Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

25 червня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №20000122 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2020 року стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Черняхів, Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого:
- 15 грудня 1999 року Миргородським міським судом Полтавської області за ч.3 ст.140, ч.2 ст.17, ч.3 ст.140, ст.43, ст.42 Кримінального кодексу України (далі КК) на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна та звільненого з місць позбавлення волі 20 квітня 2005 року за відбуттям покарання;
- 23 травня 2006 року Черняхівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185, ст.69, ст.395, ч.1 ст.70 КК на 1 рік 6 місяців позбавлення волі та звільненого з місць позбавлення волі 28 квітня 2007 року за відбуттям покарання;
- 27 січня 2010 року Черняхівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.186 КК на 5 років позбавлення волі та на підставі ст.ст.75-76 КК від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;
- 14 травня 2012 року Володарськ-Волинським районним судом Житомирської області від за ч.3 ст.186 КК на 4 років позбавлення волі та звільненого за ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2014
року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 15 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с.Хоросток, Славутського району Хмельницької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , без постійного місця проживання, вдови, непрацюючої, раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК,
в с т а н о в и л а :

Вироком Минівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2020 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за ч.3 ст.187 КК на 9 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, що є власністю обвинуваченого.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнана винною та засуджена за ч.3 ст.187 КК на 8 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, що є власністю засудженої.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 12 год. 52 хв. 26 липня 2018 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК, зараховано ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у строк відбуття покарання термін їх попереднього ув`язнення з 12 год. 52 хв. 26 липня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 та ОСОБА_5 продовжений ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 04.03.2020 року, залишено попередній тримання під вартою, терміном до 02 травня 2020 року.
Також судом задоволено повністю цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_11 29900 грн. компенсації моральної шкоди.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнані винними та засуджені за те, що вони за попередньою змовою 24 липня 2018 року близько 23 год., із метою заволодіння чужим майном, вчинили поєднаний з проникненням у житло розбійний напад на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
жительку АДРЕСА_3 за таких обставин.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 , з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 , прийшовши до будинку потерпілої, за допомогою фізичної сили ОСОБА_5 руками вийняв віконну раму, після чого через віконний отвір проникли в будинок потерпілої, та використовуючи кишеньковий ліхтарик, ОСОБА_5 спрямував світло ліхтарика в очі потерпілої ОСОБА_11 , яка в цей час сиділа на ліжку, готуючись до сну. Підійшовши до потерпілої ОСОБА_5 умисно застосував щодо неї фізичне насильство, яке виразилося в нанесенні тілесних ушкоджень у виді крововиливу на спині справа по лінії лопатки на рівні 7-9 ребер, крововиливу на обличчі, крововиливів на тильній поверхні лівої кисті, нижній третині лівого передпліччя, садна на правому передпліччі, а також крововиливу на лівій щоці по ходу тіла нижньої щелепи в її середній частині, крововиливу на рівні середньої третини тіла нижньої щелепи справа, крововиливу в місті кріплення правої вушної раковини від утримування рукою чи руками нападника за ці ділянки, у тому числі і насильницькому повертанні голови потерпілої, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, та повалили потерпілу ОСОБА_11 на ліжко, після чого ОСОБА_5 пішов шукати гроші по кімнатах будинку ОСОБА_11 , а ОСОБА_6 в цей час утримувала силою ОСОБА_11 на ліжку в положенні лежачи, не даючи можливості останній чинити будь-який супротив.
Не знайшовши самостійно грошей, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_11 та підійшовши до ОСОБА_11 , яку в цей час утримувала обвинувачена ОСОБА_6 , застосовуючи психічне насильство, яке виразилося в погрозі застосувати фізичне насильство, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, висловивши погрозу вбивством, якщо потерпіла негайно не передасть йому та ОСОБА_6 гроші. Потерпіла ОСОБА_11 перебуваючи вже під фізичним насильством зі сторони обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи наодинці в темній кімнаті будинку з незнайомими для неї та фізично здоровими обвинуваченими, сприйняла погрозу застосування фізичного насильства небезпечним для життя і здоров`я, як реальну та вимушена була власні кошти в сумі 3500 грн. передати ОСОБА_5 .
Після цього, продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_5 наказав потерпілій ОСОБА_11 сісти на стілець та утримував її в положенні сидячи, в той час як ОСОБА_6 зв`язувала руки та ноги потерпілої армованим скотчем, який вони принесли з собою, з метою перешкодити ОСОБА_11 вільно пересуватися, та заволодівши належними потерпілій коштами та мобільним телефоном марки «Samsung GT-E1202і», вартістю 199,66 грн., покинули її будинок.

