Справа № 492/2237/19
провадження 1-кп/492/48/20

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши заяву судді Арцизького районного суду Одеської області ОСОБА_1 про самовідвід, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, судді Арцизького районного суду Одеської області судді ОСОБА_1 розподілена кримінальна справа № 492/2237/19, за матеріалами кримінального провадження, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000083 від 16.08.2019 року обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України.
Однак, суддя ОСОБА_1 під час розгляду матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 259, ч. 3 ст. 185 КК України, при ухваленні вироку надавала оцінку діям свідка ОСОБА_4 щодо його відмови від надання показів щодо обставин вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а тому ця обставина у разі розгляду справи під її головуванням може викликати сумнів у об`єктивності, законності та обґрунтованості прийнятого рішення.
Частиною першою ст. 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки належним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ст. 129 Основного Закону суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Аналогічне положення міститься і у ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно якого кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
В розумінні ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі Білуга проти України, від 28.10.1998 року у справі Ветштайн проти Швейцарії тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві.
Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь- який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року), суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
У разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.
З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).
Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" ("Castillo. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).
У справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами проявів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.
Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує як презумпція неупередженості судді, слідчого і прокурора, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 314, 319КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заявити самовідвід у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000083 від 16.08.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК України.

Справу № 492/2237/19, передати до канцелярії суду для визначення судді, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1
Одеської області