У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0003800, № 0000312, № 0000537, № 0000634, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2020 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2020 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано у зв`язку з не доведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Ухвалено, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання, шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2019 р., остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання 28.02.2019 р.
Ухвалено стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 3 000 грн. у відшкодування майнової шкоди та 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2020 року змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів та злочинів, за які ОСОБА_5 засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2019 р., шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи апелянта.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень та фактичних обставин справи, встановлених судом, вважає призначене покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Захисник зазначає, що на момент ухвалення оскаржуваного вироку, ОСОБА_5 29.10.2019 р. засуджений Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2, 3 ст. 185 КК України, та, з урахуванням норм ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до 5 років позбавлення волі, у зв`язку із чим, вважає безпідставним рішення суду першої інстанції про визначення остаточного покарання ОСОБА_5 шляхом часткового складання покарання, а не шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро кається, співпрацював з органами досудового розслідування, обставин, які обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.
На думку захисника, суд мав врахувати, що ОСОБА_5 оскаржуваним вироком засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень протягом короткого проміжку часу, що є проявом одного й того ж явища свідомо обраного ним способу життя.
Окрім цього, захисник зазначає, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2019 р. ОСОБА_5 засуджено за аналогічні кримінальні правопорушення, вчинені у той же проміжок часу.
Також, при призначенні покарання за зазначеним вироком Центрального районного суду м. Миколаєва, суд, обираючи принцип визначення остаточного покарання, застосував аналогічні оскаржуваному вироку мотиви та обрав принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

29.09.2018 р. приблизно о 01.00 годині, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення аналогічних корисливих злочинів проти власності, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку потерпілого та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав належний потерпілому ОСОБА_8 велосипед «Stern», вартістю 3 000 грн. Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди в розмірі 3 000 грн.
21.01.2019 р. приблизно о 04.50 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , знаходячись у першому під`їзді корпусу № 6 по вул. Чигрина, 150 у м. Миколаєві, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку потерпілого та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав належні потерпілому ОСОБА_10 20 кг. картоплі, загальною вартістю 230 грн. та дитячі металеві санчата, вартістю 300 грн. Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди в розмірі 530 грн.
21.01.2019 р. приблизно о 05.00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , знаходячись у першому під`їзді корпусу 6 по вул. Чигрина, 150, в м. Миколаєві, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку потерпілого та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав належні потерпілому ОСОБА_11 металевий рівень марки «Бригадир», вартістю 150 грн., металеві провила, вартістю 300 грн., банку грунт-фарби марки «Anserglor», вартістю 250 грн. Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди в розмірі 700 грн.
18.02.2019 р. в період часу з 15.00 год. до 17.30 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , знаходячись у кабінеті масажної терапії у приміщенні ЛШМД м. Миколаєва за адресою м. Миколаїв, вул. Корабелів, 14, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку потерпілої та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав належний потерпілій ОСОБА_12 мобільний телефон «Samsung Gaiaxy S1», вартістю 1 500 грн. Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 майнової шкоди в розмірі 1 500 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а також його виправдання за ч. 2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Стосовно призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим і обґрунтованим.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В пункті 3 зазначеної Постанови вказано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке є багатоепізодним та належить до нетяжких злочинів, вчинив злочин через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
При цьому, ОСОБА_5 починаючи з 2010 року, засуджений сім разів, здебільшого за злочини проти власності, до нього застосовувався інститут умовно-дострокового звільнення, однак, обвинувачений ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив та знову вчиняв аналогічні кримінальні правопорушення корисливої спрямованості.

Доводи апелянта про те, що за оскаржуваним вироком ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень протягом короткого проміжку часу, що є проявом одного й того ж явища свідомо обраного ним способу життя не є тими обставинами, які знижують суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, оскільки зазначені обставини, як і вчинення аналогічних кримінальних правопорушень за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2019 р. свідчать про стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого, а відтак, не можуть слугувати підставою для пом`якшення покарання.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд, виходячи із наведених даних про особу обвинуваченого, кількості епізодів злочинної діяльності та їх наслідків, вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, зокрема, врахував і ті обставини, на які в апеляційній скарзі посилається захисник.
Призначене судом першої інстанції покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та особі обвинуваченого, не вбачається.

Стосовно призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, апеляційний суд доходить наступного.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеною у рішенні від 10.07.2019 р. по справі № 215/4205/16-к, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен ураховувати, крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Отже, суд першої інстанції, дотримався вказаних норм закону, і, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, певних даних про особу обвинуваченого, призначив остаточне покарання, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначених оскаржуваним вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2019 р. у виді 6 років позбавлення волі.
Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, є вірним, адже відповідає принципам індивідуалізації та справедливості, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, підстав для зміни вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2020 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3