Справа №705/4009/15-к
1-кп/705/231/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2020 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Умані Черкаської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 05 лютого 2015 року по обвинуваченнюОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.365 КК України,-

за участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3
захисників
обвинувачених - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Уманського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0000058 від 05 лютого 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України.

З матеріалів кримінального провадження і реєстру долученого до відповідного обвинувального акту вбачається, що в межах даного кримінального провадження обвинувальний акт уже надходив до Уманського міськрайонного суду і ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.02.2016 р. (головуючий суддя ОСОБА_10 ) було повернуто обвинувальний акт прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2016 р. ухвалу Уманського міськрайонного суду від 24.02.2016 р. було залишено без змін.

У жовтні 2016 року вищевказане кримінальне провадження було повторно направлено до Уманського міськрайонного суду для розгляду по суті. Тобто, 12 жовтня 2016 року до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з прокуратури Черкаської області надійшов обвинувальний акт, який був затверджений 01 липня 2016 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12 жовтня 2016 року дане кримінальне провадження було визначено до розгляду судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_11
18 жовтня 2016 року відповідно до ухвали судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_11 у вищевказаному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2016 р. обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК України було повернуто прокурору.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19.01.2017 р. ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2016 р. було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 07 лютого 2017 року дане кримінальне провадження було визначено до розгляду судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_12 .
Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_12 від 10.04.2017 р. було прийнято матеріали кримінального провадження до провадження судді та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.06.2017 р. обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК України було повернуто прокурору.
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 06.02.2018 р. ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.06.2017 р. було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.02.2018 р. справу було передано для розгляду судді ОСОБА_12 .
Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_12 від 05.03.2018 р. було прийнято матеріали кримінального провадження до провадження судді та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області (головуючий суддя ОСОБА_13 ) від 07.05.2018 р. було задоволено заяву прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_14 про відвід судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_12 від розгляду кримінального провадження, а матеріали кримінального провадження передано до канцелярії Уманського міськрайонного суду Черкаської області для визначення автоматизованою системою документообігу суду іншого складу суду в даному судовому провадженні.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2018 року - справу було передано для розгляду судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 .
Справа систематично призначалася до розгляду в підготовчому судовому засіданні, з врахуванням навантаженості в Уманському міськрайонному суді Черкаської області, де склалася критична кадрова ситуація, яка протягом тривалого періоду часу не знаходить свого вирішення, що призводить до значної перезавантаженості працюючих суддів. Станом лютий 2020 року підготовче засідання не проведено і в черговий раз підготовче судове засідання було призначено на 05 лютого 2020 року.
05 лютого 2020 року в підготовче судове засідання не з`явилася представник цивільного відповідача - ОСОБА_15 , будучи належним чином повідомлена про місце, дату і час проведення підготовчого судового засідання, про причини неявки суд не повідомила. Присутні учасники підготовчого судового засідання вказували на можливість проведення підготовчого судового засідання у відсутність представника цивільного відповідача.
