Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1622/19
Провадження по справі № 1-кп/514/4/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

перекладача - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2020 року до Тарутинського районного суду Одеської області надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що ризики, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, не зменшились.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і просив суд змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачений не збирається залишати постійне місце проживання та не буде чинити тиск на потерпілого та свідків.

Вислухавши думку учасників судового провадження суд дійшов висновку про таке.

Так, запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, пов`язане із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, 10 жовтня 2019 року ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 08 грудня 2019 року.

05 грудня 2020 року ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строк дії якого закінчується 02 лютого 2020 року.

Враховуючи, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 02 лютого 2020 року, прокурором у клопотанні ставиться питання про продовження зазначеного запобіжного заходу строком 60 (шістдесят) діб, посилаючись на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років та те, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися.

Судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років, може переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідків, міцних соціальних зв`язків немає, за місцем реєстрації та проживання характеризується не з позитивної сторони, офіційно не працює, не одружений, на утриманні дітей не має, а також враховуючи те, що він раніше судимий за вироками Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України та вироком від 27 липня 2015 року за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до трьох років і двох місяців позбавлення волі, судимість не знята й не погашена у встановленому законом порядку.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою суд також враховує положення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд погоджується з доводами прокурора і вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, зазначені в ухвалі Тарутинського районного суду Одеської області від 05.12.2019 року, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 199, 331 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Білгород - Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Продовжити дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 24 (двадцять чотири) доби, тобто до 21 лютого 2020 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 2 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1