Справа № 331/5077/19
Провадження №: 1-кс/331/90/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:
Заявник звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладений на квартиру АДРЕСА_1 .

Своє клопотання він обґрунтовує тим, що в провадженні Олександрівського відділення Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області (Запорізька прокуратура №1 процесуальний прокурор ОСОБА_5 ) знаходиться кримінальне провадження за фактом заволодіння шляхом обману квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , відомості про яке внесено Мелітопольським ВП ГУНП в Запорізькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0000805 від 18.02.2016 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.
15.11.2016 ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області накладено арешт на майно, власником якого, відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, про реєстрацію прав та їх обтяжень є ОСОБА_6 , заборонивши їй відчужувати квартиру АДРЕСА_1 та здійснювати будь які дії з реєстрації та перереєстрації цієї квартири.

Кримінальне провадження за № 0000805 від 18.02.2016 направлено до м. Запоріжжя для проведення досудового розслідування за підслідністю. За інформацією Єдиного державного реєстру досудових розслідувань вказане кримінальне провадження перебуває у Запорізькій прокуратурі № 1 (прокурор ОСОБА_7 )
13 травня 2019 рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізькій області, яке залишено без змін Запорізьким апеляційним судом, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15 грудня 2015 р., укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_10 , реєстр № 2055, та витребувано у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .
На даний час відпала потреба в застосуванні такого заходу як арешт майна, а також з метою виконання рішення суду та реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник звернувся до суду з даним клопотанням.
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, на задоволенні клопотання наполягає.

Від СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області надійшла інформація, що згідно відомостей з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №40000805 рахується за СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, однак в наявності оригіналів вказаного провадження у підрозділі немає, на теперішній час проводиться інвентаризація з приводу пошуку даного провадження. До суду надали копії матеріалів вказаного провадження, які було отримано у Мелітопольському суді. Представник СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду клопотання. Будь яких інших заяв чи клопотань до суду не надходило.

Не прибуття учасників судового провадження не перешкоджає розгляду клопотання.
На підставі ч.4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється з підстав не прибуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.
Відповідно до ст. 108 КПК України ведеться журнал судового засідання.
Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали і дослідивши подані докази, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Кримінальне провадження за № 0000805 від 18.02.2016 направлено до м. Запоріжжя для проведення досудового розслідування за підслідністю.Встановлено, що в провадженні Олександрівського відділення Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області (Запорізька прокуратура №1 процесуальний прокурор ОСОБА_5 ) знаходиться кримінальне провадження за фактом заволодіння шляхом обману квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , відомості про яке внесено Мелітопольським ВП ГУНП в Запорізькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0000805 від 18.02.2016 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 190 КК України саме за заявою ОСОБА_11
15.11.2016 ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області накладено арешт на майно, власником якого, відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, про реєстрацію прав та їх обтяжень є ОСОБА_6 , заборонивши їй відчужувати квартиру АДРЕСА_1 та здійснювати будь які дії з реєстрації та перереєстрації цієї квартири.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_6 звернулася до Апеляційного суду Запорізької області з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2016.
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 02.02.2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, оскільки колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції, щодо необхідності накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що вищевказана квартира має доказове значення в даному кримінальному провадженні та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню та з метою збереження вказаного майна, виникла потреба в накладенні арешту.

ОСОБА_4 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернувся з позовом про визнання права власності на квартиру, визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири та витребування квартири з чужого незаконного володіння та з зустрічним позовом звернулась ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.05.2019 року позовні вимоги ОСОБА_4 , задоволено. Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , від 15 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_10 , реєстр №2055 та витребувано у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30.07.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.05.2019 року залишено без змін.

Зі змісту ч. 1ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Тобто, арешт майна передбачає певний ступень втручання у права і свободи власника чи володільця майна через встановлення певних обмежень у користуванні, володінні чи розпорядженні майном всупереч волі власника.

При цьому у відповідності до пунктів 5 та 6 частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Виходячи з ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Під час розгляду даного клопотання про скасування арешту майна, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не завершено, підозру нікому не пред`явлено. Прокурором, слідчим даних про проведення будь-яких процесуальних дій з часу накладення арешту на майно, які б виправдовували відповідні обмеження для власника, слідчому судді не надано. З урахуванням зазначеного, слідчий суддя вважає, що арешт на майно був накладений з метою його збереження. Однак на теперішній час потреба в застосуванні такого заходу, як арешт майна, відпала.

Враховуючи викладене, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість поданого клопотання про скасування арешту майна, у зв`язку із чим вважає за необхідне його задовольнити.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-174, 309, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2016 року на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 07 та заборону здійснення будь-яких дій з реєстрації та перереєстрації квартири - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлагає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1