Справа № 461/6368/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1148/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 27 вересня 2019 року про залишення без задоволення його клопотання про скасування арешту майна,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

заявника ОСОБА_6 ,

представника адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою залишено без задоволення клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови старшого слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 від 22.08.2012 року.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про скасування арешту квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови старшого слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 від 22.08.2012 року. Клопотання мотивував тим, що 02 липня 2013 року ОСОБА_6 вироком Галицького районного суду м.Львова засуджено за ч. 2 ст.307 КК України до шести років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2013 року вирок суду першої інстанції змінено, дії ОСОБА_6 перекваліфіковано на ч.1 ст.307 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Стверджує, що він є особою з інвалідністю другої групи, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , та є співвласником вказаної квартири. Іншими її співвласниками є його мати, батько та брат. Після смерті батька, мати звернулася до нотаріуса для оформлення документів на спадщину, проте у вчиненні вказаних дій матері було відмовлено, оскільки на квартиру накладено арешт.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки конфіскація майна є видом покарання, призначеного ОСОБА_6 вироком суду, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про його виконання, а тому клопотання про скасування арешту майна до задоволення не підлягає.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 27 вересня 2019 року скасувати та постановити ухвалу, якою скасувати арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , який був накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно від 22 серпня 2012 року ст.слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_9 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на те, що Галицьким районним судом пропущено термін пред`явлення виконавчого листа до виконання, місцезнаходження виконавчого листа і виконавчого провадження невідоме, оскільки з відповіді виконавчої служби Личаківського району м.Львова від 16 серпня 2019 року №21351 вбачається, що на виконання такий виконавчий лист відносно нього у кримінальному провадженні до виконавчої служби не поступав та станом на сьогодні на виконання не надходив, а тому оскаржувана ухвала та постанова слідчого про накладення арешту на майно ставить його інваліда та його сім`ю, які також є інвалідами, у скрутне становище.

Заслухавши доповідача, заявника ОСОБА_6 та його представника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування накладеного на майно арешту з огляду на таке.

Як встановлено судом,постановою старшого слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_9 від 22 серпня 2012 року на усе майно обвинуваченого ОСОБА_6 , в тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої він є, накладено арешт, що стало підставою для внесення відомостей про обтяження майна за реєстраційним номером 12952087.

У даній кримінальній справі вироком Галицького районного суду м.Львова від 25 березня 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.307 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2013 року вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації злочинних дій ОСОБА_6 та призначення йому покарання змінено. Вирішено перекваліфікувати дії ОСОБА_6 по епізоду 11.07.2012 року із ч.2 ст.307 КК України на ч.1 ст.307 КК України та постановлено вважати його засудженим за цією частиною та статтею на три роки позбавлення волі. Пом`якшено призначене ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.307 КК України та постановлено вважати його засудженим за цією частиною та статтею із застосуванням ст.69 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання три роки шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. В решті вирок залишено без змін.

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК Українизавданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В силу вимог ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Водночас, питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України.

Згідно з частиною другою статті 52 Кримінального кодексу України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з даними заяви від 27 грудня 2018 року №1/461/79/13 за підписом голови Галицького районного суду м.Львова (к.с.1304/10088/12 а.с.247), на адресу Личаківського ВДВС у м.Львові ГТУЮ у Львівській області направлено виконавчий лист згідно з вироком Галицького районного суду м.Львова від 25 березня 2013 року та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2013 року. Водночас інших даних щодо результатів виконання вироку матеріали справи не містять.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 було засуджено за ч.1, ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді трьох років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, умови, передбачені ст.126 КПК України 1960 року, задля виконання яких і було накладено арешт, продовжують існувати, оскільки даних щодо проведення конфіскації майна засудженого, що належало йому на момент ухвалення вироку, немає, у зв`язку із чим підстави для скасування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту нерухомого майна відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності скасування дії арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_6 , у зв`язку із закінченням строку пред`явлення виконавчого листа до виконання колегія суддів апеляційного суду вважає такими, що не ґрунтуються на нормах закону про кримінальну відповідальність, а викладені обставини не можуть слугувати підставою для скасування накладеного арешту.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду переконана, що місцевий суд, розглянувши клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту на належне йому нерухоме майно, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону та інших підстав для скасування чи зміни ухвали суду апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 27 вересня 2019 року про залишення без задоволення клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3