Справа №127/1072/18
Провадження №1-кп/127/536/19
У Х В А Л А
11 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2017 р. за № 0005154 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

цивільного позивача ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки останній може ухилятися від суду, впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавлення волі. Вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Щодо задоволення заяв потерпілого ОСОБА_6 та цивільного позивача ОСОБА_7 про скасування арешту на автомобіль не заперечував. Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_8 про повернення цивільного позову заперечував.

Крім того, прокурор заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Клопотання мотивовано, тим що, відповідно до обвинувального акта, потерпілим у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_6 , однак, власником автомобіля, у незаконному заволодіння якого звинувачують ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є інша особа - ОСОБА_7 . Вважає, що не вірно визначено особу потерпілого у даному кримінальному провадженні. Посилаючись на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 26.06.2019 року, вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України тому має бути повернутий прокурору.

У підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 щодо клопотань прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 та про повернення обвинувального акта прокурору поклався на розсуд суду. Заяву про скасування арешту на автомобіль марки ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 підтримав та просив повернути йому автомобіль.
У підготовчому судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_7 заяву про скасування арешту на автомобіль марки ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 підтримав та просив повернути йому автомобіль. Щодо клопотань прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 та про повернення обвинувального акта прокурору поклався на розсуд суду.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 щодо заяв потерпілого ОСОБА_6 та цивільного позивача ОСОБА_7 про скасування арешту на автомобіль заперечували, оскільки, автомобіль є речовим доказом, тому підстав для його повернення на даний час не має. Щодо клопотань прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 та про повернення обвинувального акта прокурору заперечували. Просили призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Крім того, захисник ОСОБА_8 заявила клопотання про повернення цивільного позову ОСОБА_7 до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди. Клопотання мотивовано тим, що 26.04.2018 року до суду було подано позовну заяву від ОСОБА_7 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21063 реєстраційний номер НОМЕР_1 є власником автомобіля у незаконному заволодінні якого звинувачують ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Дану заяву було подано ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_7 в судовому засіданні не був присутній. Згідно матеріалів кримінального провадження потерпілим по справі є ОСОБА_6 , а тому яким чином позивачем є ОСОБА_7 не зрозуміло. Просила клопотання задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 щодо заяв потерпілого ОСОБА_6 та цивільного позивача ОСОБА_7 про скасування арешту на автомобіль заперечували, оскільки автомобіль є речовим доказом, тому підстав для його повернення не має. Вважали можливим передати автомобіль марки "ВАЗ 21063" на відповідальне зберігання ОСОБА_7 . Клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення цивільного позову ОСОБА_7 до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, підтримали. Щодо клопотань прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 та про повернення обвинувального акта прокурору заперечували. Просили суд, не обирати обвинуваченому запобіжний захід, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені. Обвинувачений немає наміру ухилятися від суду, впливати на потерпілого та свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений офіційно працевлаштований, має родину, постійне місце проживання. Просили призначити судовий розгляд кримінального провадження.
Що стосується клопотання прокурора ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору, суд зазначає таке.
Відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 110 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Так, статтею 291 Кримінального процесуального кодексу України визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт містить, як виклад фактичних обставин, вчиненого кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і їх правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
На підставі викладеного суд вважає, що клопотання прокурора про повернення обвинувального акту не містить посилань на недоліки обвинувального акта, які б об`єктивно перешкоджали суду призначити судовий розгляд кримінального провадження, а тому суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про повернення обвинувального акта є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Що стосується клопотання прокурора ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Так, відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий, має постійне місце проживання, працевлаштований, має стійкі соціальні зв`язки, від суду не ухилявся.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При цьому суд, враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», враховує також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у кримінальному провадженні.
Разом з тим, суд зазначає, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема, наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор.
Що стосується цивільного позову ОСОБА_7 до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Згідно ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при зверненні до суду з даним позовом зазначених вище вимог законодавства дотримано не було. Враховуючи викладене, цивільний позов ОСОБА_7 до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, слід повернути позивачу ОСОБА_7 та роз`яснити, що в подальшому особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, не позбавлена права пред`явити цивільний позов.

Що стосується заяви потерпілого ОСОБА_6 про скасування арешту на автомобіль та повернення йому автомобіля та заяви ОСОБА_7 про скасування арешту на автомобіль та повернення автомобіля, суд зазначає таке.
Згідно постанови слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 22.11.2017 року автомобіль марки "ВАЗ" моделі 21063 білого кольору без номерних знаків, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер відсутній, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0005154 від 03.11.2017 року та передано після проведення експертиз на майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Вінницької філії ДП МВС України "Вінниця-інформ-ресурси", за адресою: м. Вінниця, вул. Г.Арабея, буд. 17.
З довіреності від 12.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_10 розпоряджатися (продавати, обміняти, передавати в позичку, в оренду) транспортним засобом: марки - ВАЗ; модель - 21063; шасі (кузов, рама) - НОМЕР_2 ; тип - легковий седан- В; рік випуску - 1990; колір - білий; реєстраційний номер - НОМЕР_1 , який належний ОСОБА_7 на праві власності та зареєстрований на його ім`я на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Жмеринським МРЕВ ДАІ УМВС України у Вінницькій області 01 жовтня 2003 року.
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 судом встановлено, що автомобіль марки ВАЗ, моделі 21063, рік випуску - 1990, колір - білий, шасі (кузов, рама) - НОМЕР_2 , тип тз - легковий седан - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за власником ОСОБА_7 Жмеринським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у Вінницькій області 01.10.2003 року.
Отже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, власником автомобіля марки "ВАЗ" моделі 21063 реєстраційний номер - НОМЕР_1 є ОСОБА_7 .
Як встановлено в судовому засіданні, даний транспортний засіб є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, зокрема, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження, враховуючи, що власником автомобіля є ОСОБА_7 , суд вважає, що заяву ОСОБА_7 про скасування арешту на автомобіль та повернення автомобіля, слід задовольнити частково та передати автомобіль марки "ВАЗ 21063" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 - на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , в задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_6 про скасування арешту на автомобіль та повернення йому автомобіля, слід відмовити.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає.

Клопотань про доручення органу пробації скласти досудову доповідь, не надходило.

Враховуючи вимоги ст. 27 КПК України, судовий розгляд слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання необхідно викликати сторони судового провадження та свідків.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд вважає, що слід призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 194, 314-316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України у відкритому судовому засіданні о 12 год. 00 хв. 20.12.2019 року в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, зал судових засідань №28.

В судове засідання викликати сторони судового провадження та свідків.

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору - відмовити.

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_7 до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди повернути позивачу ОСОБА_7 .

В задоволенні заяви потерпілого ОСОБА_6 про скасування арешту на автомобіль та повернення йому автомобіля - відмовити.

Заяву ОСОБА_7 про скасування арешту на автомобіль та повернення автомобіля - задовольнити частково та передати автомобіль марки "ВАЗ 21063" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 та знаходиться на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУ НП у Вінницькій області, за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея - на відповідальне зберігання ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя