ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи: 648/2995/17 Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/318/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 187 ч. 1 КК
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0001259 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

За вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.1 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислено з моменту його затримання. В строк відбування покарання зараховано період його перебування під вартою з 24 серпня 2017 року по 25 серпня 2017 року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 20000 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Суд встановив, що 24 серпня 2017 року близько 04-00 години ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в автомобілі DEO Nekciya, який рухався з м. Херсона у напрямку с. Чорнобаївка, здійснив напад на ОСОБА_9 , погрожуючи застосуванням зброї, що сприймалось потерпілим як реальна небезпека для його життя та здоров`я, під час якого вчиняв дії на відшукування матеріальних цінностей в автомобілі, після чого знаходячись вже на території автозаправної станції «Аміс» розташованої на 8 км Миколаївського шосе заволодів належним потерпілому планшетом вартістю 1097 грн. 78 коп., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вказує на те, що суд формально перелічив у вироку докази, однак будь-якої оцінки цим доказам не надав, що є порушенням загальних засад судочинства та положень ст. 370, 374 КПК. В обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_7 суд послався на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , однак виклав їх вибірково, з обвинувальним нахилом, не давши оцінки тій їх частині, яка свідчать на користь невинуватості обвинуваченого. У судовому засіданні ОСОБА_7 показав, що не мав умислу на заволодіння майном ОСОБА_9 , між ними виник конфлікт, в ході якого потерпілий безпідставно побив ОСОБА_7 та розтоптав ногами його смартфон. Коли ОСОБА_9 залишив автомобіль та пішов на автозаправку, ОСОБА_7 з помсти розбив скло в автомобілі ОСОБА_9 , пом`яв капот та в рахунок заподіяної йому шкоди забрав планшет. Такі показання обвинуваченого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , однак суд не дав їм належної оцінки. Наведені у вироку показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не відповідають тим, які свідки дали у судовому засіданні, оскільки вони не зазначали про висловлення обвинуваченим погроз потерпілому та викрадення його майна. Суд не дав оцінки показаннями свідка ОСОБА_14 , яка підтвердила, що 24.08.2017 її син ОСОБА_7 був весь у крові і дуже побитий та пояснив, що його побив таксист, в автомобілі якого він загубив свій гаманець, та в ході бійки розбився його смартфон, що узгоджуються з показаннями обвинуваченого про обставини події. Суд в обґрунтування вироку послався на письмові докази, разом з цим, не дав оцінки доводам сторони захисту про їх недопустимість, зокрема протоколу огляду місця події від 24.08.2017, протоколу пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання потерпілому ОСОБА_9 від 24.08.2017, протоколу пред`явлення ОСОБА_12 для впізнання потерпілому ОСОБА_9 від 24.08.2017, протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 від 28.09.2017 з додатками як таких, що не містять всіх необхідних реквізитів. Крім того, в порушення вимог КПК слідчий експеримент проведено слідчим не на місці події, а на території Білозерського відділення поліції ХВП ГУНП в Херсонській області. В порушення вимог ч. 3 ст. 240, ч. 3 ст. 223 КПК не забезпечено присутність підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника під час проведення слідчого експерименту. Судом не оцінено доводи сторони захисту про те, що в ході огляду території АЗС 22 07 ПП «Аміс» Україна виявлено та оглянуто автомобіль «Део Нексія» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 як зовні так і з середини, під час якого вилучено речові докази. Таким чином, слідчим фактично проведено не огляд місця події, а обшук автомобіля без ухвали слідчого судді, що суперечить вимогам ст. 233 КПК України. Крім того стверджує, що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається, разом з цим, з витягу з ЄРДР вбачається, що відомості про злочин до реєстру внесено 24.08.2017 o 11 год. 45 хв., а огляд автомобіля проведено з 07 год. 15 хв, до 10 год, 07 хв. 24.08.2017.

Суд не дав жодної оцінки посиланню сторони захисту на порушення вимог КПК при затриманні ОСОБА_7 , якого не ознайомлено з правами підозрюваного, в тому числі правом на захист. Внаслідок цього протокол впізнання потерпілим ОСОБА_9 ОСОБА_7 від 24.08.2017 є недопустимим доказом разом з додатком до нього.

Вказує, що не дав оцінки доводам сторони захисту про суперечливість доказів, зокрема відеозаписів з камери відеоспостереження АЗС «Аміс» та з камери відеоспостереження приміщення «Української національної лотереї», оскільки колір одягу осіб, зафіксованих камерою відеоспостереження АЗС «Авіс» не відповідає кольору одягу осіб, які зафіксовані на відеозаписі з Української національної лотереї. Крім того, з цих відеозаписів не вбачається, коли саме вони були зроблені, не видно модель автомобіля та його державний номер, обличь осіб, які на ньому зняті, речей, що знаходиться в руках цих осіб.

