Справа № 643/3224/20
Провадження № 1-кс/643/1246/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0006293 від 24.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах
встановив :
Московським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0006293 від 24.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

В ході досудового розслідування встановлено, що 13.11.2019 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 надав ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 довіреність на представництво його інтересів в підприємствах, установах та організаціях України з питань оформлення спадщини (довіреність посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , яка здійснює професійну діяльність в офісному приміщенні по АДРЕСА_1 ).

На цей час ОСОБА_4 є обвинуваченим у кримінальному провадженні №0002153 від 26.04.2019 за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185; ч.2 ст.185 КК України (32 епізоди крадіжок металевих віконних решіток з під`їзних вікон). Під час проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні 22.05.2019 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та того ж дня обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У подальшому, 30.05.2019 обвинувальний акт за підозрою ОСОБА_4 направлений до Московського районного суду м. Харкова та на цей час перебуває на розгляді Московського районного суду м. Харкова (справа №643/8825/19)та ОСОБА_4 перебуває під вартою.

Відповідно до матеріалів судової справи за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185; ч.2 ст.185 КК України, за весь час слухання зазначеної справи (№643/8825/19) в суді жодна особа не отримувала дозволу суду на відвідування ОСОБА_4 у слідчому ізоляторі, що вказує на те, що ОСОБА_4 не міг підписувати 13.11.2019 довіреність, яку у зазначену дату посвідчено приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 .

Зазначене свідчить про те, що невстановлені особи намагаються заволодіти квартирою ОСОБА_4 (згідно даних матеріалів кримінального провадження №0002153 від 26.04.2019 останній мешкає у квартирі АДРЕСА_2 ).

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 пояснив, що будь-яких довіреностей він не надавав та продавати зазначену квартиру не бажає.

Крім цього, слідчому надійшло клопотання ОСОБА_4 , відповідно до якого він просить прийняти заходи, спрямовані на збереження його квартири АДРЕСА_3 , шляхом її огляду, опечатування та накладення арешту шляхом заборони користування та розпорядження нею.

За результатами здійснення тимчасового доступу до документів, що перебувають у володінні приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 , встановлено, що невстановленою особою було надано для реєстрації раніше вказаної довіреності паспорт на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серія номер НОМЕР_1 , виданого Московським РО ХГУ ГУМВС України в Харківській області від 25 грудня 2009 року, в той час коли дійсний паспорт ОСОБА_4 має серію номер НОМЕР_2 . Шляхом зіставлення фотознімків особи, яка є володільцем паспорту, вбачається, що на копії паспорта, яка була надана нотаріусу зображена стороння особа, а не ОСОБА_4 , та вказаний фотознімок не відповідає фотознімку особи у дійсному паспорті ОСОБА_4 .

Вищевикладене дає підстави вважати, що невстановленими особами здійснюються шахрайські дії, спрямовані на заволодіння вказаного нерухомого майна, з метою незаконного заволодіння таким об`єктом.

Згідно до відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що відомості про право власності на вказаний об`єкт нерухомості відсутні.

Згідно до матеріалів інвентарної справи на квартиру АДРЕСА_2 , право власності не зареєстровано.

Згідно до матеріалів спадкових справ №74/2015 та №1278/2015 відкритих за заявою ОСОБА_4 з приводу вступу за спадщиною у право власності на квартиру АДРЕСА_2 , після смерті його батька ОСОБА_7 , 1942 р.н. та мати ОСОБА_8 , які були власниками вказаної квартири, відповідно. При цьому у вказаних спадкових справах наявні довіреності видані від імені ОСОБА_4 на ОСОБА_9 , щодо права оформлення права власності на вказаний об`єкт нерухомості, яку як стверджує потерпілий останній не видавав . Однак, за результатами спадкових справа, право власності на вказану квартиру на жодну з осіб не реєструвалось.

Однак, згідно до довідки ОК «Об`єднаний житлово-будівельний кооператив «РЕКОРД», власником вказаної квартири, площею 48,5 кв.м., є померлий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був членом кооперативу та вніс останній пайовий внесок у лютому 1987 р.

Враховуючи вищевикладене, у діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.190 КК України, у зв`язку з чим, для повного і всебічного досудового розслідування у органу досудового розслідування, з метою забезпечення збереженості предмету злочину та недопущення його незаконного відчуження та перереєстрації на 3х осіб, виникла необхідність у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, слідчий разом із клопотання надав заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, клопотання підтримав.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, встановив, що в провадженні Московського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0006293 від 24.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Враховуючи те, що нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_2 , має значення для встановлення істини у даному кримінальному провадженні, та той факт, що вказане нерухоме майно є фактично предметом злочину та право власності може перейти до третіх осіб, з метою недопущення перереєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, а також зміни їх конструктивних особливостей, що унеможливить подальше проведення судово-будівельно-технічних експертиз, необхідно накласти арешт, з забороною органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вказаного вище арештованого майна, клопотання підлягає задоволенню.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,

постановив:

Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 , яка на належить на праві приватної власності померлому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування, з забороною органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1