05 лютого 2020 року в підготовче судове засідання в черговий раз не з`явився представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_16 і про причини неявки суд не повідомив. Потерпіла вказувала на можливість проведення підготовчого судового засідання у відсутність її представника і інші учасники підготовчого судового засідання, з врахуванням позиції потерпілої, вказували на можливість проведення підготовчого судового засідання у його відсутність.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги КПК України.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в підготовчому судовому засіданні підтримали думку прокурора з приводу можливості призначення справи до судового розгляду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні вказував на необхідність повернення обвинувального акту прокурору та посилався, в обґрунтування підстав для повернення, на обставини, які були ним викладені в письмових клопотаннях, які ним подавалися через канцелярію суду 24.07.2018 року та 04.10.2019 року. Адвокат Лисий вказував, що це одне і теж клопотання, однак в останньому клопотанні він остаточно виклав свою позицію з приводу наявності істотних порушень КПК України, які на його думку унеможливлюють призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, і в судовому засіданні він уточнив, що взагалі не вбачає можливості доопрацювання обвинувального акту.
24.07.2018 року та 04.10.2019 року на адресу Уманського міськрайонного суду захисником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_6 були направлені клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для належного оформлення. В клопотаннях адвокат вказує, що в липні 2015 року обвинувальний акт у даному кримінальному провадження було направлено для розгляду до Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Уманський міськрайонний суд Черкаської області ухвалою від 24.02.2016 р. повернув обвинувальний акт прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України. В клопотанні зазначено, що суд визнав, що в сукупності допущені під час досудового розслідування недоліки є істотними і позбавляють суд можливості призначити справу до судового розгляду, так як вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків до нього вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України. В клопотанні міститься посилання на те, що ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2016 р. ухвалу Уманського міськрайонного суду від 24.02.2016 р. було залишено без змін. Крім того, адвокат вказує, що в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2016 р., зазначено, що в обвинувальному акті взагалі не зазначено яким нормативним актом регулюються повноваження обвинувачених і які саме положення цього акту ними були порушені у конкретному випадку та не вказано настання наслідків у вигляді істотної шкоди, крім того, формулювання обвинувачення є неконкретним. Адвокат в клопотанні наголошує, що з урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а за правилами ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, апеляційний суд дійшов до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо вказаних осіб. Також, в клопотанні вказано, що Уманський міськрайонний суд ухвалою від 24.06.2016 р. роз`яснив прокурору, що термін, протягом якого прокурору необхідно усунути недоліки у обвинувальному акті у кримінальному провадженні починається з моменту ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, тобто строк виконання ухвали Уманського міськрайонного суду від 24.02.2016 р. закінчився 28.05.2016р. Також адвокат в клопотанні про повернення обвинувального акту прокурору вказує, що 11 липня 2016 року ОСОБА_4 в прокуратурі Черкаської області було вручено обвинувальний акт, у якому, на думку представників прокуратури, було усунено недоліки на виконання ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 р. При цьому, адвокат зазначає, що недоліки указані в ухвалі Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 р. та ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 28.04.2016 р. прокурором не були усунуті та конкретне обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично так і не висунуто. Крім того, в клопотанні вказано, що обвинувальний акт складено процесуальним керівником ОСОБА_17 05.07.2015 року у приміщенні прокуратури Черкаської області в м. Черкаси по вул. Свято-Макаріївська, 135а. та вказаний обвинувальний акт затверджено заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Черкаської області ОСОБА_17 в тому ж приміщенні 01.07.2016 року. Вказаний обвинувальний акт надійшов до Уманського міськрайонного суду Черкаської області 12.10.2016 року, тобто більш ніж через 3 місяці після його затвердження. Адвокат зазначає, що оскільки передбачений ст. 219 КПК України строк досудового розслідування закінчився і його не було продовжено в передбаченому КПК України порядку, у визначений ухвалою суду термін допущені при розслідуванні провадження недоліки усунуто не було, то він вважає, що отриманий