ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2112/20 Номер провадження 11-сс/814/419/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000001 від 02.01.2020 за ч. 2 ст. 375 КК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя вказав, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, виконуючи вимоги законодавства, слідчим зібрано усі письмові докази, які мають відношення до порушеного питання, та надано відповідну правову оцінку цим доказам; допитано всіх учасників події, та надано правову оцінку їх показанням та діям. Решта доводів заявника щодо незаконності оскаржуваної постанови не спростовують наведених висновків слідчого.

Зазначив, що в ході проведення досудового розслідування виконано ряд необхідних процесуальних та слідчих дій, за результатами яких слідчим встановлено відсутність події складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 375 КК України. При цьому слідчий, з дотриманням вимог КПК України, прийшов до правильного висновку про закриття даного кримінального провадження, належним чином вмотивувавши своє рішення.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою кримінальне провадження № 0000001 направити до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві для проведення досудового розслідування.

На обґрунтування таких вимог посилається на те, що ані слідчий, ані слідчий суддя його доводів скарги не досліджували, ними не надано правової оцінки діям, доказам кримінального правопорушення, вчиненого суддею ОСОБА_7 при винесенні ним неправосудних рішень по справам № 201/7757/13-ц, 201/1080/19.

Окрім цього вказує, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000001, не призначено процесуального керівника, слідство проведено неповно, необ`єктивно, заангажовано, що суперечить вимогам ст. ст. 91, 92, 94 КПК України.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ухвалу слідчого судді отримав поштою 05 травня 2020 року.

Позиції учасників судового провадження.
Скаржник до суду апеляційної інстанації не з`явився, звернувся із письмовим клопотанням про розгляд його апеляційної скарги за його відсутності. При цьому повідомив, що скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити з підстав у ній наведених. Водночас додатково направив до суду апеляційної інстанції копію резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного суду про перегляд рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про що в матеріали провадження є підтвердження, до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Від них не надходили клопотання про відкладення розгляду справи чи про поважність свого неприбуття.

Відповідно до ч. 4 ст .405 КПК України колегія суддів вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності учасників процесу.

