ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/1365/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/726/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2020 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 травня 2020 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року за ч.3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходив із того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 проситьухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 травня 2020 року скасувати та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що має 4 заохочення та 3 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, відбуває покарання у дільниці соціальної реабілітації, виконує роботи по благоустрою установи та відділення. Щиро розкаюється у скоєному злочині.
Після відбуття покарання планує одружитися, має рідних, які чекають на нього.
Вважає, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, прокурора, які в судових дебатах залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком цього ж суду від 01 квітня 2015 року, остаточно до відбуття визначено 5 років 01 місяць позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 24 січня 2017 року по 06 квітня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 листопада 2018 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 06 квітня 2017 року по 11 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку: 24 січня 2017 року. Кінець строку: 06 листопада 2021 року.
На день подачі подання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 частини призначеного йому покарання фактично у зв`язку із зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення.
У квітні 2019 року установою виконання покарання було відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
У лютому 2020 року установою виконання покарання було відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні заохочувальної норми у виді умовно-дострокове звільнення як такому, що не довів свого виправлення.
На час розгляду судом подання установою виконання покарань ОСОБА_7 характеризується посередньо.
Згідно характеристики засуджений має 4 заохочення за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, 3 стягнення за порушення режиму відбування покарання, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, працевлаштований робітником з обслуговування адміністративних будівель, роботи з благоустрою виконує якісно і в строк, зовнішній вигляд та спальне місце утримує в задовільному стані, з представниками адміністрації та медичним персоналом тактовний, неконфліктний, на профілактичних обліках в установі не перебуває, підтримує соціальні зв`язки, згідно вироку суду має позов у сумі 1583,28грн, однак виконавчий лист до бухгалтерії установи не надходив.
За змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий: 1) вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 06 червня 2008 року ч.2 за ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 2) вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 16 березня 2011 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 3) вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 19 березня 2012 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений 16 серпня 2013 умовно-достроково на 1 рік 04 місяці 04 дні; 4) вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
Отже, засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, звільнявся від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково, проте на шлях виправлення на став та продовжив вчиняти умисні корисливі злочини, новий злочин вчинив під час іспитового строку, та незважаючи на поблажливе ставлення держави до себе через неодноразове застосування заохочувальних норм, новий злочин вчинив під час іспитового строку, що свідчить про стійкість злочинної діяльності засудженого.
Обґрунтованим є посилання ухвали місцевого суду про те, що попереднє умовно-дострокове звільнення не спряло виправленню засудженого, оскільки під час невідбутої частини покарання останній повторно вчинив злочин.
Також відмовляючи у задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення суд першої інстанції вірно врахував наявність у ОСОБА_7 дисциплінарних порушень, останнє з яких допущено 10 жовтня 2019 року, а також значний період часу, що залишився до кінця строку відбуття покарання.
Враховуючи дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, дані про особу засудженого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість досягнення мети покарання при застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Відбуття певної частини призначеного покарання та наявність заохочень, самі по собі не можуть бути визнані підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.
Наведені в апеляційній скарзі твердження про виправлення засудженого є необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам провадження в цілому.
Доводи апеляційної скарги зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки апелянтом, обставин, встановлених судом та висновків суду.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 21 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4