Суд безпідставно у вироку як на доказ винуватості ОСОБА_7 послався на висновок судово-медичного експерта № 986 від 30.08.2017 року, згідно якого у потерпілого виявлено закритий перелом правої кисті, струс головного мозку, забійну рану голови, крововиливи, садна обличчя, лівої стопи, оскільки закритий перелом правої кисті він отримав від ударів, які він наносив обвинуваченому. Відповідно до показань ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 обвинувачений жодного разу у відповідь не вдарив потерпілого ОСОБА_9 і такі дії ОСОБА_7 не інкримінувались.

Слідчий не забезпечив права ОСОБА_7 бути присутнім при проведенні експертизи, заявити відвід експерту, ставити питання на вирішення експерту. Такі саме права підозрюваного ОСОБА_7 порушено слідчим і при призначенні та проведенні товарознавчої і судово- балістичної експертиз.

В порушення. 4 ст. 69 КПК України експерт у своєму висновку послався на медичні документи ОСОБА_9 які стороні захисту не відкривалися. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що слідчим в передбаченому законом порядку було витребувано з медичного закладу чи отримано дозвіл слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, які були використані судовим експертом для проведення дослідження.

Висновок судової балістичної експертизи вважає недопустимим доказом, оскільки в розписці свідка ОСОБА_12 про добровільну видачу пневматичного пістолета відсутня дата. Перед направленням пістолета на експертизу він слідчим в порушення вимог і ч. 2 ст. 100 КПК України не був оглянутий. Крім того, судова балістична експертиза проведена експертом Херсонського НДЕКЦ МВС України, який є зацікавленою особою, оскільки входить до одного й того самого відомства, що й слідчий.

Вважає, що судом не враховано відомості про особу ОСОБА_7 , що характеризують останнього виключно з позитивного боку, зокрема подяку ОСОБА_7 директора Степанівської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів № 17 Херсонської міської ради від 10.05.2017 за матеріальну допомогу школі та надання автотранспорту на потреби школи, подяку ОСОБА_7 в.о. сільського голови Степанівської сільради Суворовського району м. Херсона за активну співпрацю з громадою села, за плідний внесок у проведенні масових заходів для школи та мешканців села Степанівка, відомості про його роботу, що свідчить про задовільний матеріальний стан обвинуваченого та відсутність в нього потреби у здійсненні розбійного нападу.

В порушення вимог ч.ч. 2, 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом враховано не всі дані про його особу. Відповідно до характеристики в.о. голови Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона ОСОБА_16 обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, скарг на нього не надходило, за характером спокійний та урівноважений, неодноразово допомагав фізично та матеріально сільській громаді. У вироку також не зазначено мотиви відхилення такого доказу. Натомість при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд вказав, що він характеризується посередньо. В порушення вимог п. 2 ч. З ст. 374 КПК України, суд не зазначив мотиви свого рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілого. Судом не вказано, який саме ступінь моральних страждань потерпілого, в чому саме ці моральні страждання полягали, які саме тілесні ушкодження були спричинені обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 , період тривалості такого стану та в чому полягали зусилля потерпілого для відновлення свого попереднього образу життя.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд незаконно охарактеризував особу ОСОБА_7 , як такого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти життя та здоров`я особи. ОСОБА_7 засуджувався вироком Суворовського районного суду м. Херсона 25.07.2005 року за ч. 1 ст. 122 КК України, однак був звільнений від відбування покарання у зв`язку із застосуванням Закону України «Про амністію у 2005 році», що передбачає відсутність в нього судимості.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Прокурор ОСОБА_6 вважав апеляційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення, а судове рішення без зміни.

Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вирок буде законним лише в тому випадку, коли він ухвалений з дотриманням всіх матеріальних законів, які підлягали застосуванню, та відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а саме: його ухваленню передувало проведення передбачених законом процесуальних дій, а зміст вироку викладено у відповідній закону формі.

Форма вироку передбачає певний порядок як розташування всіх складових частин вироку, так і викладу кожної його частини, а також логічність викладу всіх елементів вироку з приведенням відповідного мотивування.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зміст мотивувальної частини вироку визначається предметом доказування у кримінальному провадженні, також складом кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому і який визнано доведеним (або недоведеним) судом. У цій частині суд обґрунтовує рішення, яке буде викладене ним у резолютивній частині вироку, і воно повинно відповідати резолютивній частині.

Однак, суд першої інстанції даних вимог закону не дотримався.

