Провадження № 11-кп/824/2038/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч. 2 ст. 365 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України.
Ухвалою суду від 31 березня 2020 року на підставі ст. 331 КПК України обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , продовжено строктримання під вартою до 29 травня 2020 року включно.
Обґрунтовуючи доцільність перебування обвинувачених під вартою, суд зазначив про те, що обставини, на які посилається прокурор у обвинувальному акті, дають підстави вважати, що ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зменшилися лише частково, а обставини кримінального провадження з минулого судового засідання не змінилися. Суд зазначив, що підтверджене місце проживання обвинувачених у м. Києві та Київській області знижує ризик втечі від суду, проте не спростовує його повністю, крім того, обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків та потерпілих. Судом також враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені тяжкого та особливо тяжкого злочину, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачене покарання у виді тривалого строку позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу задовольнити, а у задоволенні прохання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою відмовити, змінити ОСОБА_7 застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього обов`язки: цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 без дозволу суду, прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу суду, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками, а також іншими підозрюваними у кримінальному провадженні, здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, крім того захисник не заперечує щодо покладення обов`язку носити електронний засіб контролю. Також захисник в апеляційній скарзі вказує, що у разі визнання судом доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на безпідставність зазначення в ухвалі про часткове задоволення його клопотання, незважаючи на те, що клопотання фактично було відхилене, на залишення судом без належної оцінки тих обставин, що ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 зменшились, про що свідчить зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення на більш м`яку, нові ризики не з`явились, а застосований до обвинуваченого запобіжний захід не може бути надмірно тривалим та не повинен бути мірою заочного покарання.
Також захисник вказує, що ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, крім того, ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятися від явки до суду, кримінальному провадженню не перешкоджав, має місці соціальні зв`язки, одружений, характеризується позитивно, має зареєстроване місце проживання. Захисник підкреслює, що ризики незаконного впливу на потерпілих, свідків та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, знищити чи спотворити документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на даний час відсутні. Також, захисник зауважує, що судом не вирішувалося питання про застосування щодо ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, зокрема,у виді застави.

До початку апеляційного розгляду судом прийнята відмова від апеляційних скарг, поданих в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а до спливу продовженого строку має повторно розглянути його, якщо судове провадження не було завершене.

Суд дійшов висновку про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого з тих мотивів, що підстави вважати, що ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зменшилися лише частково, а обставини кримінального провадження з минулого судового засідання не змінилися.

Колегія суддів вважає ухвалу суду щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 законною, обґрунтованою та мотивованою.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Також судом належним чином мотивовані висновки про наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, і наявність ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та про неможливість на даній стадії судового розгляду застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Тяжкість висунутих обвинувачень, за умови доведеності яких обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, у сукупності з даними про наявність використання службового становища, за попередньою змовою групою осіб, що завдало шкоди в особливо великих розмірах, свідчать про наявність реального ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що формулювання обвинувачення, конкретні обставини вчинення злочинів, які інкриміновані ОСОБА_7 , показання потерпілих про можливість обвинуваченого незаконно на них впливати, дані про його особу у своїй сукупності свідчать про те, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішень про обрання та подальшого продовження запобіжного заходу, а саме, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе вчинити спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані судом. При цьому, судом, на виконання вимог ст. 178 КПК України, враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, його вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою; міцність соціальних зв`язків.
Також колегія суддів вважає обґрунтованою ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даному етапі судового розгляду не забезпечить попередження зазначених прокурором ризиків.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а не домашній арешт, як просить захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , має забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Також судом вірно використані свої дискреційні повноваження, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, про можливість не визначати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, оскільки ОСОБА_7 інкриміновані злочинні дії, пов`язані з погрозою застосування насильства щодо потерпілих та їх малолітньої дитини.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Помилкове зазначення в ухвалі про часткове задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому не є такою обставиною, яка б могла вплинути на правильність судового рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , та може бути виправлене у порядку ст.379 КПК України.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни ухвали, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст. 331,404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: