Провадження № 11-кп/4820/442/20
Справа № 674/354/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000036 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 1 квітня 2020 року,-

В с т а н о в и л а :

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 1 квітня 2020 року

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого:

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з 1 квітня 2020 року, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08 лютого 2019 року по 31 березня 2020 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний щодо ОСОБА_10 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Цивільний позов не пред`являвся.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

За вироком суду, ОСОБА_10 6 лютого 2019 року близько 16-ї години за місцем свого проживання в приміщенні літньої кухні в домогосподарстві АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_12 , який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, реалізовуючи свій злочинний непрямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_12 та хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, взявши зі столу кухонний ніж, та утримуючи його в руці, умисно наніс ним ОСОБА_12 зі значною силою один цілеспрямований удар в область передньої поверхні лівої половини грудної клітки, де знаходиться життєво-важливий орган людини серце, чим заподіяв ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді колото-різаного проникаючого сліпого поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки з раною та синцем навколо рани в лівій пипковій ділянці, з ушкодженням міжреберних м`язів по середньо-ключичній лінії зліва між 3 та 4 ребрами, серцевої сорочки по лівій поверхні в нижній третині та бокової поверхні лівого шлуночка серця, що ускладнилось гемоперікардіумом (кровотечею в серцеву сорочку) 400 мл та тампонадою серця, від отримання яких ОСОБА_12 помер на місці події.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 , посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого, просять вирок суду змінити. Перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання згідно нижчої межі санкції цієї статті.
Стверджують, що ОСОБА_10 не мав наміру позбавляти життя потерпілого та завдавши лише один удар останньому, намагався вжити заходів щоб надати йому допомогу, при цьому не мав на меті приховати обставини смерті потерпілого. Захисник обвинуваченого акцентує увагу на тому, що суд не дав належну правову оцінку показанням свідків та потерпілої, не врахував правдиві показання самого обвинуваченого та те, що він діяв без конкретного умислу, а також поклав у основу вироку висновки судово-медичних експертиз, які, на його думку, є недопустимими доказами у провадженні.
При цьому, обвинувачений, посилаючись на суворість призначеного покарання, зазначає, що судом не враховано пом`якшуючих покарання обставин, зокрема: щире каяття у вчиненому та визнання своєї вини, а тому просить врахувати ці обставини та застосувати ст. 69-1 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, з посиланням на зазначені в них доводи, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , прокурора, які вважають, що законні підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами судом проведено упереджено, без з`ясування даних, які мають значення для встановлення істини у провадженні, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в судовому засіданні та в процесі апеляційного розгляду ОСОБА_10 не заперечував та ствердив обставини конфлікту в денну пору 6 лютого 2019 року з потерпілим ОСОБА_12 , спричинення останньому тілесних ушкоджень за допомогою ножа, однак викладав свою версію подій.

Показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які показали, що 7 лютого 2019 року за місцем проживання обвинуваченого був виявлений труп потерпілого ОСОБА_12 . Ствердили, що причиною смерті потерпілого стало спричинення йому тілесних ушкоджень стороннім предметом.

Аналогічними показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які ствердили обставини виявлення 7 лютого 2019 року в домоволодінні ОСОБА_10 трупа потерпілого. При цьому свідок ОСОБА_13 показала, що після встановлення причини смерті ОСОБА_12 , обвинувачений не заперечував та ствердив, що наніс потерпілому тілесні ушкодження за допомогою ножа.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_10 злочину об`єктивно стверджується даними протоколу огляду трупа з таблицями ілюстрацій, з яких вбачається, що 7 лютого 2019 року в приміщенні літньої кухні в домогосподарстві АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_10 був виявлений труп потерпілого ОСОБА_12 з видимими тілесними ушкодження (а.п. 5-16, т. 2).
Із змісту висновків експертів № 14 від 26.02.2019 року та № 22 від 17.02.2020 року вбачається, що причиною смерті потерпілого ОСОБА_12 є сліпе проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням серцевої сорочки та лівого шлуночка серця, яка супроводжувалась гострою крововтратою.

Смерть насильницька. Між тілесним ушкодженням і настанням смерті є прямий, причинний зв`язок.

Враховуючи характер трупних змін, смерть гр. ОСОБА_12 могла настати в час та при обставинах на які вказує обвинувачений.

При проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ушкодження лівого шлуночка серця та серцевої сорочки; ушкодження міжреберних м`язів по середньо-ключичній лінії зліва між 3 і 4 міжребер`ям, з темно - червоним крововиливом.

Рана та синець в пипковій ділянці зліва, ушкодження міжреберних м`язів по середньо - ключичній лінії зліва між 3 і 4 міжреберним з темно - червоним крововиливом навкруг цього ушкодження, ушкодження серцевої сорочки та стінки лівого шлуночка серця, рана по тильній поверхні правої кисті могли утворитися від ударів колото - ріжучим предметом типу ножа.

Всі вище описані тілесні ушкодження утворились незадовго до настання смерті і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Колото-різане проникаюче сліпе поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки, могло утворитись від однієї дії твердого плоского, з можливим вмістом солей 3-х валентного заліза, однобічно-гострого клинкового знаряддя, по типу ножа, що має тупий (ймовірно «П» подібний на поперечному перетині) «обушок» з добре вираженими ребрами, гострий кінець (вістря) та одне лезо з гострою ріжучою крайкою.

Колото-різана рана із синцем тильної поверхні правої кисті могла утворитись від однієї дії твердого плоского, однобічно-гострого клинкового знаряддя, по типу ножа.

Колото-різані рани передньої поверхні лівої половини грудної клітки та тильної поверхні правої кисті могли утворитись як одним і тим же колюче-ріжучим предметом, так і різними, але подібними предметами.

Колото-різане проникаюче сліпе поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки з раною та синцем навколо рани в лівій пипковій ділянці, з ушкодженням міжреберних м`язів по середньо-ключичній лінії зліва між 3 та 4 ребрами, серцевої сорочки по лівій поверхні в нижній третині та бокової поверхні: лівого шлуночка серця, що ускладнилось гемоперікардіумом (кровотечею в серцеву сорочку) 400 мл та тампонадою серця, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечними для життя в момент заподіяння, в даному випадку мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті.

Під час проведення слідчого експерименту 08.02.2019р. гр. ОСОБА_10 показав як він 06.02.2019р., сидячи на кріслі, ножем, який взяв у свою праву руку, наніс один удар ОСОБА_12 , що сидів на дивані. При цьому, місце заподіяння удару ножем відповідає встановленим судово-медичним даним, а саме відповідає встановленій локалізації поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки.

Місце заподіяння удару ножем в серце відповідає встановленим судово-медичним даним, а саме відповідає встановленій локалізації проникаючого поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки з ушкодженням міжреберних м`язів, серцевої сорочки та серця. Положення потерпілого в момент заподіяння йому удару ножем, як вказав ОСОБА_10 , не виключається.

Ушкодження серця могло утворитись в термін не менше 6-12 годин до настання смерті (132-139, 214-215, т. 1; 84-94, т. 2).

Даними висновку експерта № 32 від 14.02.2020 року стверджується, що верхній одяг потерпілого ОСОБА_15 , в якому він перебував в момент вчинення злочину, в тому числі дублянка, джемпер та футболка, в районі серця мають колото-різані пошкодження, які могли бути спричинені ножем за місцем проживання обвинуваченого (а.п. 96-108, т. 2).

Проаналізувавши названі висновки експертів в сукупності з іншими дослідженими доказами, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що виявлені в домоволодінні обвинуваченого та ножі сліди крові, належать саме потерпілому ОСОБА_15 . Оскільки саме в даному приміщенні, використовуючи ніж, ОСОБА_10 спричинив потерпілому колото-ріжуче тілесне ушкодження, що супроводжувалося крововтратою і що останній не заперечує.

Змістом протоколу огляду та прослуховування звукозапису стверджується, що ОСОБА_10 , в деталях, без жодного тиску та примусу, вказав місце та спосіб нанесення потерпілому тілесних ушкоджень за допомогою ножа. При цьому ОСОБА_10 повідомляв такі деталі вчинення злочину, в тому числі щодо локалізації та механізму спричинення тілесних ушкоджень, які могли бути відомі виключно особі, яка безпосередньо скоїла злочин (а.п. 232-233, т. 1).

Із змісту висновку судово-психіатричного експерта № 80 від 14.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_10 , психічним захворюванням не страждав, не страждав такими і на період вчинення інкримінованого йому злочину, а тому міг та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто відносно скоєного і на теперішній час його можна вважати осудним. При цьому, обвинувачений не перебував в такому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність (а.п. 216-217, т. 1).

Про наявність умислу в діях ОСОБА_10 на позбавлення життя ОСОБА_12 свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, локалізація поранень, а саме за допомогою ножа в грудну клітку, безпосередньо в серце, тобто виключно в життєво важливий орган.

Обвинувачений жодних заходів щодо відвернення настання для потерпілого шкідливих наслідків, в тому числі виклику швидкої медичної допомоги не забезпечив.
При встановленні спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_10 колегія суддів враховує дані про інтенсивність нападу, що дії обвинуваченого були спрямовані на вбивство ОСОБА_12 , про це свідчать дані щодо локалізації поранень, сили удару і нанесення його в область життєво важливого органу серця. Встановлені фактичні обставини провадження свідчать про те, що обвинувачений виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, настання смерті потерпілого (наніс удар ножем виключно в життєво важливий орган).

Сукупність всіх встановлених судом першої інстанції обставин вчинення злочину, спосіб, характер і локалізація поранень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинуваченого і потерпілого, що передувала події, вказують про обдумані дії ОСОБА_10 спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_12 .

Зазначені вище обставини, відсутність у ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень, відсутність у ОСОБА_12 в піднігтьовому вмісті кистей рук епітеліальних клітин з ядрами та слідів крові сторонньої людини, свідчить про те, що саме він оборонявся, а не нападав.

