Провадження № 1-кс/638/667/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону від 10.02.2020 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000264 від 28.11.2019 за ч.1 ст.384 КК України, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку статті 303 КПК України, в якій просив скасувати постанову прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 від 10.02.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000264від 28.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.384 КК України.
Скарга мотивована тим, що військовою прокуратурою Харківського гарнізону здійснюється процесуальне керівництво за ходом розслідування кримінального провадження за №0000264 від 28.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.384 КК України, що розслідується територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м.Полтаві, за заявою ОСОБА_6 Дзержинським районним судом м.Харкова розглядається кримінальне провадження №000070 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . В ході досудового розслідування даного кримінального провадження були допущені службові підлоги, перевищення службових повноважень, провокаційні дії, що згодом послужило підставою для притягнення заявника до кримінальної відповідальності. 07.02.2020 року до військової прокуратури Харківського гарнізону подано заяву про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000264 від 28.11.2019 за ч.1 ст.384 КК України, оскільки під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №000070 співробітниками УСБУ в Харківській області та слідчими ТУ ДБР у м.Полтаві, при співучасті ОСОБА_9 і ОСОБА_10 було сфальсифіковано матеріали зазначеного кримінального провадження та штучно створено докази, на підставі яких заявника незаконно притягнули до кримінальної відповідальності. Внаслідок вказаного кримінального правопорушення заявнику завдано моральної шкоди. Зазначає, що 17.02.2020 року він отримав постанову від 10.02.2020 року, якою відмовлено йому у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000264 від 28.11.2019 року за ч.1 ст.384 КК України. Вважає зазначену постанову незаконною, необґрунтованою. Вказує, що в тексті постанови відсутні посилання на проведені слідчі чи інші процесуальні дії, які в своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують, що йому не завдано моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав заявлені в скарзі вимоги, просив задовольнити скаргу з наведених у ній підстав.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що ОСОБА_3 не може бути визнаний потерпілим у даному кримінальному проваджені.
Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом Територіальним управлінням Державного бюро розслідування, розташованим у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000264 від 28.11.2019 за ч.1 ст.384 КК України.
Вказане кримінальне провадженні зареєстровано на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.11.2019 року, якою зобов`язано прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону внести у встановленому порядку до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень за клопотанням ОСОБА_6 від 13.11.2019 року, відповідно до якого на думку ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_10 надала завідомо неправдиві покази .
07.02.2020 року ОСОБА_3 звернувся до прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_12 із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000264.
Постановою прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 від 10.02.2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000264 від 28.11.2019 року відмовлено у повному обсязі.
Вказана постанова мотивована не встановленням очевидних та достатніх підстав вважати, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, будь-яких доказів чи обґрунтування завданої шкоди заявником не надано.
Надаючи оцінку на предмет обґрунтованості постанови слідчого про відмову у визнані потерпілим суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. (ч. 2 ст.55 КПК України)
Положеннями частини п`ятої вказаної норми передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Обґрунтовуючи заяву про залучення у якості потерпілого до кримінального провадження №0000264 від 28.11.2019 року ОСОБА_3 зазначає про завдання йому моральної шкоди, що спричинена ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час проведення досудового розслідування кримінального провадження співробітниками УСБУ в Харківській області та слідчими ТУ ДБР у м.Полтаві, внаслідок чого було сфальсифіковано матеріали зазначеного кримінального провадження та штучно створено докази, на підставі яких його незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи кримінальне провадження №0000264 від 28.11.2019 року зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.384 КК України.
Частиною першою статті 384 КК України передбачена відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.
Отже, об`єктом злочину, передбаченого статтею 384 КК України, є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі. Суспільна небезпечність цього злочину полягає в тому, що він порушує нормальну діяльність органів дізнання, досудового слідства і суду щодо виявлення та дослідження фактів і обставин, які мають значення для об`єктивного, повного та всебічного розслідування і розгляду кримінальних та цивільних справ, перешкоджає встановленню істини та постановленню правосудного судового акта.
Поряд з цим, під час розгляду скарги, ОСОБА_3 не навів доказів, що кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.384 КК України, яке внесено до єдиного реєстру за його заявою, йому спричинена моральна, фізична або майнова шкода, а тому він правомірно прокурором не визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні.
При цьому, саме по собі звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення не є визначальним для вирішення питання про визнання особи потерпілою.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Посилання ОСОБА_3 на те, що йому завдана моральна шкода не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки у даному кримінальному провадженні фізична особа не може бути потерпілою особою, так як злочин, передбачений ч.1 ст.384 КК України, полягає в тому, що він завдає шкоди нормальній діяльності органів дізнання, досудового слідства та суду, а не фізичній особі.
З огляду на зазначене, постанова прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 від 10.02.2020 року, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінального провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000264 від 28.11.2019 року, прийнята у відповідності до вимог статті 55 КПК України.
Частиною першою та другою статті 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.2, 9, 25, 55, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону від 10.02.2020 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000264 від 28.11.2019 за ч.1 ст.384 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді в порядку ст.309 КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1