Ухвала

27 травня 2020року
м. Київ
справа № 125/163/17
провадження № 51 - 1515 ск 20
Верховний Суд колегією суддівДругої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2020 року щодо нього у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000343,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушив питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2 зазначеної статті.
Так, відповідно до ст. 427 КПК у касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Так, засуджений порушує питання про скасування вироку Барського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2019 року та ухвали Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2020 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Однак, в обґрунтування своїх доводів щодо порушень вимог кримінального процесуального закону, засуджений ОСОБА_4 не зазначає, в чому саме полягає істотність цих порушень, а також, яким чином вони вплинули на законність та обґрунтованість судових рішень.
Натомість, як вбачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 , окрім іншого, посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно до

ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин

і не має права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Тому відсутність у скарзі обґрунтування з підстав передбачених у ст. 438 КПКперешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 429 КПКу разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху

і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2