Таким чином, на переконання колегії суддів, відсутність будь яких дій обвинуваченого щодо відвернення настання для потерпілого шкідливих наслідків, повністю виключають кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, вбивство ОСОБА_12 при самозахисті, при перевищені меж необхідної оборони, тощо, оскільки дії ОСОБА_10 носили свідомий, цілеспрямований характер.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що за відсутності апеляційних скарг сторони обвинувачення щодо спрямованості умислу (прямого, непрямого) в діях обвинуваченого стосовно позбавлення життя потерпілого, колегія суддів в силу вимог ст. 404 КПК України позбавлена можливості вирішувати вказані питання.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційних скарг сторони захисту про необґрунтованість порушення кримінального провадження та засудження ОСОБА_10 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочину ОСОБА_10 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 та свідків заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях сторони захисту, яка є прямо зацікавленою особою, їх роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону та особи потерпілого, що не можна визнати допустимими доказами.

В матеріалах провадження не встановлено доказів, щоб ОСОБА_10 чи його захисник звертались із заявами та скаргами до прокурора місцевої прокуратури, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі досудового розслідування зі сторони органів досудового розслідування на обвинуваченого чи свідків чинився тиск, в колегії суддів немає, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду.

При цьому, на переконання колегії суддів, визнання місцевим судом ряду доказів наданих стороною обвинувачення недопустимими, жодним чином не впливає на доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого чи визначення виду та строку покарання і не перешкоджало місцевому суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, оскільки в матеріалах провадження наявні інші, належні, об`єктивні та допустимі, вищенаведені докази вини ОСОБА_10 у вбивстві потерпілого, тобто вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Не може погодитися і колегія суддів з твердженнями сторони захисту про недопустимість ряду доказів, отриманих в результаті судово-медичного дослідження трупу, оскільки це було зроблено без участі обвинуваченого та захисника, а також внаслідок неналежного встановлення особи потерпілого ОСОБА_15 .

Зокрема, як стверджується матеріалами кримінального провадження, вказані процесуальні дії були здійснені відповідно до вимог закону, в тому числі ст. ст. 242, 245 КПК України, де участь захисника в силу вимог закону не є обов`язково.

Більше того, стороні захисту, на підставах та умовах встановлених законом були відкриті дані судових експертиз, вона мала можливість з ними ознайомитися, в процесі судового розгляду їх оспорювати та заперечувати і таким правом вона в повному обсязі скористалася, як і мала право поставити свої запитання та отримати на них відповіді при призначені та проведенні комплексної судово-медичної експертизи в процесі судового розгляду (а.п. 84-94, т. 2).

Допустимих даних, які б спростовували вищенаведені докази, в тому числі висновки судово-медичної експертизи, чи викликали сумніви у її належності та були б підставою для призначення криміналістичних досліджень, комісійної експертизи, на чому наполягає сторона захисту, колегія суддів не знаходить і вважає вказані твердження такими, що до задоволення не підлягають.

При цьому, колегія суддів вважає, що ряд питань щодо встановлення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, на дослідженні яких наполягає захисник, носять юридичний характер і знаходяться поза межами знань фахівців у галузі медицини та вирішені судом при ухвалені вироку.

В процесі досудового розслідування та судового розгляду був призначений весь комплекс спеціальних криміналістичних досліджень, в тому числі судово-медичних, з метою встановлення істини у провадженні, який надавав вичерпні відповіді щодо механізму, локалізації та способу спричинення ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, в тому числі щодо причин смерті останнього, що ставить під сумнів сторона захисту.

За таких обставин допустимих даних, які б спростовували вищенаведені докази, в тому числі висновки судово-медичної експертизи, чи викликали сумніви у її належності та були б підставою для призначення криміналістичних досліджень, колегія суддів не знаходить і вважає вказані клопотання такими, що до задоволення не підлягають.

Оголошена ОСОБА_10 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу, мотиву та інших обставин вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту, що обвинувачення ОСОБА_10 ґрунтується виключно на його зізнавальних показаннях. Оскільки, його вина у вчиненні злочину доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експертів, які підтверджують обставини та висновки встановлені судом та спростовують твердження обвинуваченого і його захисника.

Ставлячи питання про скасування вироку, сторона захисту, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів обвинуваченого органами досудового розслідування та судом не навела, а виключно обмежилася перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення в частині апеляційних доводів сторони захисту, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів та особи обвинуваченого.

Зокрема, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особливості, особу обвинуваченого, зокрема характеристики, сімейний стан, спосіб та механізм позбавлення життя потерпілого, думку потерпілих, які просили виключно суворо покарати обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченому покарання місцевий суд врахував, що ОСОБА_10 , за місцем проживання характеризується посередньо, визнаний винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, взяв до уваги наслідки, що настали у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_12 , спосіб та механізм позбавлення життя потерпілого, думку потерпілих, які просять виключно суворо покарати обвинуваченого, прийшов до обґрунтованого висновку, що йому слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, лише у виді позбавлення волі.

При цьому, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, при даних конкретних обставинах провадження та особі обвинуваченого є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.

А тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання внаслідок його суворості.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду в межах апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 1 квітня 2020 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4