н/п 1-кп/490/104/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

19 травня 2020 року м.Миколаїв

Колегія Центрального районного суду м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

під час розгляду у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Миколаєві кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002886 від 20.06.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України.

В судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на момент обрання даного запобіжного заходу, не зменшилися, а обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та не дасть можливості запобігти цим ризикам. Зокрема, запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_8 є раніше судимим за вчинення корисливих злочинів та не має законних джерел доходів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 залишив вирішення даного клопотання прокурора на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів приходить до наступного.

Під час проведення досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 31.10.2016 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався судом, востаннє ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.03.2020 року до 23 травня 2020 року включно.

Відповідно ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього судом не встановлено.

Так, колегія суддів вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 і щодо яких останньому органом досудового розслідування пред`явлене обвинувачення. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинах, зможе вплинути на потерпілу, яка ще не допитувалась під час судового розгляду, ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), продовжити вчиняти нові злочини, оскільки є раніше судимим за скоєння корисливих злочинів.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_5 неодружений, малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працює, що вказує на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Крім того, в судовому засіданні прокурором було подано клопотання про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків (крові) у обвинуваченого ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначено, що 19.05.2020 року в ході проведення судового розгляду вказаного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 відмовився добровільно надавати зразки крові для проведення молекулярно-генетичної експертизи, що зафіксовано відповідним протоколом проведення судового засідання, а також технічними засобами аудіо- та відео- фіксації порядку проведення судового засідання. Враховуючи те, що для з`ясування питання про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення потрібно провести порівняльне дослідження його зразків з мазками із піхви потерпілої ОСОБА_9 , змивами з обличчя останньої, відібраними 28.10.2017 року на підставі відповідного направлення слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області, судово-медичним експертом, просив надати йому дозвіл на примусове відібрання зразків крові у обвинуваченого ОСОБА_5 , 1986 р.н., для проведення молекулярно-генетичної експертизи.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечували та просили відмовити у його задоволенні.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора та матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.10.2019 року у даному кримінальному провадженні було призначено молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено ряд питань та проведення якої доручено експертам Миколаївського НДЕКЦ МВС України (м.Миколаїв, вул.1 Воєнна, 2 а). З метою забезпечення проведення вказаної експертизи, прокурору ОСОБА_6 було доручено відібрання біологічних зразків крові обвинуваченого ОСОБА_5 , 1986 року народження, та потерпілої ОСОБА_9 , 1998 року народження.

Станом на теперішній час, ухвала Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.10.2019 року не виконана.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що він відмовляється від відібрання у нього біологічних зразків (крові), оскільки вже надавав зразки крові.

Відповідно до ч.3 ст.245 КПК України, відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Відповідно до ст.32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання у його особисте сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Слід зазначити, що положеннями ч.5 ст.9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 25.12.1993 року у справі «Функе проти Франції» зазначив, що не можливо здійснення по відношенню до особи будь-якого примусу з метою надання цією особою доказів, які згодом буде покладено в основу її обвинувачення.

За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «Х та Y проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право.

Біологічні зразки у обвинуваченого, як зазначено у клопотанні вилучаються з метою встановлення причетності його до вчинення злочину, що суперечить положення ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», адже право не свідчити проти себе має будь-яка особа. Біологічні зразки особи, згідно рішення Європейського Суду з прав людини (справа «Яллох про Німеччини»), можуть бути отримані поза їх згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отримання доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.

Отже, здобуття доказу можливої причетності особи до злочину лише на підставі наданих такою особою біологічних зразків суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи вищевикладене вважаю, що у задоволенні клопотання прокурора щодо примусового відібрання біологічних зразків у обвинуваченого слід відмовити, оскільки його задоволення призведе до необґрунтованого порушення прав людини.

Крім цього, в матеріалах справи наявні зразки крові обвинуваченого ОСОБА_5 , які на думку колегії суддів слід направити експертам для проведення експертизи.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.177, 178, 183, 194, 197, 245, 331, 333, 372 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.
Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 18 липня 2020 року включно.

В задоволенні клопотання прокурора про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків (крові) у обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3