Справа № 489/5787/19
Провадження № 1-кп/477/112/20
УХВАЛА

(повний текст)

11 лютого 2020 року м.Миколаїв

Колегія суддів Жовтневого районного суду Миколаївської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 ,

представник потерпілої ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

під час судового засідання в залі суду Жовтневого районного суду Миколаївської області кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000033, по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Під час судового засідання від прокурора надійшло клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки розглянути кримінальне провадження до закінчення строку дії обраного запобіжного заходу неможливо.

В обґрунтування цього клопотання прокурором зазначено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва 01.02.2019 року обвинуваченому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому був продовжений. Під час проведення підготовчого судового засідання обвинуваченому також був обраний цей же запобіжний захід, який спливає 16 лютого 2020 року.

Підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стала обґрунтована підозра щодо вчинення обвинуваченим особливо тяжкого злочину проти життя, що спричинив смерть двох людей, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Вважає, що наразі наявний ризик незаконного впливу на свідка ОСОБА_9 та потерпілу, які не допитані в судовому засіданні. Враховуючи характер та спосіб вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також приймаючи до уваги те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід слід продовжити, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть гарантувати належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 підтримав подане клопотання, зазначав щодо невірної кваліфікації вчиненого, вказуючи на те, що обвинуваченим був вчинений більш тяжкий злочин, ніж той в якому його звинувачують.

Захисники та обвинувачений заперечували щодо задоволення цього клопотання.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказували, що прокурором ризики не обґрунтовані, а лише зазначені у клопотанні, не надано доказів можливого впливу на свідків. Зазначили, що єдиною підставою, яка вказана у клопотанні, є тяжкість покарання, разом з тим ЄСПЛ акцентує увагу, що ця обставина не може слугувати для продовження тримання під вартою. Також звертали увагу, що зазначені у клопотанні як підстава для продовження запобіжного заходу спосіб вчинення злочину та схильність обвинуваченого до вчинення злочинів підлягають доказуванню. Висловили думку щодо можливості обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників судового засідання щодо цього клопотання, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Загальною декларацією прав людини (статті 3,9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.02.2019 року обвинуваченому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому був продовжений та спливає 23 грудня 2019 року.

Під час проведення підготовчого судового засідання обвинуваченому також був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 16.02.2020 року.

Наразі кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, об`єктивно закінчити розгляд кримінального провадження та ухвалити рішення до закінчення строку обраного запобіжного заходу неможливо. В зв`язку з чим, відповідно до вимог статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як убачається з дослідженого існує обґрунтована підозра обвинуваченого у вчиненні ним особливо тяжкого злочину проти життя, що спричинив смерть двох людей, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Обґрунтованість підозри була предметом дослідження під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому під час досудового розслідування.

Щодо існування ризиків, то як вбачається із подання ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25.10.2019 року було встановлено наявність ризику незаконного впливу на свідка ОСОБА_9 та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні. В зв`язку з тим, що на сьогодні вказані особи не допитані в судовому засіданні, колегія вважає, що вказаний ризик не зменшився та продовжує існувати.

Обвинувачений ОСОБА_10 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, однак злочин у якому він звинувачується є насильницьким, в результаті якого позбавлено життя двох осіб, вчинений посеред робочого дня у людному місці з застосуванням вогнепальної зброї, тобто загальнонебезпечним способом.

Вказане свідчить про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування, та на сьогодні не зменшилися і продовжують існувати.

Крім цього, відповідно до вимог статті 178 КПК України, колегія враховує дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи та проживання, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого він обвинувачується.

Колегія критично сприймає твердження захисників щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою лише з підстав тяжкості обвинувачення та незмінності ризиків. Дійсно, лише тяжкість обвинувачення не може бути підставою для продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Разом з тим, усвідомлення обвинуваченим тяжкості покарання у разі можливого визнання його винуватості у вчиненні злочину, може спонукати обвинуваченого ухилитись від суду, що є ризиком, визначеним статтею 177 КПК України.

Колегія критично сприймає твердження захисників, що заявлені прокурором ризики не є актуальними з огляду на перебування обвинуваченого під вартою та відсутність обставин, які б свідчили про наявність ризиків та необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки саме тримання під вартою обвинуваченого унеможливлює настання негативних наслідків.

За таких обставин, оскільки існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим особливо тяжкого злочину, який є насильницьким, спосіб вчинення злочину, а саме посеред робочого дня у людному місці з застосуванням вогнепальної зброї, схильність обвинуваченого до насильства в критичних ситуаціях, в сукупності з усвідомленням останнім тяжкості та невідворотності покарання, існування ризику впливу на потерпілу та свідків, що свідчить про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, колегія суддів приходить до висновку щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів є недоцільним, так як більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеним ризикам.

Враховуюче викладене, суд вважає, що клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому підлягає задоволенню.

Щодо думки захисників та обвинуваченого про обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, то воно не підлягає задоволенню, оскільки існування ризиків на день розгляду клопотання, передбачених ст. 177 КПК України, виключає можливість застосування цього запобіжного заходу і, на думку суду, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст.331 КПК України,

УХВАЛИЛА:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів по 10 квітня 2020 року включно з утриманням його в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».
Копію ухвали направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення повного тексту ухвали, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений та підписаний 13 лютого 2020 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3