Мотиви суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Як вбачається з судових матеріалів та матеріалів кримінального провадження № 0000001, внесеного до ЄРДР 02.01.2020 на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.12.2019 за заявою ОСОБА_6 від 12.11.2019, дане кримінальне провадження закрито постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_8 від 25.02.2020, з чим ОСОБА_6 не погодився та звернувся до слідчого судді зі скаргою.
Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на вказану постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Колегія судді вважає таке рішення слідчого судді правильним на підставі наступного.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу.
Слідчий, постановляючи постанову про закриття кримінального провадження від 25.02.2020 у повній мірі дотримався вимог процесуального закону.
Так, відповідно до матеріалів закритого кримінального провадження, приводом звернення ОСОБА_6 з заявою про вчинення кримінального правопорушення стало винесення рішень суддею Жовтневого районного суду м. Дніпра ОСОБА_7 у справах № 201/7757/13-ц та № 201/1080/19, які на думку ОСОБА_6 були завідомо неправосудними через постановлення суддею рішення з посиланням на завідомо для судді підробленого документа та завідомо неправдивих свідчень свідка, а також на підставі неіснуючого закону України.
Як вбачається з постанови слідчого від 25 лютого 2020 року мотивом для закриття кримінального провадження № 0000001 стало те, що під час досудового розслідування, в ході проведених заходів, направлених на підтвердження факту викладеного в заяві ОСОБА_6 , зокрема під час допиту потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 , не встановлено обставин, які вказують на наявність в діях будь-кого, у тому числі судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 елементів об`єктивної та суб`єктивної сторони складу будь-якого злочину, у тому числі передбаченого ст. 375 КК України, під час постановлення та проголошення 09.01.2014 рішення у цивільній справі № 201/7757/13-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 «Про стягнення коштів, переданих в якості авансу» та за зустрічним позовом ОСОБА_6 «Про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв`язку із правопорушенням відповідача».
Водночас як на відсутність складу злочину, що полягала, на думку скаржника, у постановленні суддею ОСОБА_7 завідомо неправосудних рішень у справах №201/7757/13ц та №201/1080/19, слідчий у своїй постанові про закриття кримінального провадження послався на рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 у справі №6-рп/2001 відповідно до якого порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий; рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» відповідно до якого виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Рішення суддів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних чи касаційним процедур. Дисциплінарна відповідальність суддів не повинна поширюватися на зміст їх рішень; висновок №3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено: для того, щоб виправдати дисциплінарне провадження, порушення має бути серйозним та кричущим; п. 5 Резолюції Європейської асоціації суддів визначено, що тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості.
Оскільки ОСОБА_6 у своїх поясненнях про вчинення, на його думку, злочину суддею фактично висловив свою незгоду із ухваленим рішенням, одне з яких у справі №201/7757/13ц було предметом перегляду апеляційною інстанцією та залишено без змін, слідчий дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю достатніх об`єктивних даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України.
Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із скаргою, в якій просив постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000001 скасувати та зобов`язати слідчого поновити кримінальне провадження в ЄРДР.
Слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, перевіряючи законність прийнятої слідчим постанови, дійшов висновку про відмову у задоволення скарги ОСОБА_6 .
При цьому суд вказав, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, виконуючи вимоги законодавства, слідчим зібрано усі письмові докази, які маються відношення до порушеного питання та надано відповідну правову оцінку цим доказам, допитано всіх учасників події та надано правову оцінку їх показанням та діям.
На думку колегії суддів, наведені положення кримінального процесуального закону при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження слідчим у повному обсязі дотримані, а викладені у скарзі ОСОБА_6 доводи належним чином перевірені слідчим суддею, який дійшов правильного висновку про обґрунтованість постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
Статтею 11 КК України визначено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
При цьому слід зазначити, що злочин складається з обов`язкових елементів об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, субєктивної сторони. Відсутність однієї з ознак, виключає наявність складу злочину.
Так, основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 375 КК України, є встановлений порядок реалізації конституційних засад здійснення судочинства. Додатковим факультативним об`єктом можуть виступати честь та гідність особи, її здоров`я та недоторканність, майнові блага.
Предметом злочину є вирок, рішення, ухвала або постанова, що постановляються суддею (суддями).
Об`єктивна сторона злочину полягає у постановленні суддею (суддями) завідомо неправосудного судового рішення. Неправосудним є судове рішення, в якому завідомо неправильно застосовано норму матеріального права, яке постановлено з грубим порушенням норм процесуального права, або в якому завідомо є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ОСОБА_6 посилається на винесення суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 завідомо неправосудного рішення від 09.01.2014 по справі № 201/7757/13-ц, за яким позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 80 930 грн., що були передані йому в якості авансу, в решті позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_6 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_9 «Про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв`язку із правопорушення відповідача» - відмовлено. Вказує, що на підтвердження неправосудності свідчить обізнаність судді на момент ухвалення рішення про підроблений документ (розписку) та завідомо неправдиві свідчення свідка ОСОБА_10 .
При цьому ОСОБА_6 не зазначає доказів та підтвердження обставин обізнаності судді ОСОБА_7 про наведені факти. Натомість, будучи допитаним слідчим в якості свідка, ОСОБА_7 категорично заперечив проти доводів скаржника та повідомив, що свідок ОСОБА_10 перед початком допиту була повідомлена ним про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого показання та за відмову від давання показань. Підстав недовіряти свідку не було, а її показання оцінював у сукупності з іншими доказами. Окрім цього, ОСОБА_6 під час розгляду справи №201/7757/13-ц сам не заперечував факту написання ним досліджуваної судом розписки, проте вважав, що за змістом вона не свідчить про отримання ним завдатку за будинок.
Рішення суду у справі №201/7757/13-ц було предметом перегляду судом апеляційної інстанції, яка не знайшла підстав для його зміни чи скасування та не встановила порушень суддею ОСОБА_7 (головуючим у справі) норм матеріального чи процесуального права.
Колегія суддів звертає увагу на наявну у матеріалах закритого кримінального провадження ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року якою скаргу ОСОБА_6 про визнання незаконної бездіяльності прокуратури Дніпропетровської області щодо невнесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_6 від 04.04.2016 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.ст. 354, 358, 190 КК України ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 задоволено частково та зобов`язано розглянути уповноважений орган вказану заяву (а.м.п.19-20).
Із мотивувальної частини вбачається, що ОСОБА_6 ініціює перед правоохоронними органами перевірки факту надання свідком ОСОБА_10 завідомо неправдивих свідчень у справі №201/7757/13-ц та використання ОСОБА_9 підробленого документу (розписки).
Зі змісту ухвали Жовтневого районного суду від 19.06.2017 вбачається, що досудове розслідування у провадженні № 0004028 за фактом вчинення правопорушень передбачених ст.ст. 190, 356, 384, 358, 188-1, ч.1 ст. 384, 197-1 КК України триває (а.м.п.22-23).
Отже вбачається, що на момент ухвалення суддею рішення у справі №201/7757/13-ц 09.01.2014 будь яких доказів, які б вказували на надання свідком ОСОБА_10 завідомо неправдивого показання чи підроблення розписки складеної від імені ОСОБА_6 не існувало.
Слід зазначити, що процесуальним законодавством передбачено перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, зокрема ст. 423 ЦПК визначено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті в разі встановлення вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факту надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Наразі перевірка наведених фактів триває, судове рішення з даного питання відсутнє, отже доказів неправдивості свідчень свідка ОСОБА_10 та підроблення розписки на час винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження, ухвалення судового рішення слідчим суддею, та апеляційного перегляду вказаного процесуального документу не здобуто.

Також ОСОБА_6 стверджує про завідомо неправосудність рішення, ухваленого суддею ОСОБА_7 07.10.2019 в цивільній справі № 201/1080/19, яким задоволено позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних за невиконання рішення суду та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 інфляційні збитки та 3% річних за невиконання рішення суду за період з 29 січня 2016 року по 29 листопада 2018 року у розмірі 42958,57 грн.
Як на підтвердження цього надає до суду апеляційної інстанції копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 04.06.2020 року (вступну та резолютивну частину) про скасування рішення Жовтневого районного суду від 07.10.2019 у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних.
Із вказаного рішення вбачається, що рішення скасоване не через безпідставність вимог заявлених до ОСОБА_6 , а лише через необхідність зменшення суми стягнення з останнього на користь ОСОБА_9 .
Скасування рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не свідчить про його завідому неправосудність.
У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року №8 зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Верховний суд у своїй постанові в справі №21-391во07 від 15.04.2008 року зазначив: «законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посягання на процесуальну незалежність суду».
Аналізуючи наведені ОСОБА_6 в апеляційній скарзі факти, колегія суддів звертає увагу, що доводи апелянта фактично зводяться до незгоди з прийнятими рішеннями судді ОСОБА_7 , та, як вірно було зазначено слідчим суддею, ставлять своєю метою скасувати відповідні судові рішення, винесені при здійсненні правосуддя за результатами розгляду відповідних справ, які були залишені в силі апеляційною інстанцією. При цьому ОСОБА_6 не зазначає які саме передбачені КПК України процесуальні дії необхідно провести слідчому, які факти слід дослідити та які докази витребувати.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).
За наведених обставин, рішення слідчого про закриття кримінального провадження та ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 є законними та вмотивованими, а тому, апеляційні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4