його підзахисним ОСОБА_4 11 липня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000058 складений і направлений до суду поза межами строків досудового розслідування, тобто не уповноваженою на те законом особою, у зв`язку з чим він не відповідає вимогам КПК України і не може бути розглянутий судом, а підлягає поверненню прокурору. У клопотанні також вказано, що в обвинувальному акті, затвердженому 01.07.2016 року, в порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України не зазначено формулювання обвинувачення, що свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, та фактичне непред`явлення підозрюваним обвинувачення та не набуття ними статусу обвинувачених. Захисник вважає, що стороною обвинувачення відкрито ігноруються вимоги кримінального закону, яким декриміналізовано інкримінуємі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дії. Крім того, адвокат ОСОБА_6 зазначає, що Законом України від 13 травня 2014 № 1261-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» (далі - Закон № 1261-VII), який набув чинності 4 червня 2014 року, внесено зміни до пункту 3 примітки до статті 364 КК України, який застосовується і для визначення складів злочинів, передбачених статтями 364, 365 КК України, де поняття «істотна шкода» як ознака складу злочину, інкримінованого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , змінилось. Законом України № 1261-VII було викладено в новій редакції пункти 3 і 4 примітки до статті 364 КК України, у яких містяться нормативні визначення для складів злочинів у сфері службової діяльності ознак - «істотна шкода» та «тяжкі наслідки». Відповідно до змін, внесених Законом № 1261-VII, «істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 КК України вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян». Адвокат вказує, що згідно обвинувального акту ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються за ч.2 ст.28,ч 2 ст. 365 КК України за заподіяння істотної шкоди у виді підриву авторитету правоохоронних органів, незаконного позбавлення волі громадянки ОСОБА_8 на 4 години та порушенні її права на фізичну свободу та особисту недоторканість, а не за вчинення шкоди в майновому еквіваленті. Указана обставина внаслідок набрання чинності Законом № 1261-VII з визначенням «істотної шкоди» залежно від її розміру (що перевищують 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) дає підстави для висновку, що «істотна шкода» як суспільно небезпечні наслідки діянь, передбачених ст.ст. 364, 365 КК України стали формалізованими, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ст.365 КК України. 19 квітня 2000 року Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статті 58 Конституції України, статей 6, 81 Кримінального кодексу України (справ про зворотну дію кримінального закону в часі). У ньому, зокрема, зазначається, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, окрім випадків, коли вони скасовують або пом`якшують кримінальну відповідальність особи. За загальним правилом, пом`якшення покарання здійснюється шляхом зміни санкції статті кримінального закону. Адвокат вказує, що такий висновок суду відповідає вимогам статті 5 КК України, згідно якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Аналогічні вимоги обов`язковості ретроактивного застосування кримінального закону, який скасовує караність діяння, містяться у статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції), яка є частиною національного законодавства України та в практиці Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд). З огляду на наведене, захисник вважає, що незастосування нової редакції примітки 3 до статті 364 КК, що виникла на підставі Закону № 1261-VII, до кримінально-правових ситуацій, які виникли раніше, зокрема щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , обвинувачених за ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, становитиме порушення статті 58 Конституції України та статті 7 Конвенції. Саме такий висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права викладено в постанові від 27 жовтня 2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 5-99кс16, який відповідно з вимогами ч.1 ст.458 КПК України, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції. Адвокат ОСОБА_6 наполягав на тому, що вимоги ухвал суду першої та апеляційної інстанції, якими первинно обвинувальний акт було повернуто прокурору, стороною обвинувачення не було усунуто, прокурор ОСОБА_17 01.07.2016 року не мав повноважень затверджувати відповідний обвинувальний акт поза межами процесуальних строків і тому вказані обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту ч.ч. 1,3 ст. 291 КПК України. