Справа № 359/3418/19 Головуючий у 1інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2235/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
23 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
23.04.2020 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 закінчується, однак закінчити судовий розгляд кримінального провадження до цього часу не представляється можливим. Прокурор в обґрунтування свого клопотання та на обґрунтування ризику, передбачено п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначив, що ОСОБА_8 під тягарем майбутнього покарання має реальну можливість переховуватись на території Російської Федерації чи іншої держави, оскільки відповідно до довідки Державної прикордонної служби, обвинувачуваний неодноразово виїжджав через пропускні пункти «Гоптівка» та «Плетинівка». На обґрунтування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, ОСОБА_8 безпосередньо або через інших осіб, може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_9 , оскільки в судовому засіданні, коли суд перебував у нарадчій кімнаті, обвинувачений ОСОБА_8 погрожував йому фізичною розправою. Дані обставини підтвердила потерпіла ОСОБА_10 . Були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили факт погрози потерпілому зі сторони обвинуваченого. Свідок ОСОБА_14 заперечила наявність погроз зі сторони ОСОБА_8 , проте підтвердила факт словесного конфлікту.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 24 год. 21.06.2020 включно, утримуючи його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не досліджував жодних доказів, які б свідчили про продовження існування ризиків для кримінального провадження та автоматично продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 . Окрім того зазначає, що прокурор не надав жодних доказів, які б свідчили про неналежне виконання ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України та доказів на підтвердження фактів незаконного впливу обвинуваченого на свідків. Також вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги та не надав належної оцінки доводам сторони захисту, щодо того, що з плином часу тривале тримання під вартою вимагає додаткового обґрунтування, а також перебування ОСОБА_8 під вартою в умовах пандемії коронавірусу створює загрозу для його життя і здоров`я. Тому, вважає, що прокурором не надано доказів існування особливих, екстраординарних обставин для продовження тримання обвинуваченого під вартою, а ухвала суду не відповідає фактичним обставинам справи кримінального провадження, оскільки, на думку апелянта, висновки суду про тримання обвинуваченого під вартою не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового засідання.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_15 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
За таких обставин захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 має право на оскарження ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.04.2020 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.
Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки вони знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.
На підставі наведеного, ухвалою Київського апеляційного суду від 18.05.2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 - захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та ухвалою апеляційного суду від 28.05.2020 року провадження призначено до розгляду.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Рішення про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував доведенням існування ризиків переховування обвинуваченого від суду та безпосередньо або через інших осіб, може незаконно впливати на потерпілого. При цьому, судом зроблений висновок про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти зазначеним ризикам.
Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, які ґрунтуються на вимогах закону, відповідають матеріалам кримінального провадження, у зв`язку із чим із цими висновками колегія суддів погоджується.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та його стан здоров`я, який не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, може впливати на свідків, так як в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , підтвердили факт погрози потерпілому зі сторони обвинуваченого, а отже, вказані обставини на даному етапі провадження у справі потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними даними, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Доводи адвоката що перебування ОСОБА_8 під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» в умовах пандемії корона вірусу COVID-19 створює загрозу для його життя і здоров`я не є об`єктивною обставиною для безумовного скасування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, тому колегія суддів не приймає їх до уваги та вважає що суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - захисника обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - без зміни.

Головуючий:

Судді: