№ 243/1876/20
Провадження № 1-кс/243/1369/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2020 року м. Слов`янськ

Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в залі суду № 3 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області клопотання слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001526 від 25.05.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куртівка, Костянтинівського району, Донецької області, громадянина України, українця, пенсіонера, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду звернувся слідчий СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 з клопотанням, погодженим прокурором Слов`янської місцевої прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
З клопотання вбачається, що 25 травня 2014 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_5 знаходився біля території земельної ділянки № НОМЕР_1 садового товариства «Хвиля», яке розташоване в селищі Мирне, Слов`янського району, де також знаходився ОСОБА_7 .

В зазначений час, біля зазначеного садового будинку АДРЕСА_2 на підставі раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 з метою спричинення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 за допомогою зброї невстановленого зразка направив дуло зброї в бік потерпілого та здійснив постріл в останнього. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження сліпе вогнепальне поранення правої гомілки з переломом зовнішнього виростка

великогомілкової кістки, що ускладнилась посттравматичною невропатією правого малогомілкового і великогомілкового нервів з млявим порізом правої ноги, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я; вогнепальні наскрізні поранення правої і лівої гомілок, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, що вимагає для свого загоєння термін понад 6-ти, але не більше 21-го дня.

Слідчий зазначає в клопотанні, що оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, а також переховується від органів досудового розслідування та суду, так як після скоєння правопорушення з місця скоєння злочину зник, та знаходився у розшуку, існують ризики незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, що свідчить про те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення прокурора, який підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити, а також думку підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 , які заперечували щодо клопотання прокурора, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
З огляду на вищевказане слідчий суддя зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, на які вказував прокурор та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з частиною 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так з матеріалів клопотання слідчого вбачається, що наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується зібраними під час досудового слідства матеріалами, а саме: протоколом огляду місця події від 25.05.2014 року під час якого було виявлено та вилучено речі потерпілого ОСОБА_7 та протоколом огляду місця події від 02 вересня 2014 року, в якому зафіксовано місто скоєння кримінального правопорушення за адресою : Слов`янський район, селище Мирне, садове товариство «Хвиля»; показаннями потерпілого ОСОБА_7 свідка ОСОБА_8 свідка ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , висновком СМЕ № 510 від 21.11.2014 року.

Сукупний аналіз вищевказаних обставин свідчить про існування обставин та відомостей щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення.
Крім того слідчий суддя не відхиляє доводів сторони захисту на користь підозрюваного та доводів самого підозрюваного, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання підозрюваним процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, незаконного впливу на свідків.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

У відповідності до п.п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.
Слідчий суддя зазначає, що в судовому засіданні достовірно було встановлено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема той факт, що можливий термін покарання за інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, свідчить про можливу загрозу втечі останнього, оскільки наслідки та ризик втечі для підозрюваного, який є пенсіонером можуть бути визнані меншим злом, ніж кримінальне переслідування та процедура відбування покарання. До того ж існує ризик впливу підозрюваного на свідків по кримінальному провадженню з метоюспонукання їх відмовитись від своїх свідчень або змінити їх на його користь.

Разом з тим слідчий суддя не приймає до уваги твердження прокурора про можливість переховування підозрюваного від суду через знаходження останнього тривалий час у розшуку, оскільки аналіз додатних до клопотання письмових матеріалів свідчить про те, що ОСОБА_5 набув статус підозрюваного по вказаному кримінальному провадженню лише 23.06.2020 року, а тому його попереднє перебування у розшуку не відповідає положенням чинного КПК України. Жодних письмових відомостей та доказів, що підозрюваного належним чином повідомляли про явку до органу досудового слідства матеріали клопотання не містять і з цих підстав слідчим суддею до уваги не приймаються.
Слідчий суддя окрім тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_5 також враховує дані щодо особи підозрюваного, а саме вік та стан здоров`я ОСОБА_5 міцність його соціальних зв`язків за місцем постійного проживання, відсутність судимостей.

Приймаючи до уваги доведеність прокурором існування ризиків, предбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що разом з тим стороною обвинувачення не проаналізовано та як наслідок недоведено слідчому судді можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного.
Згідно положень ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до статей 8, 9, 12 КПК України кримінальне провадження повинно здійснюватися з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави і цей принцип у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду відповідно до якої той, хто без законних підстав позбавлений свободи має бути негайно звільнений.
Відповідно до приписів ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Згідно статті 181 ч.2 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Приймаючи до уваги вищевстановлене, враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, дані які характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваному ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби.
Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби в достатній мірі забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та попередить настання ризиків передбачених ст.. 177 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184,186, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001526 від 25.05.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби за місцем його мешкання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, тобто з 24 червня 2020 року до 24 серпня 2020 року, заборонивши йому залишати житло у період часу з 22 години 00 хвилин однієї доби до 06 години 00 хвилин наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого СВ Слов`янського ВП в Донецькій області та прокурора за першим викликом по необхідності;
- в період часу з 22 години 00 хвилин вечора однієї доби до 06 години 00 хвилин ранку наступної доби не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,без дозволу слідчого або прокурора;
- не відлучатися з м. Слов`янська та Слов`янського району без дозволу слідчого та прокурора.
-утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим по даному кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти негайно в залі суду.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить два місяці - з 24.06.2020 року до 24.08.2020 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.
Виконання даної ухвали за правилами статті 181 КПК України покласти на уповноважених осіб Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Контроль за виконанням данної ухвали покласти на прокурора.
Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Донецького Апеляційного суду прокурором, захисником, підозрюваним.

Слідчий суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1