ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3356/19 Справа № 192/1151/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 за апеляційною скаргою прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра, громадянина України, з базовою середньою загальною освітою, неодруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 05 лютого 2009 року вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 12 років позбавлення волі, звільнений 26 липня 2018 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 9 місяців 1 день,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання:
- за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 70 КК України, призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Відповідно до ст. 71 КК України, призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2009 року у виді 1 року позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Зараховано ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 72 КК України, до призначеного судом покарання, строк його попереднього ув`язнення з 23 квітня 2019 року по день набрання вироком законної сили, включно, із розрахунку один день позбавлення волі дорівнює одному дню попереднього ув`язнення.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_7 30 січня 2019 року близько 15 год. 00 хв., знаходячись у під`їзді багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , побачивши, що на сходовому майданчику стоїть холодильник Дніпро-2М, та, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих спонукань, з метою особистої наживи, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, шляхом вільного доступу демонтував із вказаного холодильника Дніпро-2М компресор, вартістю 900 гривень, який належить ОСОБА_11 , після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 900 гривень, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Також, обвинувачений ОСОБА_7 13 квітня 2019 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи на території подвір`я домоволодіння АДРЕСА_3 , котре належало ОСОБА_12 , де надавав допомогу останній в веденні домашнього господарства та, отримавши від ОСОБА_12 грошові кошти в якості оплати за надану допомогу по господарству, побачив, що у ОСОБА_12 маються при собі ще грошові кошти та в цей момент у нього виник умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами останньої, шляхом протиправного позбавлення її життя, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, та, реалізуючи його, обвинувачений ОСОБА_7 зайшовши до приміщення кухні, взяв з полиці кухонний ніж та поклав його до внутрішньої кишені куртки, після чого, попрямував разом із ОСОБА_12 до магазину.
Цього ж дня, близько 14 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , повертаючись разом із ОСОБА_12 з магазину, достовірно знаючи, що у ОСОБА_12 маються грошові кошти, реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами останньої, шляхом протиправного позбавлення її життя, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи, зайшовши з останньою до приміщення її житлового будинку, та, скориставшись тим, що ОСОБА_12 перебувала в будинку одна та знаходилася в приміщенні підсобки, з метою подолання можливого опору з боку останньої, штовхнув ОСОБА_12 на підлогу та в той момент, коли остання почала підводитись, вийняв з внутрішньої кишені куртки заздалегідь приготований ніж та, тримаючи його в правій руці, наніс їй один удар в область шиї нижче щелепи, внаслідок чого, ніж деформувався (зігнувся).
Після цього, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, направленого на заволодіння грошовими коштами останньої, шляхом протиправного позбавлення її життя, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, обвинувачений ОСОБА_7 , вийшовши з приміщення підсобки, зайшов до приміщення кухні житлового будинку, де взяв зі столу в праву руку ще один кухонний ніж, після чого, повернувшись до підсобного приміщення, де на підлозі в сидячому положенні перебувала ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті останньої, з метою заволодіння грошовими коштами останньої, шляхом протиправного позбавлення її життя, умисно наніс ОСОБА_12 один удар скляною банкою, котру взяв з полиці в область голови, внаслідок чого, остання знову впала на підлогу та не менше 8 ударів ножем в бічну поверхню шиї ліворуч та нижню - бічну поверхню шиї ліворуч.
Внаслідок своїх умисних злочинних дій, обвинувачений ОСОБА_13 наніс ОСОБА_12 численні колото-різані рани передньої та передньо-бічної поверхні шиї ліворуч з раньовими каналами, ушкодження щитоподібного хряща, загальної сонної артерії, яремної вени, гортані, глотки та трахеї, внаслідок яких, остання померла на місці, після чого, обвинувачений ОСОБА_7 , впевнившись, що остання не подає ознак життя, зняв з її шиї хустину, в якій знаходилися 6 000 гривень та, заволодівши вказаними грошовими коштами, з місця скоєння злочину зник, розпорядився ними на власний розсуд.
Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
- за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків, шляхом повного поглинення покаранням за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2009 року у виді 1 року 9 місяців 1 дня позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 23 квітня 2019 року, залишивши йому до набрання законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.
Зарахувати ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 72 КК України, до призначеного судом покарання, строк його попереднього ув`язнення з 23 квітня 2019 року по день набрання вироком законної сили, включно, із розрахунку один день позбавлення волі дорівнює одному дню попереднього ув`язнення.
Речові докази:
1) елементи одягу з нашаруванням речовини буро-червоного кольору, навісний замок, зразки нігтьових пластин, згустки речовини буро-червоного кольору, які містять зуб людини та два фрагменти скла, змиви на марлевих тампонах, два ножі, фрагменти горловини скляної банки, зв`язку металевих ключів, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 000203) знищити.
2) сліди папілярних візерунків і аркуш паперу в клітину з рукописним текстом зберігати у матеріалах кримінального провадження.
