Справа № 461/8435/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Львова, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 27.09.2019 року близько 17 години 06 хвилин, перебуваючи на третьому поверсі ТЦ «Форум Львів», на вул. Під Дубом, 76 у м. Львові, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи шкідливі наслідки і бажаючи їх настання, таємно викрав з під столу портфель марки «Tommy Hilfiger» чорного кольору, вартістю 4 009 гривень, в середині якого знаходились грошові кошти у сумі 100 гривень, навушники марки «AirРods» вартістю 4 299 гривень 17 копійок. Після цього ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 8 408 гривень 17 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково. Дав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Зазначив, що в обвинувальному акті вірно відображені його дії, які полягали в тому, що він перебуваючи на третьому поверсі ТЦ «Форум Львів», на вул. Під Дубом, 76 у м. Львові таємно викрав речі потерпілого. Пояснив, що дійсно події відбувалися у період часу, у спосіб, які зазначені в обвинувальному акті. Вказав, що мотиви і мета вчинення злочину відповідають обставинам викладеним в обвинувальному акті. Разом з тим вказав, що він не викрадав навушників, оскільки у викраденому портфелі їх не було, а був лише чохол від них. Всі решта викрадені речі та грошові кошти в обвинувальному акті відображені вірно. У вчиненому розкаюється.
Судом під час судового розгляду створені всі необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що в жодного з учасників процесу (сторони кримінального провадження) зауважень з цього приводу не виникло.
Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого , потерпілого, дослідивши письмові докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до переконання, що незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його вина доведена дослідженими по справі нижченаведеними доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_6 який в судовому засіданні показав, що в обвинувальному акті все відображено вірно. Даний портфель був фактично викрадений у його неповнолітньої доньки. Він сам встановив місце знаходження обвинуваченого в торговому центрі та викликав поліцію. Викрадене майно, яке перелічено в обвинувальному акті не було повернуто. Обвинувачений перед затриманням сказав йому, що не заперечує що взяв рюкзак. Також, сказав, що рюкзак він викинув. Щодо переліку предметів які були викрадені, зазначених у обвинувальному акті, вказав, що він відповідає дійсним обставинам справи. Ні йому, ні донці немає жодного сенсу оговорювати обвинуваченого. Крім того вказав, що його донька після крадіжки ходила без навушників, жодного сенсу їй говорити неправду немає.

Протоколом огляду предмета від 10.10.2019 року, диском до нього та фототаблицею, згідно якого слідчим оглянуто диск з камер відеоспостереження у ТЦ «Форум Львів». З нього вбачається, що особа схожа на ОСОБА_4 , спускаючись ескалатором з третього на другий поверх торгового центру тримає у руках рюкзак чорного кольору в білу клітинку, зі шлейками, з надписом «Tommy Hilfiger». У подальшому дана особа покинула приміщення торгового центру. При цьому, в ході судового розгляду ОСОБА_4 погодився з тим, що на відео з камер спостереження зафіксований саме він.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 30.10.2019 року, відеозаписом та фото таблицею до нього, за участю ОСОБА_4 , з якого вбачається, що останній відтворив події 27.09.2019 року, які відбувались у приміщенні ТЦ «Форум Львів» та показав, що після того як відпочив та поїв, побачив як лежить портфель. Портфель лежав довгий час. Він узяв цей портфель та в подальшому вийшов з торгового центру. Показав, що пізніше портфель залишив на пр. Чорновола.

Товарним чеком про вартість портфеля «Tommy Hilfiger» в сумі 4009 гривень.

Видатковою накладною №0000-003645 від 27.11.2018 року, згідно якої вартість навушників «AirРods» складає 4299,17 гривень, а мобільного телефону 13049,17 гривень.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, зокрема показання обвинуваченого, потерпілого та письмові докази по справі, суд визнає їх належними і допустимими в процесі доказування, оскільки такі знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення злочину та винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинних дій.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
За оцінкою показів потерпілого в цілому, суд встановлює, що останній підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті, які доводять причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину. Суд враховує, що під час судового розгляду потерпілий надав показання щодо обставин вчинення злочину під присягою, за участю сторони захисту, тобто з дотриманням принципу змагальності. В ході розгляду справи не встановлено жодної обставини, яка вказує на те, що потерпілий може оговорювати обвинуваченого. Показання потерпілого відповідають іншим вищеописаним доказам по справі, а також частково співпадають з показами обвинуваченого, відрізняючись лише у переліку викраденого майна.
Так, під час оцінки того, чи було провадження в цілому справедливим, суд враховує якість наданих суду доказів, які не дають приводу сумніватися в їх достовірності й точності.
Зважаючи на вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена поза розумним сумнівом.
Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 щодо заперечення вчинення ним інкримінованого злочину в частині викрадення навушників потерпілого, суд розцінює їх, як такі, що дані обвинуваченим, з метою пом`якшити відповідальність та уникнути покарання за скоєне, оскільки такі покази спростовуються вищенаведеними дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами. При цьому в ході судового розгляду встановлено, що у потерпілого немає жодних підстав оговорювати обвинуваченого.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності. Також враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої, існує високий ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства на даний момент.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, мотиви вчинення злочину, спрямовані на заволодіння чужим майном, спосіб вчинення злочину, те, що заподіяна потерпілому матеріальна шкода не відшкодована, тому факт щирого каяття у вчиненні злочину не знайшов свого відображення в матеріалах кримінального провадження. Також суд враховуєфактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною суд визначає визнання вини.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Відповідно до статей 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засудженого та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд виходить з того, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. Відтак покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, що відповідає положенням статті 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

На переконання суду, таке покарання для обвинуваченого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винною, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Встановлено, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку тривалістю один рік.

Даний злочин вчинено обвинуваченим до постановлення вищенаведеного вироку Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року та набрання ним законної сили.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таким чином, вирок Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року відносно ОСОБА_4 слід виконувати самостійно.

Окрім цього, вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень.

Таким чином, відповідно до ч.3 ст.72 КК України, даний вирок та вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року відносно ОСОБА_4 слід виконувати самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Початок строку відбування покарання слід рахувати з моменту звернення даного вироку до виконання.

Питання речових доказів по справі вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення даного вироку до виконання.

Вироки Шевченківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2019 року та Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року відносно ОСОБА_4 виконувати самостійно.

Речовий доказ по справі: диск з відеозаписом залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1