Справа № 461/121/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1378/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0005539 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м.Львова від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначено покарання: за частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; за частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України у виді 01 (одного) року обмеження волі.
На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарань більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням та з призначенням іспитового строку 01 (один) рік.
Відповідно до ч. 1 статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язано ОСОБА_6 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно з вироком 16 грудня 2018 року, о 12 год. 20 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні магазину "Сrорр" дочірнього підприємства «ЛПП Україна» AT «ЛПП», який розташований у Торговому центрі «Forum Lviv», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7-б, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу таємно викрав гаманець (артикул sv 601) вартістю 274 грн. 17 коп., гаманець (артикул sv 589) вартістю 265 грн. 83 коп. та рукавиці чоловіч (артикул vm950) у кількості 2 штуки, вартістю 374 грн. 18 коп. кожна, чим спричинив ДП «ЛПП Україна» AT «ЛПП» матеріальної шкоди на загальну суму 1288 грн. 34 коп.
Окрім цього, 16 грудня 2018 року, о 13 год. 10 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні магазину "Zara" TOB «Зара Україна», який розташований у Торговому центрі «Forum Lviv», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Під Лубом, 7-б, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно, таємно намагався викрасти куртку (артикул № 4087/411/800/L) вартістю 758 грн. 35 коп., однак, свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були викриті охороною магазину.
Не погоджуючись з вироком Галицького районного суду м.Львова від 07 жовтня 2019 року обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.
В обґрунтування покликається на те, що не погоджується із вищенаведеним вироком, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано законодавство України про кримінальну відповідальність та істотно порушено кримінально процесуальне законодавство. Вказує, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано його дії за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, так як такі повинні були кваліфіковані за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, оскільки відсутня повторність злочинів. Крім цього, апелянт підкреслює, що він не набув статусу підозрюваного та обвинуваченого, так як під час вчинення злочину був військовослужбовцем, що підтверджується наявною у матеріалах кримінального провадження копією військового квитка, тому обвинувальний акт затверджений прокурором, який не мав повноважень у вказаному кримінальному провадженні, а тому здобуті у ході досудового розслідування докази є недопустимими.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції вказав, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано його дії за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, так як такі повинні були кваліфіковані за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, оскільки відсутня повторність злочинів, а обвинувальний акт затверджений прокурором, який не мав повноважень у вказаному кримінальному провадженні.
Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи обвинуваченого та просив задоволити його апеляційну скаргу.
Представник потерпілого ТзОВ «Зара Україна» ОСОБА_9 подав заяву про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 без його участі.
Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_6 , а також його захисника ОСОБА_8 , на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується покладеними в основу вироку наданими у судовому засіданні в суді першої інстанції показами обвинуваченого ОСОБА_6 , показами представників потерпілих ТОВ «Зара Україна» та ДП «ЛПП» ТОВ «ЛПП Україна», які в ході судового розгляду підтвердили фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому дій; даними протоколу огляду відеозапису камери спостереження в магазині "Сrорр" від 20 грудня 2018 року, в ході якого зафіксовано, що на 46 сек. запису у приміщенні магазину перебуває ОСОБА_6 , який бере одяг та прямує з ним до примірочних кабін, після виходу залишає магазин; даними протоколу огляду відеозапису камер відеоспостереження магазину «ZARA» від 17 грудня 2018 року, згідно з яким на 7 хв. 7 сек. зворотного відліку запису зафіксовано, як ОСОБА_6 залишаючи приміщення магазину, був зупинений працівником охорони та у ході перевірки речей з рюкзака ОСОБА_6 дістає чоловічу куртку, яка була викрадена ним з цього ж магазину; даними довідки магазину «ZARA» відповідно до якої вартість викраденої чоловічої куртки становить 758,35 грн.; даними протоколу огляду місця події від 16 грудня 2018 року, де зафіксований огляд приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в ході якого у ОСОБА_6 була вилучена викрадена чоловіча куртка (артикул № 4087/411/800/L), гаманець (артикул sv 601), гаманець (артикул sv 589) та рукавиці чоловічі (артикул vm950) у кількості 2 штуки; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 03 січня 2019 року, в ході якого ОСОБА_6 повідомив та показав у приміщенні ТЦ «Форум Львів» свої дії, що були направлені на викрадення речей у магазинах «ZARA» та «Сrорр» 16 грудня 2018 року, яким суд дав належну оцінку.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про неправильність застосування законодавства України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального законодавства, не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковано його дії за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, так як такі повинні були кваліфіковані за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, оскільки відсутня повторність злочинів, то такі є безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 2010 року за змістом статті 32 КК повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони: 1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК; 2) передбачені різними статтями Особливої частини КК і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака. Стадії вчинених злочинів, а також вчинення злочинів одноособово чи у співучасті на визнання їх вчиненими повторно не впливають.

Так, 16 грудня 2018 року, о 12 год. 20 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні магазину "Сrорр" дочірнього підприємства «ЛПП Україна» AT «ЛПП», який розташований у Торговому центрі «Forum Lviv», таємно викрав товари на загальну суму 1288 грн. 34 коп., а вже о 13 год. 10 хв., останній перебуваючи у приміщенні магазину "Zara" TOB «Зара Україна», який розташований у Торговому центрі «Forum Lviv», таємно намагався викрасти куртку (артикул № 4087/411/800/L) вартістю 758 грн. 35 коп. Таким чином, в діях обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається повторність вчинених ним злочинів.

Крім цього, апелянт вказує, що він не набув статусу підозрюваного та обвинуваченого, так як під час вчинення злочину був військовослужбовцем, проте, як вбачається із матеріалів справи останній справді був військовослужбовцем, що підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження копією військового квитка, однак такий не був вчинений в порядку несення або проходження військової служби.

Також, згідно із пунктом 3 наказу Генерального прокурора України №4 гн від 19.12.2012 «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні», який був чинний на момент початку досудового розслідування, повідомлення ОСОБА_6 про підозру та затвердження обвинувального акту, нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування, в тому числі у формі процесуального керівництва, участь у судовому провадженні та оскарженні судових рішень щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтями 402-421, 423-435 КК України та інших визначених відповідним наказом Генерального прокурора України випадках, - покладено на спеціалізованих прокурорів з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на правах обласних і міських та на галузевий підрозділ Генеральної прокуратури України.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що підозра та обвинувальний акт винесені прокурором, який мав повноваження та діяв в межах передбаченого КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, органи досудового розслідування і суд першої інстанції дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення, а тому наведені обвинуваченим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 виконав вимоги ст. 374 КПК України, яка передбачає обов`язок суду у мотивувальній частині вироку обґрунтувати прийняте ним рішення із наведенням відповідних підстав.

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає апеляційна скарга є необґрунтованою й доходить висновку, що судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 , а призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4