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у встановлений КПК України спосіб не було належним чином пред`явлено обвинувачення, а обвинувальний акт складено і підписано неповноважною особою поза межами процесуальних строків, захисник адвокат ОСОБА_6 посилався на те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не можуть вважатися обвинуваченими у кримінальному провадженні №0000058, що узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. В клопотанні від 04.10.2019 року захисник обвинуваченого ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_6 також вказував, що прокурор формулюючи обвинувачення не виклав обставини таким чином, щоб вони були доступними для розуміння по суті. Також адвокат в обґрунтування вимог клопотання про повернення обвинувального акту прокурору вказав, що пряме зазначення прізвища особи, яка обвинувачується вчиненні злочинів спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме анкетних даних ОСОБА_19 при відсутності посилань на те, що відносно нього є обвинувальний вирок - є істотним порушенням вимог КПК України та порушенням права на захист і презумпції невинуватості. Також захисник посилався на те, що всупереч вимог ст. 291 КПК України в обвинувальному акті зазначено перелік назв процесуальних документів та доказів, якими, як вказано, підтверджується причетність обвинувачених до вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення. При цьому реєстр матеріалів досудового розслідування, наданий до суду разом з обвинувальним актом не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому не зазначені всі процесуальні рішення з моменту внесення даних про кримінальне правопорушення до ЄРДР і до прийняття одного з процесуальних рішень, які є формами закінчення досудового розслідування. Тому адвокат ОСОБА_6 вважає, що обвинувальний акт та долучені до нього документи, в т.ч. ксерокопія цивільного позову, а не оригінал цивільного позову, свідчать про істотне порушення вимог КПК України (ст.ст. 109, 291, 293 КПК України) та порушення права на захист учасників процесу, що на його думку є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання його захисника адвоката ОСОБА_20 та просив повернути обвинувальний акт на дооформлення прокурору з підстав наведених у заявленому клопотанні.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_3 підтримали клопотання та вказували на наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обвинувальний акт з додатками відповідає вимогам КПК України, в тому числі ст.291 КПК України. Також прокурор в обґрунтування своєї позиції посилався на наявність попередніх ухвал суду першої інстанції про повернення обвинувального акту, які були скасовані апеляційним судом. Одночасно прокурор в підготовчому судовому засіданні підтвердив, що оригінал цивільного позову знаходиться в матеріалах кримінального провадження і чому він не був долучений до обвинувального акту він пояснити не зміг, оскільки на той час не був процесуальним прокурором по даному провадженні і вперше приймає участь у підготовчому судовому засіданні. Також він не зміг пояснити чому при наявності цивільного позову потерпілої, в обвинувальному акті не відображено факт її наявності, що згідно ст. 91 КПК України також підлягає доказуванню.
Потерпілі в підготовчому судовому засіданні підтримали думку прокурора з приводу відсутності підстав для повернення обвинувального акту.
Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання,вивчивши обвинувальний акт з додатками та інші матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 365 КК - підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України та роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України», у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Аналізуючи практику ЄСПЛ, зокрема наведену в рішенні від 25.07.2000 у справі «Матточча проти Італії», суд приходить до висновку, що обвинувальний акт в кримінальному провадженні має містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі органу досудового розслідування. Ступінь детальності інформування обвинуваченого, в даному випадку, залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку, відомості надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння суті висунутого обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В обвинувальному акті вказано, що його складено процесуальним керівником ОСОБА_17 05.07.2015 року у приміщенні прокуратури Черкаської області в м. Черкаси по вул. Свято-Макаріївська, 135а та вказаний обвинувальний акт затверджено заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Черкаської області ОСОБА_17 в тому ж приміщенні 01.07.2016 року.
Згідно з ч.1 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Відповідно до ч.1 ст.116 КПК України процесуальні дії мають виконуватись у встановлені цим кодексом строки.