На підставі ст. 124 КПК України, стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судово-товарознавчої і судово-трасологічної експертиз у розмірі 1570,08 грн.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує, що при призначенні міри покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не достатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, а також наявність таких обтяжуючих обставин - як рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Зазначає, що судом недостатньо враховано ту обставину, що ОСОБА_7 05.02.2009 року був засуджений за умисне вбивство, перебував в місцях позбавлення волі 10 років 2 місяці 29 днів, був звільнений умовно-достроково та в цей період знову вчинив умисне вбивство, однак вже з корисливих мотивів, що очевидно вказує на сталу злочинну поведінку ОСОБА_7 та неможливість його виправлення та попередження нових злочинів шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Також судом не достатньо враховано суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме те, що відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Утвердження, забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Крім того прокурор вказує, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 стверджував про своє щире каяття у вчиненому, але щирість такого каяття викликає сумнів, оскільки вся поведінка обвинуваченого після вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_12 , а саме хизування перед знайомими своїми злочинними діями, свідчить про його цинізм.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілого, відповідно до ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, потерпілу ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим, судом апеляційної інстанції не переглядаються.
Перевіривши доводи прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Термін явно несправедливе покарання вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеними судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання й тими видом і розміром покарання, що мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Апеляційна скарга прокурора не містить переконливих доводів на обґрунтування твердження про явну несправедливість покарання, призначеного ОСОБА_7 , через м`якість.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За приписами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Покарання буде справедливим, якщо воно відповідає зазначеним нормам кримінального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України та роз`яснень в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, довічне позбавлення волі призначається лише у випадках спеціально передбачених цим Кодексом, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.
Так, у санкції ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі передбачене як альтернативне покарання, яке застосовується лише в тих випадках, якщо суд не визнає за можливе застосовувати такий його вид, як позбавлення волі на певний строк.
Обставиною, яка зумовлює призначення покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину і особи злочинця. Надзвичайність суспільної небезпеки вчиненого злочину визначається сукупністю усіх зібраних у кримінальному провадженні даних, які стосуються обставин та мотивів вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку надзвичайну небезпеку можуть указувати: множинність, зокрема сукупність, повторність чи рецидив учинених особою злочинів; наявність у вчиненому діянні декількох ознак відповідного складу злочину; відсутність жодної з обставин, які пом`якшують покарання; наявність однієї або декількох обставин, які обтяжують покарання.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорій злочинів середньої тяжкості та особливо тяжкого, їх конкретні обставини і наслідки, зокрема, характер і спосіб вчинення обвинуваченим злочинних дій, в тому числі, спрямованих на умисне вбивство з метою заволодіння чужим майном, кількості викраденого майна, подальші його дії після вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, вину визнав і активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, однак, в той же час не працевлаштований і не має постійного доходу, будучи раніше судимим за умисне вбивство, після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на шлях виправлення не став і вчинив аналогічне кримінальне правопорушення в період умовного строку, що свідчить про його сталу злочинну поведінку, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, - вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочинів стосовно кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій частин статей Особливої частини Кримінального кодексу України за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, призначивши остаточне покарання із застосуванням положень ст.ст. 70, 71 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
З таким висновком колегія суддів погоджується та вважає, що з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій визнавав свою провину в повному обсязі, підтверджував, що його діями було заподіяно смерть потерпілій, і шкодував про вчинене, задовільно характеризується за місцем проживання, його молодий вік, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, останній заслуговує на те, щоб йому було надано шанс довести своє виправлення та перевиховання в умовах відбування покарання на строк, визначений судом першої інстанції.
Посилання прокурора на те, що щирість каяття обвинуваченого ОСОБА_7 викликає сумнів, оскільки після вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_12 , останній хизувався перед знайомими своїми злочинними діями, колегія суддів вважає такими, що не підтверджені стороною обвинувачення, а тому не заслуговують на увагу.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 свою провину визнав в повному обсязі, підтверджував, що його діями було заподіяно смерть потерпілій, і шкодував про вчинене, приймав участь у слідчому експерименті, надавав правдиві показання як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду в суді першої інстанції, не заперечував обставин скоєного. Така поведінка обвинуваченого мала бути належно оцінена судом, як приклад для інших винних, що визнання вини, сприяння слідству у розкритті кримінальних правопорушень, а також щире каяття матиме результат пом`якшення покарання.
Встановлені судом першої інстанції відомості про обставини події та особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням позиції потерпілої ОСОБА_10 , якою вирок суду першої інстанції не оскаржено, не дають підстав для призначення більш суворого виду покарання (довічного позбавлення волі) за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, адже судом хоча і призначено менш суворий вид покарання позбавлення волі на певний строк, однак при цьому цей вид покарання призначено в майже максимально можливому розмірі.
Доводи прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки посилання, наведені прокурором в апеляційній скарзі, в повній мірі були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку і не слугують підставами, з урахуванням встановлених в провадженні обставин в їх сукупності, для призначення останньому виключної міри покарання - довічного позбавлення волі.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів виходить із загальних засад призначення покарання, ст. 64 КК України та роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких покарання у виді довічного позбавлення волі призначається лише у разі, коли суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк, та вважає призначене ОСОБА_7 остаточне покарання із застосуванням положень ст.ст. 70, 71 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з огляду на встановлені в провадженні обставини, таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті.
Не знаходить колегія суддів і підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки порушень норм кримінального закону при призначенні покарання в цій частині не вбачає. Призначене в цій частині покарання обвинуваченому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і підстави для скасування в цій частині вироку суду для застосування більш суворого покарання відсутні.
Що стосується вимог прокурора про вирішення питання речових доказів та процесуальних витрат, а також зарахування обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання строку його попереднього ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, то вони задоволенню не підлягають, оскільки вказані питання вже були вирішені судом першої інстанції.
З урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не містить у собі достатніх підстав для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку з призначенням ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б беззаперечно вказували на необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, що тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: