07.2017р.; протокол впізнання за фото свідком ОСОБА_12 від 12.07.2017р.; мобільний телефон «Nокіа 105» в корпусі синього кольору; розкладний ніж з ручкою чорного кольору із надписом на лезі «Східний Корпус»; відеозапис з камер відео спостереження магазину «АТБ», розташованого за адресою: м. Харків, пр. Новобаварський, 77;

-відеозапис з камер відео спостереження магазину «АТБ» в судовому засіданні не відтворився та прокурор відмовився від цього доказу, проте суд поклав його в основу обвинувального вироку;

-показання свідка ОСОБА_11 у вироку суду викладено з перекручуванням їх змісту;

-сторона захисту критично ставиться до показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не були очевидцями нападу. Крім того, свідок ОСОБА_12 судом не допитана, у зв`язку з чим посилання на її показання та протоколи слідчих дій за участю даного свідка є неможливим;

-при ухваленні рішення суд не обґрунтував прийняття одних доказів та відкидання інших.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу захисника й пояснив, що напад на потерпілого він не вчиняв і не намагався заволодіти його майном, натомість зробив зауваження потерпілому з приводу вживання пива в громадському місті, але той напав на нього з палицею, у зв`язку з чим він змушений був захищатися із застосуванням ножа. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Захисник ОСОБА_8 підтримав подану ним, та узгоджену з обвинуваченим, апеляційну скаргу, просив її задовольнити, вказавши, що вирок є завідомо незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, вина ОСОБА_7 матеріалами кримінального провадження не доведена.

Прокурор заперечував проти апеляційних вимог захисника обвинуваченого, просив залишити їх без задоволення. Натомість наполягав на задоволенні апеляційної скарги, поданої прокурором у кримінальному провадженні.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме в частині обґрунтованості засудження обвинуваченого за ч.1 ст. 187 КК України, дотримання при розгляді кримінального провадження вимог кримінального процесуального закону та правильності призначення покарання.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України не визнав, вказав на те, що не мав на меті скоєння розбійного нападу на потерпілого. Дійсно він перебував біля хлібного кіоску вранці 27.06.2017 року, де з вечора вживав алкогольні напої, побачив ОСОБА_10 , який йшов з магазину до зупинки громадського транспорту, відкрив пляшку пива та почав пити. Він намагався зробити ОСОБА_10 зауваження з приводу вживання пива у громадському місці, однак останній неадекватно відреагував на його зауваження, почав кричати та бити його палицею. Він відбиваючись від нападу ОСОБА_10 дістав з карману розкладний ніж, яким відбивався від палиці. Забирати мобільний телефон у ОСОБА_10 він не намагався. До них підійшли охоронці з магазину «АТБ» та вони заспокоїлися, після чого приїхали працівники поліції, які затримали його.

Проте, незважаючи на заперечення ОСОБА_7 своєї вини, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши інші докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема, поясненнями:

-потерпілого ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції дав показання, відповідно до яких 27.06.2017 року, приблизно о 04 годині він придбав у супермаркеті АТБ на пр.Новобаварському в м.Харкові пляшку пива та прямував до зупинки громадського транспорту, у лівій руці тримав мобільний телефон Nокіа. В цей час хтось схопив телефон та намагався вирвати у нього з руки, він озирнувся і побачив хлопця з бородою, якого раніше бачив біля супермаркету, цей хлопець наказав йому віддати телефон та одночасно наніс удар ногою під коліно його правої ноги, від чого він присів та автоматично вдарив хлопця палицею, яку використовував при ходьбі, по руці, якою останній утримував телефон. Хлопець відпустив його руку з телефоном та дістав з кармана ножа з ручкою темного кольору та почав розмахувати перед ним, погрожуючи його застосуванням та намагаючись вдарити, одночасно наказував віддати телефон. Захищаючись від нападника, потерпілий виставив перед собою палицю, якою відбив кілька ударів ножем, та почав голосно кликати на допомогу, оскільки реально відчував загрозу для свого життя. До них підбігли кілька охоронців з супермаркету, заспокоїли хлопця, який сів на парапет біля магазину та тримав ножа у руці. По поведінці, рухам та мові хлопця було зрозуміло, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Невдовзі приїхали працівники поліції, які запропонували хлопцю викинути ножа, однак останній не реагував на їх вимоги, після чого один з поліцейських вибив з його рук ножа та затримав, одягнувши на нього кайданки. Після цього він дізнався дані нападника, який назвався ОСОБА_15 ;

-свідка ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що 27.06.2017 року, приблизно о 04 годині, вона перебувала на робочому місці в приміщенні хлібного магазину «Хлібозавод Салтівський», розташованого по вул.Китаєнка, 10. В цей час повз магазину пройшов чоловік похилого віку із палицею, після чого на цього чоловіка напав хлопець у темному одягу, намагався вдарити чоловіка ножем, останній захищаючись, відбивався палицею, після чого почав кликати на допомогу. До них підбігли охоронці з супермаркету та затримали хлопця, після чого приїхала поліція. Вказаного хлопця, який вчинив напав, вона запам`ятала через велику бороду. В ході досудового слідства нею був упізнаний за фото ОСОБА_7 , як чоловік, який напав на потерпілого із застосуванням ножа;