Згідно вимог ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, анкетні відомості кожного потерпілого, прізвище, ім`я, по-батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта, дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідуванні; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до вимог ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Згідно з положеннями ст.. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, тощо.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.. 291 КПК України і зокрема містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання відповідного обвинувачення.
Таким чином, формулювання обвинувачення повинно містити виклад конкретних фактичних обставин події ( час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, які обґрунтовують висновок про наявність у діях особи складу відповідного кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, тобто мають бути викладені всі ознаки, які є суттєвими для даного складу злочину. При цьому, якщо обвинувачених декілька, - у формулюванні обвинувачення кожному з них, має бути вказано, які саме дії ставляться обвинуваченому в провину за відповідною статтею, з врахуванням особливостей об`єктивної сторони інкримінованого їм кримінального правопорушення з кваліфікуючою ознакою «групою осіб».

Зокрема, згідно п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст.110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України. Частини 5 та 7 п. 2 ст.291 КПК України передбачають, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України з зазначенням, встановленого відповідно до вимог даного КПК України розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Натомість вказані вимоги закону виконані не були.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тому формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим. Однак зі змісту останнього вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення спільно з ОСОБА_19 . В обвинувальному акті дослівно вказано:

«… ОСОБА_3 , маючи спеціальне звання старший лейтенант міліції, за попередньою змовою з ОСОБА_19 та ОСОБА_4 вчинив перевищення влади, що супроводжувалося насильством у вигляді незаконного позбавлення волі потерпілої із застосування зброї, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інтересам держави…»;

«…Після цього, ОСОБА_19 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 маючи при собі фотокартку та повні анкетні дані розшукуваної особи, 31.01.2014 року близько 12 години, будучи наділеними владою представника державного органу виконавчої влади-працівника правоохоронного органу, який має діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1 , без законних на те підстав…не повідомивши про підстави та мотиви затримання;…не назвавшись працівником міліції, діючи умисно та за попередньою змовою, не дотримуючись вищевказаних норм законодавства, шляхом заламування рук за спину із застосуванням фізичної сили здійснили затримання не розшукуваної особи ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а затримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою подальшого отримання від ОСОБА_8 грошових коштів за її звільнення…».

В порушення вимог ст. 42 КПК України обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пред`явлено не конкретне обвинувачення: не вказані спосіб, конкретні дії кожного обвинуваченого, що входять в об`єктивну сторону інкримінованого їм складу злочину ( з врахуванням того, що вчинення злочину згідно даних обвинувального акту відбувалося за участю в тому числі - ОСОБА_19 - групою осіб ). В обвинувальному акті дослівно вказано: «…Продовжуючи спільний умисел на перевищення влади, ОСОБА_19 разом із ОСОБА_3 , о 15 годині 50 хвилин доставили ОСОБА_8 до Тростянецького РВ УМВС України у Вінницькій області, який знаходиться у м.Тростянець Вінницької області по вул.Леніна,102, де обмеживши можливість ОСОБА_8 вільно пересуватися, залишили її у приміщенні райвідділу Тростянецького РВ УМВС України у Вінницькій області.

Після того, як 31.01.2014 року близько 16 години 30 хвилин заступник начальника Тростянецького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_22 , який особисто знав розшукувану особу ОСОБА_21 , встановив, що ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_3 затримали не розшукувану ОСОБА_21 , а іншу особу, він наказав ОСОБА_19 та ОСОБА_3 відвезти ОСОБА_8 у м.Умань.

Після цього, ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_3 посадили ОСОБА_8 до службового автомобіля «Шкода Октавія»…та відправилися у м.Умань. Близько 18 години 00 хвилин 31.01.2014 ОСОБА_19 та ОСОБА_3 на виїзді з м.Тростянець Вінницької області у напрямку м.Гайсин, на трасі Р-33 сполученням Тростянець-Велика Михайлівка, зустріли ОСОБА_9 , який забрав свою дружину ОСОБА_8 у вказаних співробітників міліції та попрямував у м.Умань…».

Тобто під час формулювання обвинувачення слідчим не враховані положення ст.91 КПК України, щодо обставин, які підлягають доказування в кримінальному провадженні з врахуванням особливостей об`єктивної і суб`єктивної сторони складу злочину, що передбачений ч.2 ст. 365 КК України.

Одночасно, обвинувачення в межах даного кримінального провадження №0000058 від 05 лютого 2015 року пред`явлено лише ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та в обвинувальному акті відсутні посилання, на те, що ОСОБА_19 , через призму правил ст. 17 КПК України, на час надходження даного обвинувального акту до суду вже вважається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (та/або щодо останнього приймалися інші процесуальні рішення), обставини вчинення якого за його участю наведено в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..
Такі суперечності є істотними, оскільки виключають можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення.

Тобто, в порушення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, в наданому до суду обвинувальному акті, як відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , так і відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, із врахуванням специфіки кваліфікації дій обвинувачених, яким пред`явлено обвинувачення в межах даного кримінального провадження за ст. 365 ч. 2 КК України, із застосуванням ч.2 ст. 28 КК України. При цьому, в реєстрі матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000058 у р.ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» лише вказано, що 05.02.2015 року прокурором відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області ОСОБА_23 було винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження . Однак не зрозуміло стосовно кого виділялися дані матеріали, підстави їх виділення, номер провадження, із врахуванням того, що реєстр окрім посилань на номер провадження, яке направлено до суду містить посилання і на інші номера проваджень, тощо.

