Ухвала
Іменем України
17 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 311/1415/15-к
провадження № 51-732ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному прокурор в поданій скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування допущення судами таких порушень норм процесуального закону, які в силу статей 412, 419 КПК України є істотними і тягнуть за собою скасування оскаржуваних судових рішень на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Натомість прокурор в обґрунтування незаконності оскаржуваних рішень заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому у мотивувальній частині касаційної скарги прокурор фактично просить надати іншу оцінку доказам у кримінальному провадженні, ніж ту, яку вони отримали в результаті його розгляду судами першої та апеляційної інстанцій, що не входить до повноважень касаційного суду.
Крім того, прокурор у своїй касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність ухвали апеляційного суду положенням ст. 419 КПК України, не вказує конкретно, які саме доводи апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції не перевірив та на які з них не надав відповіді у зазначеному судовому рішенні.
Окрім цього, вимоги прокурора до касаційного суду про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції після скасування оскаржуваних вироку та ухвали не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 07 травня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3