справа №634/281/20
провадження №1-кп/619/245/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2020 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі:головуючого суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурора захисників обвинуваченихОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ,
кожної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 13 квітня 2020 року було призначено підготовче судове засідання у справі.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , так як ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу обвинуваченій, продовжують існувати, а саме обвинувачена може переховуватися від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінального покарання, так як проживає за межами Харківської області, може незаконно впливати на свідків, які не допитані в судовому засіданні шляхом погроз, умовлянь пропозицій, а також на потерпілу ОСОБА_8 , оскільки остання є людиною похилого віку, а також може вчинити інші кримінальні правопорушення, так як раніше неодноразово судима за корисні злочини.
Потерпіла ОСОБА_8 не прибула у підготовче судове засідання, за наданою суду заявою просила без її участі проводити судове засідання.
Обвинувачена ОСОБА_7 проти продовження строків її тримання під вартою заперечувала.
Захисник ОСОБА_5 проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченої заперечувала, так як ризики не доведені прокурором. ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки з родиною, має на утриманні неповнолітніх дітей, одна дитина є інвалідом, тому просила обрати інший більш м`який запобіжний захід обвинуваченій у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_6 проти заявленого прокурором клопотання заперечували.
Суд, заслухавши клопотання та думку осіб, які беруть участь у справі, дійшов до наступного.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом 2 цього Кодесу.
У ст. 178 КПК України вказані обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу і в тому числі однією із обставин є тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме за п. 5, так як обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходяться інші кримінальні справи стосовно ОСОБА_7 за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 357 ч. 1 КК України.
Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.
Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала клопотання захисника ОСОБА_5 .
Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала клопотання свого захисника та захисника ОСОБА_5 .
Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_5 підтримали клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення прокурору обвинувального акта.
Прокурор ОСОБА_3 проти заявлених клопотань захисниками заперечував, посилаючись на його безпідставність, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме має виклад фактичних обставин справи, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення. Не заперечував, що обвинувальний акт має технічні описки, які можуть бути усунуті.
Суд у справі приходить до наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.
Проте, як вбачається з обвинувального акта дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), скоєний за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, а відносно ОСОБА_6 ще й за ознакою поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Таким чином, суд приходить до висновку, що дійсно формулювання обвинувачення є незрозумілим з якими саме погрозами застосування насильства діяла ОСОБА_6 , якщо в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_7 проти волі потерпілої зав`язала їй очі хустиною, надавши ОСОБА_6 вільний доступ до кімнат у будинку потерпілої.
Таке посилання у формулюванні обвинувачення унеможливить зміну обвинувачення в суді стосовно даних обставини, оскільки зміна обвинувачення в суді згідно вимог ст. 338 КПК України передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але не стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
У вказаній нормі кримінального процесуального закону мова йде про можливість зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення під час судового провадження. Крім того, зміна обвинувачення - це право прокурора, яким він в процесі розгляду справи може й не скористатися.
Вказані обставини, згідно КПК України, є обов`язковими вимогами стосовно змісту обвинувального акту та фактичних обставин злочину.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду. (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52, рішення від 25.07.2000 р. у справі «Маттоціа проти Італії» п. 58 та рішення від 20.07.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» п. 34).
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому, відповідно до ч. 5 даної статті цього Кодексу кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 ч. 3 п. 3, 392 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжити по 21 серпня 2020 року включно.
Клопотання захисника ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору задовольнити.
Повернути прокурору обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за фактом вчинення кожною кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України.
Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1