Справа № 367/7657/19
Провадження №1-кс/367/74/2020
УХВАЛА
Іменем України

09 січня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3

слідчий ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

розглянувши клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна,
в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/4735/19, з клопотання та матеріалів доданих до нього вбачається, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, а саме земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер :01:174:7387, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є речовим доказом в кримінальному провадженні, що підтверджується постановою про визнання речовим доказом від 07.06.2019, яка винесена слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 , дане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме є матеріальними об`єктами, які є об`єктом кримінально-протиправних дій, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області у вищезазначеній справі прийнято рішення про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказану земельну ділянку.

Вказує, що в рамках кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000282 від 08.02.2019 підозр, обвинувачень не пред`являлось, експертизи арештованої земельної ділянки не проводились. Він не ухиляється від проведення будь-яких слідчих або процесуальних дій, на його думку, кримінальне провадження не є складним для розслідування.

Стверджує, що ОСОБА_5 безпідставно звинувачує його у невиконанні умов укладеного договору, оскільки ним дійсно було збудовано будинок АДРЕСА_1 . Крім того, земельна ділянка, на яку накладено арешт, може бути відчужена тільки за згодою землевласника або за рішенням суду.

Щодо спеціальної конфіскації, яка зазначалася у клопотанні слідчого, це не може бути підставою для накладення арешту на майно, оскільки відповідно до ст. 190 КК України, санкція статті передбачає лише штраф до п`ятдесяти неоподаткованим мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

Стверджує, що загрози подальшого відчуження права користування земельною ділянкою не існує, оскільки без розподілу земельної ділянки ОСОБА_5 відчуження її неможливе. У разі незгоди ОСОБА_5 на розподіл земельної ділянки вказане можливо лише за рішенням суду.

Таким чином, обраний захід не відповідає завданню та меті його накладення, як цього вимагає ч.1 абз. 2 ч.2 абз. 1 ст. 170 КПК України.

При винесенні ухвали Ірпінського міського суду, не враховано приписи ст. 173 КПК України, а саме, наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпеченого діяння. Проте в рамках кримінального провадження, нікому ні підозри, ні обвинувачення не висунуто, тим паче обвинувальний акт до суду не направлено, хоча відповідно до ухвали суду, ОСОБА_5 чітко вказує на винну особу - ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 на даний час у вказаному кримінальному провадженні перебуває у статусі свідка.

Також при винесенні ухвали, не враховано розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Так, накладений арешт не вирішує завдань кримінального судочинства, обмежує лише його права як правомірного власника будівель на отримання у власність земельної ділянки, як того вимагає Договір суперфіцію від 06.10.2019.

Крім того, ухвалою Ірпінського міського суду у справі №367/7657/19 від 09.10.2019 клопотання слідчого частково задоволено, а саме:

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000282 від 08.01.2019 на житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_8 шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Відмовлено у накладенні арешту на житлові будинки, що знаходяться на земельних ділянках за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , що належать на праві власності ОСОБА_8 .

Ухвалою Київського апеляційного суду ухвалу Ірпінського міського суду у вищевказаній справі залишено в силі (справа №11-сс/824/6007/2019).

Не забезпечення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження підтверджується тим фактом, що ОСОБА_8 повинен був відчужити будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_5 повинна була здійснити поділ земельної ділянки в АДРЕСА_1 . Таким чином, накладений арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:174:7387 та на будинок АДРЕСА_8 , робить неможливими виконання умов договору Суперфіцію.

Таким чином, арештовуючи вищевказані об`єкти не враховано наслідки такого арешту.

Стверджує, що відносини, які виникли між ним з ОСОБА_5 є цивільно-правовими, що підтверджується позовною заявою ОСОБА_5 до нього про зобов`язання виконати Договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 06.10.2017 та ухвалою Ірпінського міського суду від 15.08.2019.

Так, заявник - ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_8 про зобов`язання виконати умови договору. У зв`язку з тим, що умови договору виконані зі сторони ОСОБА_8 , заявниця направила до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду, суд прийняв відповідне рішення про залишення його без розгляду.

Таким чином, факт подачі заяви, про залишення без розгляду позовної заяви, прямо свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні №0000282 від 08.02.2019.

Крім того, ОСОБА_8 направлено до заявника - ОСОБА_5 пропозицію щодо повного виконання умов договору та акт прийому-передачі квартири.

Вказує, що підставою для заявления ним клопотання є Договір суперфіцію від 06.10.2017 та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Крім того, наявність кримінального провадження, арешту земельної ділянки, накладеного ухвалою Ірпінського міського суду від 19.06.2019 у справі № 367/4735/19 обмежує його права, як учасника кримінального провадження (яким він є в силу ст. 3 ч. 1 п. 25, ст. 64-2 КПК України, оскільки його права на отримання у власність арештованої земельної ділянки обмежено.

В судовому засіданні представник заявника клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

В судовому засіданні слідчий проти задоволення клопотання заперечував.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечувала.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Згідно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2019 року у справі № 367/4735/19 клопотання слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури юристом 1-го класу ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задоволено. Накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме на земельну ділянку, прощею 0,1 га, кадастровий номер :01:174:7387, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 , заборонивши відчуження вказаного майна, тимчасово, до скасування даного арешту у встановленому КПК України порядку.
Згідно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 09 жовтня 2019 року у справі № 367/7657/19 клопотання прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - задоволено частково. Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000282 від 08.02.2019 на житловий будинок (об`єкт нерухомості), що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_8 шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження. У решті заявлених вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду ухвалу Ірпінського міського суду у вищевказаній справі залишено в силі (справа №11-сс/824/6007/2019).

Відповідно до ч 2 ст. 174 КПК України «Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.

Відповідно до ч 1 ст. 100 КПК України «Речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.»

Відповідно до ч 9 ст. 100 КПК України «Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.»

У судовому засіданні встановлено, що заявник не є власником земельної ділянки, прощею 0,1 га, кадастровий номер :01:174:7387, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість спірна земельна ділянка належить на праві власності належить ОСОБА_5 .

Крім того, належна ОСОБА_5 земельна ділянка є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000282 від 08.02.2019.

Також встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено.

Таким чином, з наданих матеріалів клопотання, пояснень слідчого та власника майна ОСОБА_5 вбачається, що на даному етапі кримінального провадження потреба досудового розслідування у арешті майна не відпала. При цьому, слідчий суддя на даній стадії не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину.

Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави, передбачені ч 2 ст. 174 КПК України для скасування арешту, який був накладений на нерухоме майно ухвалою слідчого судді від 19 червня 2019 року, у зв`язку з чим відмовляє у клопотанні про скасування арешту майна.

Керуючись ст. 170,174, КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000282 від 08.02.2019 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1