Провадження №1-кп/523/719/20
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

02.03.2020 року

Суворовський районний суд м. Одеси в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002442, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

-03.02.2009 Біляївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна;

-відносно якого 16.02.2015 до Суворовського районного суду м. Одеси направлено обвинувальний акт за ст.ст. 187 ч. 2, 186 ч. 2, 296 ч. 4 КК України, та 30.06.2016 до Суворовського районного суду м.Одеси направлено обвинувальний акт за ст. 187 ч. 2 КК України,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В ході судового розгляду було встановлено, що в період часу з 16:15 години до 18:00 години 01.07.2019, ОСОБА_4 , маючи злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна прибув до приватного двоповерхового будинку АДРЕСА_2 . Перебуваючи біля кімнати (без номеру), розташованої на другому поверсі вищезазначеного будинку, ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу, за допомогою раніше заготовленої викрутки, шляхом віджиму пластикового вікна проник до приміщення вищевказаної кімнати.

Знаходячись в кімнаті, ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи неправомірний характер своїх дій, повторно, таємно викрав майно, належне ОСОБА_5 , а саме: гаманець, матеріальної цінності не представляє, в якому знаходились гроші в розмірі 4500 гривень; планшет фірми «Леново» ТАВ 2А7-10F, вартістю 2500 гривень; мобільний телефон марки «HUAWEI» імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 4500 гривень з сім-картою мобільного оператору «Київстар», матеріальної цінності не представляє, № НОМЕР_3 ; два ланцюжки із медичного сплаву, матеріальної цінності не представляють, а всього на загальну суму 11 500 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 місце скоєння кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 30.08.2019 приблизно о 05:00 годині, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 , маючи злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна прибув до приватного будинку № 70 по вул. Керченській в м. Одесі. Перебуваючи біля кімнати (без номеру), розташованої на першому поверсі вищезазначеного будинку, ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу, через незамкнені на ключ двері, проник до приміщення вищевказаної кімнати.

Знаходячись в кімнаті, ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи неправомірний характер своїх дій, повторно, таємно викрав майно, належне ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі J6» імей: НОМЕР_4 , вартістю 4450 гривень, з сім-картою мобільного оператору «Водафон», матеріальної цінності не представляє, № НОМЕР_5 , кросівки фірми «NEW BALANCE» 997Н, вартістю 1800 гривень, кепку чорного кольору, вартістю 250 гривень, а всього на загальну суму 6500 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 місце скоєння кримінального правопорушення залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 винуватість у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ст. 185 ч. 3 КК України визнав повністю, пояснив суду, що дійсно:

-01.07.2019 року по АДРЕСА_3 , він викруткою відкрив вікно та заліз до будинку та викрав гаманець, в якому знаходились гроші в розмірі 4500 гривень; планшет фірми «Леново»; мобільний телефон марки «HUAWEI»; два ланцюжки.

-30.08.2019 року по АДРЕСА_4 , він діяв аналогічно заліз до будинку та викрав мобільний телефон «Самсунг», кросівки фірми «NEW BALANCE» 997Н, кепку чорного кольору.

В скоєному щиро кається, пояснивши суду, що скоював пограбування у зв`язку зі складним матеріальним становищем. Викрадене майно повернуто власникам.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_4 своєї провини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ст. 185 ч. 3 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 185 ч. 3 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_4 у вчинені злочинів, передбачених ст. 185 ч. 3 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, повне визнання винуватості, вчинення злочину через матеріальну залежність.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також, суд враховує заяву потерпілого ОСОБА_5 , який не має до обвинуваченого претензій матеріального характеру.
Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_4 раніше судимий, відповідно до довідок на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_4 не перебуває, довідкою про звільнення з місць позбавлення волі, вимогою ІЦ ГУ НП України, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити у вигляді тримання під вартою.

Речові докази вважати повернутими за належністю.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільні позови не заявлені.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги роз`яснення постанову Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», та керуючись ст.ст. 368-370, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 3 КК України призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_4 залишити без змін, - тримання під вартою.

Строк відбуття призначеного покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 30.09.2019 року, після набрання цим вироком законної сили.

Речові докази, а саме мобільний телефон марки «HUAWEI» імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_5 за належністю; кросівки фірми «NEW BALANCE» 997Н - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1