В спільній апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник-адвокат ОСОБА_7 просять вказаний вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 з ч.3 ст. 187 КК на ч.3 ст.186 цього Кодексу.
На обґрунтування своїх вимог апелянти зазначили, що формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а саме щодо способу та обставин вчинення злочину ОСОБА_6 , виходить за межі зміненого прокурором обвинувачення в сторону погіршення становища обвинуваченої. Вказали, що під час судового розгляду жоден учасник справи не дав суду показань щодо застосування обвинуваченими до потерпілої психологічного насильства, яке виразилось у погрозі застосувати фізичне насильство, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, висловивши погрозу вбивством.
На переконання сторони захисту, застосоване до потерпілої насильство не є небезпечним для її життя та здоров`я та застосовувалось як засіб подолання перешкоди у доступі до майна. Також зазначили, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про нанесення ОСОБА_6 потерпілій тілесних ушкоджень, а отже в її діях відсутня кваліфікуюча ознака складу даного злочину напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя і здоров?я особи, яка зазнала нападу або погрозою застосування такого насильства.
Тому, на переконання апелянтів, дії ОСОБА_6 слід було кваліфікувати за ч.3 ст.186 КК. Також вказали на те, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив в повному обсязі моральну шкоду.
При цьому, апелянти заявили клопотання про повторне дослідження доказів.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить змінити вказаний вирок, перекваліфікувавши його дії на ч.3 ст.186 КК та призначивши йому мінімально можливе покарання передбачене санкцією цієї статті.
В обґрунтування цих вимог апелянт зазначив, що в матеріалах провадження відсутні достатні відомості, які б свідчили, що заподіяні потерпілій тілесні ушкодження несли загрозу її здоров`ю та життю. Також вказав, що він не висловлював потерпілій жодної погрози застосування насильства і дій, які б свідчили про його намір вчинити вбивство він не здійснював.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі також просить змінити цей вирок, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 з ч.3 ст.187 КК на ч.3 ст.186 цього Кодексу, призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією статті. Також просить зменшити розмір компенсації моральної шкоди до 15 000 грн.
Обґрунтовав свої вимоги тим, що обвинувачені, проникли у житловий будинок з наміром таємно заволодіти чужим майном, однак виявивши в житлі потерпілу, продовжили свої дії вже відкрито. При цьому, на думку захисника, осліплення потерпілої ліхтариком, розхитування її шиї з подальшим штовханням ОСОБА_11 на ліжко та утримання в її лежачому положенні, нанесення їй удару в грудну клітку, не є насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.
Захисник вказав на те, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження, не дають достовірних даних щодо стиснення її шиї. Зазначив, що погроза ОСОБА_5 застосування насильства, яка мала місце вже після заволодіння коштами, тобто коли злочинні дії було закінчено, не охоплюється складом злочину, передбаченого ст.187 КК, а зв`язування рук та ніг потерпілої не могло спричинити тілесні ушкодження, небезпечні для життя і здоров`я.

У запереченнях на апеляційні скарги сторони захисту, представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 просив залишити вказаний вирок без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили змінити вирок, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , які також підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, міркування представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , який просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Водночас ч.3 цієї статті передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак сторона захисту, заявивши клопотання про повторне дослідження доказів, досліджених судом першої інстанції, не зазначила, як ці вимоги кореспондуються з положеннями ч.3 ст.404 КПК. При цьому, колегією суддів не встановлено, що судом першої інстанції було допущено процесуальні порушення при дослідженні доказів.

