Справа № 438/1263/19
Номер провадження 1-кп/438/32/2020
В И Р О К
іменем України

15 травня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Бориславського міського суду Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439 від 19 жовтня 2019 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Посьолки Кузнецького району Пензенської області Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніш судимого вироком Бориславського міського суду Львівської області від 18 жовтня 2012 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2020 року за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі та вироком Бориславського міського суду Львівської області від 15 травня 2020 року за ст.395, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участі учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи засудженим вироком Бориславського міського суду Львівської області від 18 жовтня 2012 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, умовно-достроково звільнений від відбуття покарання відповідно до ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 26 серпня 2014 року, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив умисний злочин проти власності при таких обставинах.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 15 жовтня 2019 року в період часу з 12 години 16 хвилин по 12 годину 21 хвилину, перебуваючи у приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», який розташований по вул.Шевченка, 55 у смт.Східниця м.Борислава Львівської області, маючи раптово виниклий прямий умисел на таємне викрадення чужого майна та корисливий мотив, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав із торгівельної вітрини вищезазначеного магазину пляшку віскі «Джим Бім» 40 % ємкістю 0,5 літра вартістю 240 гривень 75 копійок, чим заподіяв потерпілому ТзОВ ТВК «Львівхолод» майнової шкоди на вказану суму.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема показав, що у жовтня 2019 року, точної дати та часу не пам`ятає, зайшов до магазину «Рукавичка», розміщеного у смт.Східниця м.Борислава, та викрав з полиці магазину пляшку віскі «Джим Бім». Майнову шкоду, заподіяну злочином, потерпілому не відшкодував, оскільки не має можливості. Просить суд суворо не карати.
Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники розгляду справи правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.
Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.
Суд, враховуючи покази обвинуваченого про визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.
Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до злочинів середньої тяжкості.
Обставин, які пом`якшують покарання або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Суд не погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття.
Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому злочині хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте така обставина носить лише формальний характер. Каяття передбачає, крім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким злочином, та бажанні виправити наслідки такого злочину. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину повинен знайти своє реальне відображення в певних діях обвинуваченого після вчинення злочину.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який є раніш судимий, є особою яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, має високу ймовірність вчинення обвинуваченим повторних правопорушень, негативний спосіб життя обвинуваченого, має постійне місце проживання, не одружений, офіційно не працює, наявність не відшкодованої майнової шкоди, заподіяної вчиненим злочином, враховуючи його вік та характеризуючі дані обвинувачений не має на меті змінити спосіб життя, стати на шлях виправлення, перебуває на обліку у наркологічному диспансері з 2014 року з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, разом з тим згідно висновку спеціальної медичної наркологічної комісії за №93 від 23 вересня 2019 року не потребує заходів примусового лікування, на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Суд не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України до обвинуваченого, із врахуванням обставин справи, наслідків та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з наступного.

Дійсно, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, згідно з положеннями ст. 75 КК України, можливе, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Оскільки обвинувачений, маючи не погашену судимість за вчинення умисного злочину проти власності вчергове притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, належних висновків для себе не зробив, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений не працював і не займався будь-якою суспільно-корисною працею, умисний злочин середньої тяжкості вчинив з корисливих мотивів, не відшкодував потерпілому заподіяну злочином майнову шкоду, враховуючи, що відсутність претензій зі сторони потерпілого не може бути визначальним при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання у кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення за вчинений злочин проти власності у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Крім цього, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2020 року за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, а також вироком Бориславського міського суду Львівської області від 15 травня 2020 року за ст.395,ч.4 ст.70, ч.1 ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці.
Відповідно судом призначається покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання, оскільки після постановлення попереднього вироку, в справі встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обиралась. Проте відповідно до вищезазначеного вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2020 року термін відбуття покарання ОСОБА_3 рахується з 27 січня 2020 року.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Посьолки Кузнецького району Пензенської області Російської Федерації винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Бориславського міського суду Львівської області від 15 травня 2020 року, визначивши ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати відповідно до вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2020 року з 27 січня 2020 року.
Речові докази у справі: DVD-R диск із файлами відеозапису з камер відеоспостереження магазину «Рукавичка» за 15 жовтня 2019 року залишити при матеріалах справи.
Вирок суду може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1