Ухвала
іменем України
30 березня 2020 року

м. Київ
справа № 740/158/18

провадження № 51-1595 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року щодо нього,

встановив:

За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до громадських робіт на строк 200 годин.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 15 000 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Зокрема, у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений вказує на неправильну кваліфікацію його дій, однак не наводить достатніх обґрунтувань з урахуванням змісту судових рішень.
Крім того, оскільки засуджений просить перекваліфікувати його дії зі статті 125 КК на перевищення меж необхідної оборони, то позиція про закриття кримінального провадження не узгоджується з мотивувальною частиною цієї скарги.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Не містить касаційна скарга засудженого і застережень щодо його участі в касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3