В обвинувальному акті, при викладенні обвинувачення, що пред`явлено ОСОБА_7 органом досудового розслідування, слідчим, окрім формулювання обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_9 в салоні автомобіля Део Нексія», викладено також формулювання обвинувачення у викраденні належного ОСОБА_9 планшета вартістю 1097 грн., вже на території автозаправної станції «Аміс» після вчинення розбійного нападу , таємно від потерпілого, що не охоплюється ч. 1 ст. 187 КК та не відповідає положенням кримінального закону.

Суд не звернув увагу на вказане порушення, ухвалюючи щодо ОСОБА_7 обвинувальний вирок та засудивши його в резолютивній частині вироку за ч. 1 ст. 187 КК України, у мотивувальній його частині при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_9 в салоні автомобіля Део Нексія», дослівно відтворив зміст обвинувального акта та визнав ОСОБА_7 винним також у викраденні належного ОСОБА_9 планшета вартістю 1097 грн. вже на території автозаправної станції «Аміс», хоча вказані дії, як встановлено органом досудового розслідування та судом, вчинено після закінчення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК.

Крім того, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку наводяться докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Висновки суду про прийняття одних доказів та відхилення інших мають бути належним чином вмотивовані.

На порушення вказаних вимог, суд у вироку формально перелічив докази, надані стороною обвинувачення, стисло виклавши їх зміст, однак ґрунтовний аналіз та відповідну оцінку цим доказам та доводам сторони захисту про їх неналежність та недопустимість не дав, обмежившись лише однією фразою про те, що доводи сторони захисту не ґрунтуються на вимогах закону.

За змістом ст. 187 КК обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу або погроза застосування такого насильства.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Реальність погрози в кожному випадку залежить від суб`єктивного сприйняття її потерпілим з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.
Разом з цим, як правильно зазначив в апеляційній скарзі захисник, суд належним чином не перевірив зібраних доказів у їх взаємозв`язку та не усунув суперечності в показаннях обвинуваченого, потерпілого та свідків, дійшовши передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК.
Зокрема потерпілий показав, що працює таксистом, вніч з 23 на 24.08.2017 року ОСОБА_7 з ОСОБА_12 викликали таксі і зробили замовлення відвезти їх в с.Зеленівка та згодом до с. Чорнобаївка. Під час поїздки між ним та ОСОБА_7 виник конфлікт через те, що останній запалив цигарку. Він відчув, що якийсь предмет уперся йому в бік, а ОСОБА_7 почав щось шукали, в тому числі у бардачку, при цьому не висловлював жодних вимог з приводу передачі майна, грошей, тощо, погроз життю чи здоров`ю, застосуванням зброї. Злякавшись він заїхав на автозаправку, де спочатку вийшов з-за керма та намагався затримати ОСОБА_7 , а потім та побіг до автозаправки по допомогу. Поки він був на заправці, ОСОБА_7 розбив скло його автомобіля і забрав планшет.
З показань обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 вбачається, що вони з ОСОБА_7 викликали таксі для поїздки до с. Зеленівка та згодом до с. Чорнобаївка. ОСОБА_12 мав при собі пневматичний пістолет, який перед виїздом ОСОБА_7 забрав собі. В ході поїздки між ОСОБА_7 та водієм ОСОБА_9 виникла сварка з приводу куріння в салоні автомобіля. При цьому ОСОБА_7 будь-яких погроз на адресу ОСОБА_9 не висловлював, вимог матеріального характеру не пред`являв, під час руху автомобіля щось шукав біля сидіння та бардачку. ОСОБА_7 стверджував, що шукав свій гаманець, який загубив. ОСОБА_9 заїхав на заправку, вийшов з-за керма та почав бити ОСОБА_7 , останній потерпілого не бив. В ході бійки у ОСОБА_7 випав та розбився смартфон та випав пістолет. ОСОБА_12 , захищаючи ОСОБА_7 , вдарив цим пістолетом потерпілого по голові, після чого потерпілий залишив ОСОБА_7 та побіг до приміщення заправки. Скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , ОСОБА_7 з помсти побив його автомобіль та забрав з салону автомобіля планшет в обмін на розбитий смартфон.
Потерпілий не заперечував того факту, що ОСОБА_7 не висловлював йому будь-яких погроз під час руху автомобіля, не вимагав в нього гроші чи інші цінності, а планшет забрав з салону уже на автозаправці, коли він залишив автомобіль на побіг до заправки.
Суд не дав цим показанням належної оцінки у їх взаємозв`язку не співставив фактичних обставин кримінального провадження з юридичною конструкцією складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, обов`язковою ознакою якого є напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.
Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу.
У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.
При кваліфікації злочину як розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб.
Суд першої інстанції не встановив, що мав місце напад на потерпілого, адже жоден із учасників кримінального провадження не показав про висловлювання ОСОБА_7 будь-яких погроз на адресу потерпілого, вимоги про передачу майна тощо. Сам потерпілий показав, що не бачив у обвинуваченого пістолета, однак, відчувши, що щось уперлось йому у бік, подумав, що це пістолет. Припущення не є беззаперечним доказом вчинення розбійного нападу.
Крім того, суд не дав належної оцінки подальшій поведінці обвинуваченого.
З показань потерпілого вбачається, що на автозаправці він вийшов з автомобіля та намагався затримати ОСОБА_7 , однак, отримавши удар по голові від ОСОБА_12 , залишив автомобіль та побіг на заправку і тільки після повернення виявив крадіжку планшета та пошкодження автомобіля.
Разом з цим, ОСОБА_7 , скориставшись нагодою, що залишився сам, не залишив місце події з метою уникнути затримання та переховатись, а залишився на місці, побив автомобіль потерпілого та забрав з салону належний останньому планшет, хоча цілком усвідомлював, що потерплий побіг по допомогу, він сам перебуває у людному місці та може бути затриманий. Така поведінка свідчить на користь показань обвинуваченого про те, що мали місце неприязні стосунки з водієм ОСОБА_9 , через що він побив автомобіль останнього та забрав планшет.
Натомість суд детально не перевірив всі обставини кримінального провадження шляхом ретельного допиту обвинуваченого, потерпілого та свідків, та не дав ґрунтовні відповіді на доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 187 КК.
Суд не взяв до уваги, що визначальною ознакою розбою є корисний мотив і метою заволодіння чужим майном, яка реалізується негайно в момент вчинення розбійного нападу.
За версією обвинувачення розбійний напад було закінчено з моменту приставляння у бік потерпілого предмет, який останній прийняв за пістолет, в той же час заволодіння планшетом відбулось зі спливом значного проміжку часу на автозаправці, у відсутності потерпілого, що перебуває поза межами об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК.
Крім того, в суді першої інстанції сторона захисту наполягала на недопустимості низки письмових доказів, зібраних у провадженні як таких, що отримані у незаконний спосіб (том 1 а.п. 271), зокрема протоколу огляду автомобіля потерпілого поза судовим контролем, протоколів пред`явлення осіб для впізнання, відеозаписів з камери відеоспостереження АЗС «Аміс» та з камери відеоспостереження приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », висновків судових експертиз, тощо, та неналежності окремих доказів, як таких, що не стосуються предмета доказування, однак залишаючи без задоволення усі доводи сторони захисту суд першої інстанції у вироку не навів жодних аргументів на їх спростування.