У відповідності до практики Верховного Суду України, у разі виділення матеріалів кримінального провадження стосовно інших співучасників кримінального провадження в окреме провадження, посилання в обвинуваченні на прізвище вказаних осіб є неприпустимим. Тому, суд вважає, що в даному випадку має місце порушення презумпції невинуватості при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті, викладаючи фактичні обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 інкримінованого злочину прокурором в обвинуваченні, яке він вважає встановленим, як співучасник зазначена інша конкретна особа, а саме: ОСОБА_19 , який не є обвинуваченим у цьому провадженні та позбавлений права на особисту присутність при розгляді даного кримінального провадження, що свідчить про порушення права цієї особи на захист.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).
Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення узгоджується із практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Зокрема, у справі «Хужін та інші проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що положення ч.2 ст.6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямовані на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язанні з розглядом її справи в суді. Тобто, що стосується ОСОБА_19 , то він не є стороною кримінального провадження № 0000058 ( у розумінні ст. 3 КПК УКраїни) і досудове розслідування відносно нього в даному провадженні не здійснюється (прокурор в судовому засіданні посилався на те, що матеріали провадження відносно вказаної особи були виділені в окреме провадження і на його думку, вказання прізвища ОСОБА_19 в даному обвинувальному акті не суперечить вимогам КПК України, оскільки дії, які інкримінуються ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вчинялися спільно з ОСОБА_19 ). Однак, вказавши в обвинувальному актів прізвище ОСОБА_19 , як співучасника вчинення злочину групою осіб, орган досудового розслідування мав би виконати з ним вимоги ст. 290 КПК України, висунути обвинувачення, а в обвинувальному акті зазначити його повні анкетні дані.
За таких обставин, на думку суду, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження в межах поданого прокурором обвинувального акту, в якому зазначається, як учасник групи осіб скоєння відповідного кримінального правопорушення, особа, щодо якої виділені матеріали в окреме провадження,- не представляється можливим реалізувати право на особисту присутність даної особи в судовому засіданні та право на захист вказаної особи. Одночасно, міжнародні стандарти в галузі судочинства послідовно вказують на неприпустимість нехтування презумпції невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд. Так, відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч.2 ст. 14 Міжнароджного пакту про громадянські і політичні права, ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, виклад обвинувачення щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 неприпустимим та сформульованим з істотним порушенням вимог КПК України, оскільки обвинувальний акт містить посилання на вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб з особою, яка не є обвинуваченим в даному кримінальному провадженні.
Вказані обставини також позбавляють суд можливості визначити межі пред`явленого обвинувачення.

З врахуванням викладеного, оскільки в клопотанні адвоката ОСОБА_6 в якості підстав для повернення обвинувального акту від 04 жовтня 2019 року та в підготовчому судовому засіданні були посилання на те, що в обвинувальному акті зазначено прізвище ОСОБА_19 , то суд вважає що в цій частині клопотання підлягає до задоволення.

Одночасно, оскільки інші підстави на які були посилання в клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 , уже ним озвучувалися, при попередньому надходженні кримінального провадження до Уманського міськрайонного суду, і вони були предметом дослідження судом першої інстанції, з викладенням у відповідних ухвалах Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2016 року та 26 червня 2017 року про повернення обвинувального акту , які за результатом розгляду судом апеляційної інстанції були скасовані (ухвали від 19 січня 2017 року та 06 лютого 2018 року відповідно), то суд вважає, що в цій частині клопотання не підлягає до задоволення і посилання прокурора в підготовчому судовому засіданні на ці обставини, як на підставу для відмови у задоволенні клопотання, - вважає обгрунтованими.

Крім того, відповідно до положень ст. 109 КПК України, - реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування. При цьому, виходячи зі змісту п. 4 ч. 2 ст. 36, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 280, ст. 561, ст. 7 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України тощо, зміст процесуальної дії не обмежується поняттям слідчої (розшукової) дії і є значно ширшим.

