ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/391/20 Справа № 193/682/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року клопотання ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 186 КК України, про його умовно-дострокове звільнення було задоволено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення.
Свою апеляційну скаргу прокурор обгрунтовує тим, що наразі наявні лише формально-юридичні підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого, а з характеристики засудженого не вбачається свідоме виправлення та доведення цього зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Як вбачається з матеріалів клопотання, судом першої інстанції встановлено, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується негативно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений два рази. Стягнень мав три. За вироком суду має позов в розмірі 122,76 грн., але виконавчий лист до установи не надходив. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, намагається підтримувати з ними рівні стосунки, не завжди адекватно реагує на критику на свою адресу. У стосунках з персоналом установи виконання покарань дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. За станом здоров`я є інвалідом 2 групи, довічно. Дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу "Освіта". Підтримує соціально-корисні зв`язки, шляхом телефонних розмов та листування. Засуджений під час відбування покарання перебуває на профілактичному обліку як схильний до членоушкоджень. Вину в скоєному визнає, надає належну оцінку скоєному.
При вирішенні питання щодо задоволення клопотання засудженого, суд першої інстанції не врахував особу засудженого, його характеристику, те, що ОСОБА_7 засуджений за скоєння тяжкого корисливого злочину.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора стосовно того, що дотримання правил внутрішнього розпорядку є обов`язком засудженого, і зазначає, що наявність двох заохочень та трьох стягнень не можуть свідчити про виправлення засудженого.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що застосоване судом першої інстанції до засудженого ОСОБА_7 , умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню.
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 186 КК України задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 186 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 186 КК України відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4