Номер провадження: 11-кп/813/959/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2019 року про задоволення клопотання засудженої ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у відношенні
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ананьєв, Одеської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, заміжньої, до засудження працюючої водієм трамваю у КП «Одесміськелектротранс», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
засудженої 19.11.2013 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,
встановив:
оскаржуваною ухвалою суду задоволено клопотання засудженої ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженої від відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2013 року та засуджена ОСОБА_8 звільнена від відбування невідбутої частини покарання умовно-достроково.
При прийнятті рішення, районний суд врахував, що засуджена ОСОБА_8 за період відбування покарання в установі мала шість стягнень, які погашені в установленому законом порядку та три заохочення, до виконання обов`язків ставилась сумлінно та добросовісно, оцінив у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про її виправлення, на підставі чого дійшов висновку, що процес виправлення засудженої ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі.
Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 . Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки засудженою не було надано до суду конкретних переконливих даних про те, що подальше відбування покарання засудженою у вигляді позбавлення волі є недоцільним внаслідок досягнення цілей покарання у процесі його відбування та подальше виправлення засудженої можливе в умовах перебування на волі. Крім того, суд не врахував, що поведінка засудженої та її ставлення до праці протягом всього періоду відбування покарання посередніми, в установі себе не проявила, допускала порушення режиму утримання, порядку та умов відбування покарання, за що мала стягнення, характеризується в установі посередньо та на даний час засуджена не готова до самокерованої поведінки у суспільстві.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; засуджену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін;вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.
Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

З матеріалів справи вбачається, що засуджена ОСОБА_8 на момент розгляду в суді її клопотання про умовно-дострокове звільнення відбула більше двох третин строку покарання у виді 7 років позбавлення волі призначеного їй за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11. 2013 року.

Згідно характеристики, затвердженої в.о. начальника Чорноморської виправної колонії №74, засуджена ОСОБА_8 прибула до установи 06.06.2014 року. По прибутті до установи була працевлаштована в швейному цеху швачкою. Виконувала ручні операції, до роботи ставилась сумлінно, зауважень з боку цехового персоналу не мала. При цьому згодом мала неритмічні виробничі показники. За порушення трудової дисципліни притягалася до дисциплінарної відповідальності та мала стягнення. Пізніше засуджена була переведена до іншого цеху на аналогічну посаду, де змінила своє ставлення до праці та проявила себе як старанна та відповідальна швачка. Виконувала складні швейні процеси, всі доручення та завдання робила своєчасно та якісно, уміло використовувала на практиці здобуті навики, зауважень з боку швейного цеху не мала. До виконання обов`язків ставилась сумлінно. Провину визнала в повному обсязі.
Апеляційний суд визнає вказану характеристику як позитивну.

При цьому доводи апеляційної скарги прокурора про те, що за час відбування покарання ОСОБА_8 мала 6 стягнень за порушення режиму утримання порядок та умови відбування покарання, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки стягнення були накладені в період з 2014 року по 2016 рік і на момент розгляду клопотання районним судом та апеляційного розгляду, з огляду на положення пункту 14 ст.134 КВК України засуджена ОСОБА_8 , вважається такою, що не має стягнень.

Крім того, засуджена приймає активну участь у культурно-масових заходах, що проводились в установі, проявляла творчі здібності, за що має 2 заохочення. По відношенню до представників адміністрації поводить себе тактовно, ввічливо. В побуті охайна, дотримується норм санітарії та особистої гігієни, спальне місце, приліжкову тумбочку утримує у належному стані. Форми одягу встановленого в установі зразка дотримується. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Творчість», «Фізкультура і спорт». Реалізувала участь у програмі «Професія», так в 2015 році закінчила Державний навчальний заклад «Чорноморський навчальний центр №74» отримала професію «Перукар-модельєр», а у 2017 році «Закрійник».

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що до засудженої ОСОБА_8 можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки вона сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 .+ є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2019 рокупро звільнення засудженої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2013 року за ч.2 ст. 187 КК України без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4