ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/5915/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/671/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , без участі інших учасників, а саме представника ВК №54, належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 10 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Таке рішення суду мотивовано тим, що засуджена ОСОБА_7 відбуває покарання за особливо тяжкий злочин, пов`язаний з завданням смерті іншій людині, свою вину у вчиненому у судовому засіданні визнала, однак згідно вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 02 2014 року, свою вину визнавала частково, та, маючи позов про відшкодування шкоди, не вчинила добровільних дій, спрямованих на таке відшкодування, що, за думкою суду, свідчить про відсутність щирого каяття у вчиненому. Крім того, відсутність заохочень за час відбування покарання у ДУ «Качанівська виправна колонія № 54» свідчить, що засуджена не весь період перебування у місцях позбавлення волі доводила своє виправлення (а.с.40-41).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, засуджена подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити її клопотання та застосувати щодо неї положення ст.81 КК України.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, зазначила, що знаходиться в місцях позбавлення волі з 2014 року, правила внутрішнього розпорядку не порушувала, з іншими засудженими конфліктів не мала, з повагою ставилася до адміністрації колонії, працювала на посаді нічної днювальної ВСПС №3. Вважає, що довела своє виправлення, що підтверджується подяками та характеристикою УВК (№129), в якій вона утримувалася до розформування. Також зазначила, що вину в інкримінованому їй злочині визнала повністю, щиро розкаялася. Вказала, що має інвалідність 3 групи, на волі її чекають четверо дітей (а.с.46-47).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджена та її захисник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженої, вважала оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою.

Представник ВК №54, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженої та її захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, ст.81 КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 04 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17 оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Вивченням матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 засуджена вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 02 2014 року за ч.1 ст.115 КК України до 8 років позбавлення волі. Строк покарання обчислюється з 10 11 2013 року (арк.ос.спр.1-3).

13 квітня 2016 року до ОСОБА_7 була застосована ст.72 КК України та в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення із розрахунку за один день позбавлення волі два дня попереднього ув`язнення, тобто період з 10 02 2014 року по 10 06 2014 року включно.

Початок відбуття строку покарання засудженій рахується з 10 11 2013 року (арк.ос.спр.17), кінець строку покарання 10 07 2021 року, отже на час розгляду справи засуджена відбула більше 3/4 призначеного строку покарання, пільга відкрилась 10 липня 2019 року.

25 07 2019 року засуджена ОСОБА_7 звернулася до суду із клопотанням про застосування щодо неї ст.81 КК України (а.с.1).

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 10 2019 року в задоволенні подання відмовлено з наведених вище підстав (а.с.40-41).

Даючи оцінку законності оскаржуваної ухвали суду та обґрунтованості апеляційної скарги засудженої, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Вивченням даних про особу ОСОБА_7 та даних, що характеризують засуджену під час відбування ним покарання, встановлено таке.

Засуджена ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 14 02 2014 року.

Під час перебування в Сумському слідчому ізоляторі характеризувалася задовільно. Стягнень та заохочень не мала. До праці не залучалася.

З 05 07 2014 року відбувала покарання в ДУ «Уманська виправна колонія (№129). Була працевлаштована днювальною відділення. Мала два дисциплінарних стягнення, п`ять разів заохочувалася адміністрацією установи (арк.ос.спр.191).

З 20 06 2019 року відбуває покарання в ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)».

Відповідно до характеристики начальника Качанівської ВК №54 від 17 07 2019 року, засуджена характеризується посередньо. Дисциплінарних стягнень не має. Адміністрацією установи не заохочувалася. Працевлаштована черговою відділення з погодинною формою оплати праці. Поставленні завдання виконує під контролем адміністрації. Дотримується правомірних взаємовідносин ті ввічливого ставлення з персоналом установи з метою отримання поблажливості. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. Виконує передбачені законодавством вимоги персоналу установи. Не допускає порушень пожежної безпеки та безпеки праці.

Відповідно до ст.123 КВК України приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», «Правова освіта», «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт». До участі у реалізації програм відноситься задовільно, але активності не проявляє.

Відповідно до ст.110 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з дітьми шляхом телефонних розмов (а.с.7-8).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки, тобто активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та інше.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання тощо.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 04 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. Під час прийняття рішення про застосування умовно-дострокового звільнення, повинна вивчатися поведінка засудженого протягом усього строку відбування покарання, його ставлення до вчиненого та до режиму відбування покарання, активну участь у суспільному житті установи виконання покарань.

Відповідно до ч.3 ст.6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Аналіз відомостей, що містяться в особовій справі ОСОБА_7 , дані про особу засудженої та її поведінку за весь час відбування покарання свідчать про те, що на час звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, засуджена тільки почала ставати на шлях виправлення, про що вірно зазначив суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали та з чим погоджується апеляційний суд.

Разом з тим, як вбачається з витягу з протоколу № 18 від 17 07 2019 року, засідання комісії ДУ «Качанівська ВК №54» по поданню засуджених до умовно-дострокового звільнення, комісія відмовила в поданні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 , як такої, що не довела своє виправлення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що були зроблені після дослідження даних про особу засудженої, а також характеризуючих її під час відбування покарання даних, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст.81 КК України та рекомендаціям, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 04 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Колегія суддів погоджується з рішенням районного суду про відсутність підстав для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Посилання в апеляційній скарзі на повне визнання вини та щире розкаяння у скоєному колегією суддів не приймаються з огляду на те, що засуджена ОСОБА_7 відбуває покарання за особливо тяжкий злочин, пов`язаний з завданням смерті іншій людині, та маючи позов про відшкодування шкоди, не вчинила жодних добровільних дій, спрямованих на таке відшкодування, що, на думку суду, свідчить про відсутність щирого каяття у вчиненому.

Інші доводи апеляційної скарги засудженої також не спростовують висновки суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та яким надана оцінка судом першої інстанції.

У зв`язку з викладеним апеляційна скарга ОСОБА_7 залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін, як така, що є мотивованою, обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 10 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 ,- залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ ________________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4