Справа № 452/1363/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/935/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до міри покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, та вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 квітня 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку 2 роки та покладено обов`язки відповідно до п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту взяття під варту в порядку виконання вироку.

Вирішено питання з судовими витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 26 лютого 2019 року біля 20 години 00 хвилин, проходячи повз багатоквартирний житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_2 , помітивши незачинені вхідні двері, що ведуть в загальний коридор підвалу вказаного будинку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, повторно, шляхом зламу дверей, проник у підвальне приміщення, яким користується ОСОБА_8 , звідки таємно викрав мікрохвильову піч торгівельної марки «Samsung», моделі «СЕ 287 CNR», вартістю 560 грн., та газовий нагрівач протічної води торгівельної марки «Termet», типу G-19-01/U, без верхньої кришки (корпусу), вартістю 930 грн., чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1490 грн.
Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2019 року змінити, застосувавши ст.75 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що призначене судом покарання не відповідає особі засудженого та є явно несправедливим через його суворість.

Зокрема, як зазначає апелянт, при призначенні покарання судом першої інстанції не взято до уваги думку потерпілого, те, що обвинувачений характеризується позитивно, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, - щире розкаяння, сприяння розкриттю злочину, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно віддав викрадене потерпілому.

Окрім цього, як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого, останній стверджує, що суд, визначаючи йому захід примусу, безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.

Розгляд апеляційної скарги проводиться у відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_8 , які були належним чином повідомлені про місце, час та дату судового розгляду, про що свідчать розписки про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 68-70).

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, що ніким не оспорюється.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З аналізу норм ст.ст. 69, 75 КК України вбачається, що призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, або звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо встановлені по справі обставини, зокрема, що пом`якшують покарання, та характеризують особу-винного, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим, або ж свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував в повній мірі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, сприяння у розкритті кримінального правопорушення, наявність обставини, що обтяжує покарання, рецидив злочинів.

На переконання колегії суддів, щире каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину, думка потерпілого, це обставини, які враховуються при призначенні покарання, однак такі не свідчать про істотне зниження ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, а отже не можуть бути безумовними підставами для застосування, у тому числі ст. 75 КК України.

З огляду на наведене, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у розмірі нижньої межі санкції ч.3 ст.185 КК України за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, відтак доводи апеляційної скарги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Статтею 34 КК України передбачено, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Відповідно до ст. 35 КК України повторність, сукупність та рецидив злочинів враховуються при кваліфікації злочинів та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та судових рішень ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення злочинів, у тому числі за ст.187 КК України, судимість за який не знято і не погашено у встановленому законом порядку, що відповідно до положень, передбачених ст. 34 КК України, утворює рецидив злочинів та свідчить про наявність зазначеної обтяжуючої покарання обставини.

Таким чином, суд, призначаючи покарання, відповідно до ст. 67 КК України встановив обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів, визначивши його вид та розмір згідно з вимогами статей 50, 65 КК України.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 липня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4