Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0004760 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, одруженого, на утриманні має неповнолітнього сина, працюючого неофіційно, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

16.06.2015 Богунським районним судом м. Житомира за ст.ст.186 ч.2, 15 ч.3, 152 ч.1, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2020 року в частині призначення покарання змінити та призначити більш м`яке покарання, звільнивши від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік.
Зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні внаслідок тяжкості призначеного покарання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що він у пред`явленому обвинуваченні повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, цивільний позов потерпілої визнав повністю, має постійне місце проживання та реєстрації, має хвору матір, яка має інвалідність 1 групи та потребує допомоги, проживає разом з дружиною та малолітньою дитиною.

Згідно вироку Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, та призначено йому покарання за цим законом 3 роки позбавлення волі.

Початок строку покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.11.2019 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 26.04.2020(включно).

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 на відшкодування матерільної шкоди - 668 грн. 40 коп. та 10.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 10668 (десять тисяч шістьсот шістьдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 628грн. 04коп. за проведення судової експертизи.

Речові докази: золоту сережку, яку передано ОСОБА_9 , залишено її володільцю.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, близько 20 год. 15 хв. 09.11.2019 у ОСОБА_6 , який перебував поряд із будинком АДРЕСА_2 , виник раптовий злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння будь-яким цінним майном, що належить раніше незнайомій йому ОСОБА_9 , поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для її життя чи здоров`я, яка рухалася до під`їзду № 8 вказаного будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння будь-яким належним ОСОБА_9 майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я останньої, керуючись корисливим мотивом, в цей же день, час та місці, ОСОБА_6 прослідував за ОСОБА_9 до під`їзду № 8 буд. АДРЕСА_2 , де на сходинковому майданчику першого поверху наблизився до неї ззаду та правою рукою затиснув рот, а лівою з метою демонстарції реальності своїх злочинних намірів, до коміру куртки приставив предмет схожий на ніж та висловив вимогу ОСОБА_9 надати йому ювелірні вироби, які знаходяться на її тілі.

В подальшому ОСОБА_9 , побоюючись реалізації погрози застосування до неї предмета ззовні схожого на ніж, виконала його вимогу та зняла одну сережку, виготовлену із золота 583 проби, масою 1 гр., вартістю 668 грн. 40 коп. та віддала її ОСОБА_6 , для уникнення реалізації погроз останнього.

Після чого, ОСОБА_6 , утримуючи викрадене майно при собі з місця вчинення кримінального правопорушення втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 668 грн. 40 коп.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 від прокурора та потерпілої подані письмові заперечення, в яких просять апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2020 року без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, та ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неврахування судом 1-ї інстанції усіх пом`якшуючих обставин, колегія суддів визнає безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд дотримався загальних засад, передбачених ст.50, 65 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції враховано характер та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що ОСОБА_6 обвинувачується в вчиненні умисного злочину, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину. Судом також враховано особу винного, який вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро розкаявся, раніше судимий, має не погашену судимість, характеризується посередньо, приніс публічні вибачення потерпілій, та критично ставиться до вчиненого.

Крім того, судом першої інстанції враховано й думку потерпілої, яка наполягали на суворому покаранні обвинуваченого.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав рецидив злочину.

Судом першої інстанції також враховано досудову доповідь Богунського районного відділу ДУ "Центр пробації", з якої вбачається, що орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважав, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства ( у т.ч. окремих осіб) ( а.п.56).

З урахуванням цих обставин суд дійшов до обґрунтованого висновку, що покарання у виді трьох років позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

За таких обставин посилання апелянта на ту обставину, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не в повній мірі дотримані вимоги ст.50,65,66 КК України, є неспроможними.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання у межах найменшої межі санкції ч.1ст.187 КК України.

Зазначені апелянтом підстави не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» ( рішення від 09.06.20015), «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого, а також те, що ОСОБА_6 через короткий проміжок часу після звільнення по відбуттю покарання, вчинив тяжкий злочин, представляє собою виключну небезпеку для суспільства, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що покарання у виді позбавлення волі буде відповідати принципам справедливості і індивідуалізації, оскільки у відповідності до ст.ст.3, 27 Конституції України, людина, її життя, здоров`я, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

З урахуванням наведеного, призначене обвинуваченому покарання є справедливим і співмірним заходом примусу з вчиненим злочином та даними про особу обвинуваченого, що забезпечить виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: