Справа № 946/2611/20
Провадження № 1-кс/946/845/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні СВ Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000646 від 06.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
05.05.2020 року до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_4 , про те, що 28.04.2020 року невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа її майном.
В ході огляду місця події від 05.05.2020 року, біля адміністративної будівлі Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Михайлівська, 27, було виявлено та вилучено автомобіль «Audi» модель «А3» номерний знак НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_5 , а також вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , згідно з яким вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_6 .
Таким чином, як зазначено в клопотанні слідчого, враховуючи той факт, що вилучений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, тому що саме вказаний автомобіль із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу є предметами злочину та їх повернення може призвести до втрати, підміни речових доказів та слідів злочину, виникла необхідність накласти арешт на майно вилучене в ході огляду місця події від 05.05.2020 року біля адміністративної будівлі Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Михайлівська, 27, а саме на автомобіль «Audi» модель «А3» номерний знак НОМЕР_1 з поміщенням транспортного засобу на спецмайданчик №11 ГУНП в Одеській області та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.
В судове засідання ОСОБА_4 не з`явилась, про час та місце розгляд справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою не заперечує проти задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
ОСОБА_5 в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності якою не заперечує проти задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
В силу ст. 107 КПК України технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.
ЗВивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

Згідно вимог ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом ч. 1 та ч.2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, інше., які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, в судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого відділу Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за за № 0000646 від 06.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

На даний час по вказаному кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000646 від 06.05.2020 року проводиться досудове розслідування.

В свою чергу, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170 -174 цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 100 КПК України передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів повертаються власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Виходячи з вимог ст. 170 КПК України, слідчий суддя враховує ту обставину, що у даному кримінальному провадженні про підозру жодній особі не повідомлено, а користується ним ОСОБА_5 .
Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Оцінюючі викладені в клопотанні обставини в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що вилучений автомобіль «Audi» модель «А3» номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , можуть бути визнанні у якості речових доказів в кримінальному провадженні.

За таких обставин вищезазначене майно відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке у відповідності до положень ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

В свою чергу, виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що зазначений в клопотанні транспортний засіб має значення речового доказу по справі, вважаю за необхідне частково задовольнити клопотання слідчого про арешт.

На думку слідчого судді підлягає задоволенню клопотання про арешт майна шляхом заборони відчуження.

Однак з клопотання слідчого не вбачається наявність підстав для арешту транспортного засобу із забороною використання та зберігання, тому в цій частині клопотання не підлягає задоволенню.

Крім цього, слідчим суддею враховуються розумність та співмірність обмеження права власності.

На підставі викладеного слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна підлягає частковому задоволенню та необхідно накласти арешт шляхом заборони відчуження, а саме автомобіля «Audi» модель «А3» номерний знак НОМЕР_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 100, 116, 117, 131, 167, 169, 170 - 173 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на автомобіль «Audi» модель «А3» номерний знак НОМЕР_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 шляхом заборони відчуження.
Повернути автомобіль «Audi» модель «А3» номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власнику або користувачу відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1