Зважаючи на вказане, колегія суддів приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав суд.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у нападі за попередньою змовою на ОСОБА_11 , з метою заволодіння її майном, поєднаному із проникненням у житло, із застосуванням психічного насильства, яке виразилось в погрозі застосувати фізичне насильство, що є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, та кваліфікація їх дій за ч.3 ст.187 КК, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об?єктивного з?ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 КПК і цей висновок відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи сторони захисту щодо відсутності в діях обвинувачених ознак розбою та необхідність кваліфікації вчиненого діяння за ст.186 КК - як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілої, позбавлені підстав.

Так, розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Відповідно до теорії кримінального право та судової практики, при відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров?я особи, яка зазначала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров?я. При цьому, висловлена винною особою під час розбою погроза вбивством направлена на утворення в потерпілого враження, що у разі протидії винній особі або невиконанні її вимог, ця погроза буде реально реалізована.

Психічне насильство при розбої полягає в погрозі негайно застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров?я особи, яка зазнала нападу (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров?я або втратою працездатності).

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи в будь-який формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб?єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст.187 КК не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров?я, до виконання.

Зокрема, з показань потерпілої ОСОБА_11 , наданих нею при допиті у суді першої інстанції, вбачається, що 24 липня 2018 року приблизно о 23 год., вона почула як відчиняються двері і хтось почав світити їй в очі. В цей час потерпіла сиділа на ліжку, до неї підійшло двоє невідомих людей і, вхопивши її за горло, почали душити та повалили на ліжко. Чоловік пішов шукати гроші, а жінка сіла їй на голову. Коли чоловік повернувся, то жінка злізла з її голови, а чоловік у загрозливій формі почав вимагати гроші. При повторному допиті потерпіла вказувала, що обвинувачений брав її за шию обома руками, брав за вушну ділянку і задню поверхню шиї і крутив голову осі шиї та при цьому говорив: «Давай гроші». Потерпіла в категоричній формі зазначила, що в момент вказаних протиправних дій вона була впевнена, що вони її уб`ють, а тому пішла в іншу кімнату, де у неї були сховані гроші. Коли вона віддала ці кошти чоловіку, то він наказав їй сісти на ліжко, і жінка зв`язала їй ноги.

Показання потерпілої щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення, об`єктивно узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, зокрема з показаннями свідка ОСОБА_12 , яка зазначала, що потерпіла її мати, розповіла їй про події тієї ночі, зокрема щодо проникнення в її помешкання двох незнайомих їй осіб, застосування до неї фізичного насильства та вимагання грошей.

З протоколу слідчого експерименту від 26 липня 2018 року, проведеного в присутності понятих, за участю спеціаліста, підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , вбачається, що в ході його проведення ОСОБА_6 пояснила та показала, що 24 липня 2018 року вона з ОСОБА_5 приїхали до його друга ОСОБА_13 , там випивали спиртне і десь о 23 год. пішли звідти. Коли йшли по дорозі, ОСОБА_5 сказав їй зачекати, поки він зайде до тітки та пішов до якогось господарства. Через 15 хв. вона пішла подивитись де він. Коли прийшла до будинку, то побачила, що вікно було вийняте, а двері були закриті і вона влізла через вікно в хату. ОСОБА_5 в цей час вже перебував всередині хати і бігав, щось шукаючи. Крім ОСОБА_5 в хаті була ще якась бабуся, яка сиділа на ліжку. ОСОБА_5 сказав їй, щоб вона тримала бабу і вона її тримала, а сам ОСОБА_5 в цей час бігав по кімнатах та шукав гроші. Не знайшовши грошей, ОСОБА_5 почав погрожувати бабі - поваливши потерпілу на ліжко і утримуючи її, питав «Где деньги? Йди показуй, пока жива осталась.».

