ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/294/20 Справа № 206/6075/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання захисника засудженого щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 відбув 3/4 призначеного строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи інформації, за час відбуття покарання в СІЗО м. Дніпро з 18 квітня 2014 року ОСОБА_8 заохочень та стягнень не мав, з 28 липня 2015 року відбував покарання в МВК №91, заохочень не мав, мав 2 стягнення (03 грудня 2015 року та 12 лютого 2016 року - погашені), з 11 травня 2016 року відбував покарання в СІЗО м. Києва, заохочень та стягнень не мав, з 17 червня 2016 року відбував покарання в МВК №91, де отримав одне заохочення (10 квітня 2018 року), стягнень не мав. У ДУ "ІВЦ (№133)" відбуває покарання з 02 жовтня 2018 року, характеризується позитивно, має два заохочення (17 січня 2019 року та 08 жовтня 2019 року). Працевлаштований на власному виробництві установи.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року скасувати та постановити нову, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що судом першої інстанції не було досліджено в судовому засіданні матеріали особової справи засудженого та не з`ясував у який строк покарання було зараховано було зараховано ОСОБА_8 його попереднє ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, а також відомості на підтвердження міцних соціальних зв`язків засудженого, який має сім`ю та малолітню дитину та інші характеризуючі матеріали щодо його трудової діяльності.
Разом з тим, захисник зазначає, що суд не витребував з Ігренського виправного центру (№133) матеріали стягнень та заохочень засудженого, зокрема, спостережної комісії, на які посилався представник виправної установи, а також, довідку про невідбуту ОСОБА_8 частину покарання, станом на день судового розгляду.
Також, на думку захисника, до невмотивованих висновків дійшов суд щодо неможливості сумлінної поведінки, доброго ставлення до праці й виправлення засудженого ОСОБА_8 та не спростував доводів цього клопотання.
Тож, як зазначає захисник, суд ухвалив незаконне, необґрунтоване й невмотивоване рішення у справі, в порушення вимог ст. 370 КПК України, яке підлягає скасуванню та призначенню нового розгляду в суді першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження.
Захисник в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Засуджений в судовому засіданні апеляційну скаргу свого захисника підтримав та просив її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно положень ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким звернув увагу судів на те, що необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно- корисної праці.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин.
Таким чином, висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
При цьому, при вирішенні питання щодо можливості умовно-достроково звільнити засудженого від відбування покарання, судам необхідно враховувати, що вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 відбув 3/4 призначеного строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи інформації, за час відбуття покарання в СІЗО м. Дніпро з 18 квітня 2014 року ОСОБА_8 заохочень та стягнень не мав, з 28 липня 2015 року відбував покарання в МВК №91, заохочень не мав, мав 2 стягнення, які погашені в установленому законом порядку, з 11 травня 2016 року відбував покарання в СІЗО м. Києва, заохочень та стягнень не мав, з 17 червня 2016 року відбував покарання в МВК №91, де отримав одне заохочення, стягнень не мав.
У державній установі Ігренський виправний центр (№133) відбуває покарання з 02 жовтня 2018 року, характеризується позитивно, має два заохочення, працевлаштований на власному виробництві установи.
З викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, які були погашені, не підтверджує того, що він дійсно повністю став на шлях виправлення,відсутність в засудженого стягнень та працевлаштованість на виробництві виправної установи не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки ще не доводить досягнення засудженим мети покарання та виправлення, а також, готовності до соціальної адаптації в суспільстві без вчинення нових умисних злочинів після звільнення від відбування покарання.
До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
Щодо посилань захисника засудженого в апеляційній скарзі на наявність в засудженого сім`ї та малолітньої дитини, то така обставина не є підставою для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 81 КК України і не доводить того, що він став на шлях виправлення, а є звичайним соціальним явищем в суспільстві для для кожної особи, бажаючої мати смію.
Тож, враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений своєю сумлінною поведінкою не довів, що в його особистості відбулись позитивні зміни та він став на шлях виправлення, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для застосування до засудженого ст. 81 КК України, і не вбачає виключних правових підстав, передбачених положеннями ст. 409 КПК України як для скасування судового рішення, так і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. 81 КК України та ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року про відмову у задоволенні клопотання захисника засудженого щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4