Зі змісту вказаних статей слідує, що у вказаному реєстрі повинні бути вказані всі, без виділення основних або додаткових, процесуальні дії, які були проведені під час досудового розслідування і прийняті по ним процесуальні рішення.

В той же час, в порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України, у долученому до обвинувального акту в даному кримінальному провадженні а.с. 141-198 т.3 (який згідно даних зазначених у ньому затверджений заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Черкаської області ОСОБА_17 01 липня 2016 року і складений 05.07.2015 року у м. Черкаси у приміщенні прокуратури Черкаської області по вул. Свято-Макаріївська, 135а, к.306 процесуальним керівником ОСОБА_17 ) реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені всі процесуальні рішення та реквізити всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. В реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено номер та найменування такої процесуальної дії при проведенні досудового розслідування, як складання відповідного обвинувального акту, що був надісланий до Уманського міськрайонного суду Черкаської області в жовтні 2016 року, який відповідно до ч.4 ст.110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Так, в реєстрі в п. 43 розділу 11 вказано »…Обвинувальний акт … 14.07.2015….». Крім того, у відповідному розділі є лише посилання на ухвалу Уманського міськрайонного суду про повернення обвинувального акту прокурору від 24.02.2016 року та на ухвалу апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без задоволення від 28.04.2016 року (п.п. 44,45). Тобто, в порушення вимог ст.. 109 КПК України, реєстр не містить даних про всі процесуальні рішення, прийняті під час даного кримінального провадження і взагалі відсутня інформація з приводу проміжку часу з квітня 2016 року .Також в реєстрі не повному обсязі зазначені процесуальні дії проведені в ході досудового розслідування і в послідуючому, не зазначені реквізити процесуальних дій. В реєстрі не в кожній графі зазначені процесуальний статус та прізвища осіб, з якими проводились відповідні процесуальні дії. Фактично перелік проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій у деяких графах реєстру зводиться до неповного вибіркового опису матеріалів кримінального провадження з посиланням на відповідна аркуші справи, наприклад : « … Витяг з ЄРДР …» (при цьому містить реєстр посилання на 5 витягів з ЄРДР без посилання на конкретні номера проваджень і послідуючу долю відповідних проваджень , із врахуванням посилань на проведення процесуальних дій і прийняття процесуальних рішень по провадженнях з іншими номерами, ніж той номер провадження по якому направлений до суду відповідний обвинувальний акт, тощо), «…Повідомлення прокурора про завершення досудового розслідування…» ( в межах якого провадження не вказано, тощо). Що стосується потерпілих, то в реєстрі не має посилань (відсутні дані) про визнання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілими у справі ( при цьому реєстр не містить інших посилань на документи ( процесуальні дії), які б вказували на відповідний процесуальний статус вказаних осіб) і стосовно ОСОБА_9 взагалі вказані суперечливі дані в р.1 реєстру п.61 свідок (допитувався в якості свідка), в п.63 потерпілий (допитувався в якості потерпілого).

Одночасно, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить інформації з якої суд міг би зробити висновок про забезпечення під час досудового розслідування обвинуваченим права на захист - допуску до участі у справі під час досудового розслідування захисника, які б належним чином були оформлені процесуально, з врахуванням відповідних положень КПК України.

Недоліки в реєстр матеріалів досудового розслідування, на думку суду є суттєвими, оскільки реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити вичерпні довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження, а інформація, яка міститься в реєстрі, є відповідально зафіксованим орієнтиром для судового дослідження матеріалів справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даній справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті, невідповідність додатків обвинувального акта вимогам ст. 109 КПК України щодо їх змісту.

Таким чином, суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 369, 371, 372, 395 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000058 від 05 лютого 2015 року по обвинуваченнюОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.365 КК України,- повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченими - протягом семи днів з дня вручення їм копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1