Суд обмежився лише однією фразою про те, що доводи сторони захисту про недопустимість доказів не ґрунтуються на вимогах закону, замість ґрунтовного аналізу доказів в межах доводів сторін.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого та присуджуючи до стягнення в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди 20 000 грн. суд своє рішення мотивував тим, що внаслідок злочину потерпілий отримав психологічну травму через пошкодження його майна та отримання тілесних ушкоджень.

Разом з цим, суд залишив поза увагою, що відшкодуванню підлягає лише та шкода, що заподіяна злочином, а ОСОБА_7 не інкримінувалось пошкодження майна потерпілого та заподіяння останньому тілесних ушкоджень. Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині неналежного обґрунтування судом висновків щодо вирішення цивільного позову, колегія суддів також визнає обґрунтованими.

Крім того, як слушно вказує апелянт, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд послався на посередню характеристику останнього та наявність судимості, в той час як ОСОБА_7 за наявними у справі доказами характеризується позитивно та є особою, раніше не судимою, чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Таким чином, суд допустив істотне порушення вимог КПК щодо законності, вмотивованості та обґрунтованості судового рішення, оцінки доказів, як того вимагають вимоги ст. 94 КПК, що є безумовною підставою для скасування вироку як незаконного відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 3 ч.1 ст. 409 КПК.

Оскільки у вироку суду не зазначено підстав, за яких доводи сторони захисту визнано необґрунтованими, не здійснено аналіз та оцінку доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити правильність застосування судом першої інстанції у цьому провадженні норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки встановлених цим судом обставин. Крім того, відповідних клопотань сторони під час апеляційного розгляду не заявляли.

Виходячи з наведеного, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду необхідно належним чином встановити фактичні обставини справи, ретельно перевірити доводи сторони захисту щодо належності та допустимості доказів, усунути суперечності, дати належну оцінку кожному із зібраних доказів з точки зору законності, допустимості, належності та достатності, з додержанням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ухвалити законне, обґрунтоване і належним чином вмотивоване рішення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст. ст. 404, 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, ст.ст. 415, 419 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження № 0001259 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України - в тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: три підписи
Згідно з оригіналом:
Секретар судового засідання ОСОБА_5
Ухвала набрала законної сили 05.03.2020 року