-протоколом огляду місця події від 27.06.2017 року з фототаблицями до нього (т.1 а.с. 15-17);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 20.07.2017 року (т.1 а.с. 85-86);

-протоколом впізнання свідком ОСОБА_12 особи за фотознімками від 12.07.2017 року (т.1 а.с. 79-81);

-протоколом впізнання свідком ОСОБА_11 особи за фотознімками від 13.07.2017 року (т.1 а.с. 82-84).

Колегія суддів вважає, що зазначені показання потерпілого, свідків та вказані вище письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність. Наведені докази були досліджені і оцінені судом першої інстанції у відповідності до вимог КПК України є належними, допустимими та у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновки, що були покладені в основу обвинувального вироку.

Не знайшли свого підтвердження й доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в частині ненадання прокурором стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування та доказів.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що вони містять протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 24.07.2017 року, згідно з яким ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_16 ознайомився з матеріалами розслідування, про що він власноручно зазначив. Скарг та зауважень з цього приводу від сторони захисту не надходило (том 2 а.с. 105).

При апеляційному розгляді справи обвинуваченому ОСОБА_7 секретарем судового засідання було пред`явлено аркуш справи 105 в томі №1. У відповідь на це обвинувачений зазначив, що запис: «з матеріалами ознайомлений в повному обсязі» зроблено ним власноруч і підписано саме ним.

Крім того, відповідно до аудіозапису судового розгляду ні захисник, ні обвинувачений в судовому засіданні суду першої інстанції не заявляли клопотань про визнання доказів недопустимими з приводу їх не відкриття стороні захисту.

Отже, апеляційна вимога захисника про визнання недопустимими докази через не надання доступу до матеріалів досудового розслідування, а саме: протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 20.07.2017р.; протоколу огляду місця події від 27.06.2017р.; протоколу впізнання за фотознімками свідком ОСОБА_11 від 13.07.2017р.; протоколу впізнання за фотознімками свідком ОСОБА_12 від 12.07.2017р. є необґрунтованою й задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника в частині безпідставного посилання в оскаржуваному вироці на окремі докази.

Так, в оскаржуваному вироку суд першої інстанції послався на речові докази: мобільний телефон Nокіа 105, що належить потерпілому ОСОБА_10 ; розкладний ніж з ручкою чорного кольору із надписом на лезі «Східний Корпус»; відеозапис з камер відеоспостереження магазину «АТБ», розташованого за адресою: пр. Новобаварський, 77, в м.Харкові.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції вказані речові докази в судовому засіданні не оглядалися, відтворення відеозапису виявилося неможливим.

Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте, всупереч вказаним вимогам кримінального процесуального закону, суд послався у вироку на зазначені речові докази, безпосередньо не дослідивши їх в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів визнає необґрунтованим посилання районного суду на вказані речові докази, у зв`язку з їх не дослідженням в судовому засіданні, та вважає за необхідне виключити посилання на них з оскаржуваного вироку суду.

Стосовно доводів захисника ОСОБА_8 щодо перекручування у вироці змісту показань свідка ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає, що вивченням звукозапису показань свідка ОСОБА_11 в суді першої інстанції від 06.12.2017 року встановлено, що зміст її показань у вироку суду першої інстанції відображено правильно й без перекручування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами захисника стосовного того, що свідки ОСОБА_13 (охоронець супермаркету «АТБ») та ОСОБА_14 (інспектор патрульної поліції) дійсно не були очевидцями подій розбійного нападу, а тому посилання суду, що їх показання за змістом аналогічні показанням свідка ОСОБА_11 є помилковим.

Однак, вказані свідки засвідчили суду про те, що зі слів потерпілого їм відомо, що обвинувачений напав на нього з ножем з метою заволодіння мобільним телефоном, тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано ці докази допустимими, що не суперечить вимогам ч.2 ст.97 КПК України.

Оцінюючи твердження захисника про визнання недопустимими усіх доказів за участю свідка ОСОБА_12 у зв`язку з тим, що вона не була допитана в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що воно не відповідає дійсності, оскільки в оскаржуваному вироці суд не посилається на її показання, а сам прокол впізнання за фотознімками від 12 липня 2017 року, згідно з яким свідком ОСОБА_12 впізнано за фото ОСОБА_7 , як особу, яка 27.06.2017 року напала на ОСОБА_10 із застосуванням ножа (т.1 а.с. 79-81), то він складений відповідно до вимог ст. 228 КПК України, досліджений в судовому засіданні, тому підстав вважати його недопустимим немає.