За даними висновку судово-медичної експертизи №87 від 27 липня 2018 року -25 серпня 2018 року, вбачається, що у ОСОБА_11 виявлено такі тілесні ушкодження: крововилив на спині справа по лінії лопатки на рівні 7-9 ребер, крововиливи на обличчі, крововиливи на тильній поверхні лівої кисті, нижній третині лівого передпліччя, садна на правому передпліччі. Зазначені ушкодження є результатом дії тупих предметів, могли утворитись від ударів рукою, ногою чи іншим тупим предметом, можуть відповідати строку 24 липня 2018 року і згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ 6 Міністерства охорони здоров`я від 17 січня 1995 року) мають ознаки легких. Зазначений у записі рентгенолога: «26.07.2018 р рентгенографія ребер справа перелом 12 ребра справа без зміщення» до уваги не брався, так як на рентгенограмі нема достовірних даних за таке ушкодження. Ушкодження не характерні для самовільного падіння на тверду поверхню, виступаючий предмет, виникли приблизно від 7-8 травматичних дій.

При цьому, згідно висновку №110 від 16 жовтня 2019 року-21 жовтня 2019 року за результатами проведення додаткової судової медичної експертизи, проведеної під час судового розгляду кримінального провадження на підставі ухвали Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2019 року, тілесні ушкодження, що були виявлені на тілі ОСОБА_11 у вигляді крововиливу на шині справа, крововиливів на обличчі, крововиливів на тильній поверхні лівої кисті, нижній третині лівого передпліччя, садна на правому передпліччі є результатом дії тупих предметів, могли утворитись від ударів рукою, ногою чи іншим тупим предметом. Не виключено утворення тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу на лівій щоці по ходу тіла нижньої щелепи в її середній частині, крововиливу на рівні середньої третини тіла нижньої щелепи справа, крововиливу в місці кріплення правої вушної раковини від утримування рукою чи руками нападника за ці ділянки, у тому числи і насильницькому повертанні голови потерпілої тощо. Малоймовірно виникнення цих ушкоджень від сидіння на голові.

Зважаючи на вказані обставини кримінального провадження, і зокрема проникнення у помешкання потерпілої в нічну пору доби, застосування до неї насильства, висловлювання ОСОБА_5 стосовно неї погрози застосування фізичного насильства у разі не передання їм коштів, узгодженість дій обвинувачених, а також похилий вік потерпілої, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що потерпіла ОСОБА_11 не була здатна чинити опір нападникам та сприймала висловлені на її адресу погрози, які поєднувались із застосуванням до неї фізичного насильства, як реальні для свого життя та здоров`я, у зв`язку з чим і передала гроші обвинуваченим.

При цьому, колегія суддів зауважує, що диспозиція ст.187 КК передбачає погрозу застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а тому доводи обвинуваченої та її захисника щодо невідображення у мотивувальній частині вироку показань потерпілої щодо погрози саме її вбивства, є безпідставними.

Також не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту про вихід місцевим судом при формулюванні обвинувачення за межі зміненого прокурором обвинувачення. Зокрема, наказ ОСОБА_5 потерпілій сісти на стілець і утримання її в положенні сидячи, жодним чином не збільшує обсяг обвинувачення, оскільки не може розцінюватись як кваліфікуюча ознака даного злочину.

При цьому, колегія суддів зауважує, що стороною захисту при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, було заявлено клопотання про перекваліфікацію дій обвинувачених, які були ретельні перевірені місцевим судом, однак не знайшли свого підтвердження.

Отже, судом першої та апеляційної інстанцій, за результатами дослідження доказів у провадженні, беззаперечно встановлено, що вчинення даного злочину супроводжувалося погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, яка мала реальний характер, сприймалася потерпілою, як така, що дійсно може бути реалізована.

Також колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілій.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п.3 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв?язку з ушкодженням здоров?я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв?язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв?язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції правильно встановлено, що винними діями обвинувачених потерпілій ОСОБА_11 була заподіяна моральна шкода, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, та, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, належним чином оцінив характер та обсяг її моральних страждань.

Тому, на переконання колегії суддів, рішення місцевого суду щодо солідарного стягнення з обвинувачених 29900 грн. як відшкодування моральної шкоди, відповідає засадам розумності, співмірності та виваженості.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при ухваленні даного вироку дотримався вимог як закону про кримінальну відповідальність, так і кримінального процесуального закону, а тому підстав для його зміни та задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :

Вирок Млинівського районного суду Рівненської області від 19 березня 2020 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду Верховного Суду, а засудженими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3