Вищевказані обставини спростовують доводи апеляції захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, в даній частині, скарга задоволенню не підлягає.

Стосовно змінених доводів апеляційної скарги прокурора, в частині виключення з оскаржуваного вироку посилання на окреме виконання вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року, колегія суддів вказує на наступне.

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.02.2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, а вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.296 КК України до штрафу в дохід держави в розмірі 8500 гривень, відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України постановлено виконувати самостійно.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, за ступенем тяжкості відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано впродовж двох років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Колегія суддів враховує, що новий злочин, передбачений ч.1 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, ОСОБА_7 вчинив 27.06.2017 року, тобто в період відбування покарання за попереднім вироком, тому обчислення строку давності слід рахувати з дня вчинення нового злочину.

У зв`язку з тим, що на час апеляційного розгляду оскаржуваного вироку суду, вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року, яким ОСОБА_7 присуджено штраф в дохід держави виконаний не був та минув, передбачений ст. 80 КК України строк виконання, колегія суддів приходить до висновку, що вирок районного суду слід змінити, виключити з нього посилання на самостійне виконання вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року, задовольнивши в цій частині апеляційну скаргу прокурора.

Разом з тим, апеляційним судом перевірені доводи апеляції прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, при цьому встановлено наступне.

При призначенні покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких, прийняв до уваги суспільну небезпечність кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким характеризується задовільно, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, районний суд визнав вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Стосовно апеляційної вимоги прокурора про необхідність врахування тяжкості скоєного злочину, обставини, що обтяжує покарання (вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння), а також невизнання обвинуваченим своєї вини, то судом першої інстанції такі обставини вже враховано при постановленні вироку в повній мірі.
Разом з тим, слушними є доводи прокурора в частині того, що, всупереч вимогам ст. 67 КК України, суд першої інстанції не визнав обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину відносно особи похилого віку.
Так, громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року. На момент вчинення злочину, потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг пенсійного віку.

Проте, колегія суддів, перевіривши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , врахувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що вказана вище обставина, яка обтяжує покарання, не дає апеляційному суду підстав для скасування рішення районного суду та постановлення вироку апеляційним судом, як про це апелює прокурор.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги надані під час апеляційного розгляду справи відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Так, з характеристики від 26.02.2018 року, підписаної народним депутатом України ОСОБА_17 (т.2 а.с.142), характеристики від 25.02.2018 року, підписаної народним депутатом України ОСОБА_18 (т.2 а.с.143), характеристики від 15.03.2018 року, підписаної начальником штабу ГО «ТСЗСУТВМФ «Цивільний корпус «Азов» ОСОБА_19 (т.2 а.с.144) вбачається, що обвинувачений зарекомендував себе з позитивного боку, є врівноваженою, цілеспрямованою, відповідальною особою з активною громадянською позицією та який став на захист територіальної цілісності та недоторканості України, надавав волонтерську допомогу.

За таких обставин, апеляційна вимога прокурора про призначення обвинуваченому більш суворого покарання задоволенню не підлягає.

Колегія суддів також враховує, що внаслідок вчиненого злочину потерпілому ОСОБА_10 не було заподіяно тілесних ушкоджень, будь-яких претензій морального чи матеріального характеру він до обвинуваченого ОСОБА_7 не має; на час апеляційного розгляду попередні судимості погашені; ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, зарекомендував себе з позитивного боку як відповідальна особа з активною громадянською позицією, став на захист територіальної цілісності та недоторканості України, надавав волонтерську допомогу.

У відповідності до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тому колегія суддів, на підставі вищевикладеного, приходить до висновку, що суспільна небезпечність та шкідливі наслідки злочину істотно знижені, а тому можливо пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання.

У зв`язку з викладеним, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника, а вирок районного суду стосовно ОСОБА_7 підлягає зміні в частині пом`якшення призначеного покарання. Крім того, підлягають виключенню з вироку посилання районного суду на докази, що не досліджувалися в судовому засіданні та посилання суду щодо самостійного виконання вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.05.2017 року, а також на попередні судимості обвинуваченого які вже погашені.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.2 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 02 02 2018 року по справі щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на застосування вимог ч.3 ст.72 КК України щодо самостійного виконання вироку Жовтневого районного суду м.Харкова від 03.05.2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., який не сплачено.

Апеляційні скарги прокурора та захисника, - задовольнити частково.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за цим вироком за ч.1 ст. 187 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

Змінити цей же вирок і виключити із нього посилання на речові докази:

- мобільний телефон «Нокіа 105», що належить потерпілому ОСОБА_10 ;

- розкладний ніж з ручкою чорного кольору із надписом на лезі «Східний корпус»;

- відеозапис з камер відеоспостереження магазину «АТБ»;

- вказівки про наявність у ОСОБА_7 судимостей, окрім судимості за вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 03 05 2017 року.

В решті вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 02.02.2018 року по справі щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4