Провадження №1-кп/127/1117/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001193, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 06 червня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 321, ч.2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0001193, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 06 червня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 321, ч.2 ст. 309 КК України.
В судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні.Також просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, яке мотивував тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може продовжувати злочинну діяльність, його процесуальна поведінка свідчить про те, що обвинувачений, усвідомлюючи суворість покарання, може вживати заходів, щодо переховування від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він схильний до вчинення кримінальних правопорушень, про що свідчить притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Також, наявні обставини, передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, ризик незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Обвинувачений перебуваючи на волі, може впливати на свідків, так як йому відомі місця проживання вказаних осіб. Крім того, пояснив, що обвинувачений не має соціально-стримуючих зв`язків, вчинив тяжкий злочин та злочини середньої тяжкості, тому застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, є недієвим та недоцільним.
Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечив проти призначення справи до судового розгляду, просив відмовити прокурору в заявленому ним клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб.
Захисник ОСОБА_4 не заперечив щодо призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні. Заперечив щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, на думку захисту, прокурором не надано жодних підтверджуючих документів, немає жодного доказу для того щоб тримати обвинуваченого під вартою, не доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. Крім того, зазначив що під час досудового слідства слідчим суддею було відмовлено в клопотанні про призначення обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Однак при повторному зверненні з клопотанням, слідчий суддя, своєю ухвалою, обрав обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначив суму застави. Також доповнив, що в разі того, якщо судне знайде підстав для обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, просив суд визначити суму застави меншу, ніж була обрана слідчим суддею при обранні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 .
Заслухавши думку учасників процесу суд дійшов наступного висновку.
Кримінальне провадження підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області.
Підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України відсутні. Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що обвинувальний акт може бути призначений до судового розгляду, який слід призначити у відкритому судовому засіданні, оскільки відсутні підстави, передбачені ч.2 ст. 27 КПК України.
Судовий розгляд у кримінальному провадженні, відповідно до ч.1 ст. 31 КПК України провести суддею одноособово.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд приймає до уваги, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Враховуючи наведене та дослідивши матеріали обвинувального акту суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою, в зв`язку з тим, що він обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушеннях, які відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, обвинувачений може продовжити свою злочинну діяльність, переховуватись від суду, вчиняти нові злочини, незаконно впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню,що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому суд, враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особи обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою ОСОБА_5 , як такого, що недостатній для запобіганню ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК(абз.5 п.18 Листа ВССУ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України»).
На думку суду, в клопотаннях обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення, їх наслідки, тяжкість покарання за скоєні злочини, особу підозрюваного, відсутність стримуючих факторів соціального характеру, тому суд під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.При цьому, підстав для застосування ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та неможливим і саме тримання під вартою ОСОБА_5 може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання суд вважає обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя/суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.
Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що застава може бути застосована до особи, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У таких випадках її розмір підлягає визначенню в ухвалі суду. Слідчому судді, суду слід зважати, що визначені у ч. 5 ст. 182 КПК чіткі розміри застави дають можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу та особисту недоторканність. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень, що сприяє виконанню завдань кримінального провадження. Суду необхідно враховувати майновий стан підозрюваного, обвинуваченого та не допускати встановлення такого розміру застави як альтернативи триманню під вартою, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави ((абз.2-4 п.16 Листа ВССУ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України»).
Згідно п.2 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи що прокурор в своєму клопотанні не ставить питання про визначення застави як альтернативи триманню під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд не може задовольнити клопотання сторони захисту про зменшення суми застави, визначеної слідчим суддею при обранні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 193, 197, 199, 314-316, 369, 370, 372 КПК України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» суд,-
У Х В А Л И В:

Судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст. 307, ч.1 ст. 321, ч.2 ст. 309 КК України, призначити на 10:00 год. 31 січня 2020 року.
Судовий розгляд провести суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 .
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зменшення суми застави - відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.
Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у вигляді триманняпідвартоюдіє з 24 січня 2020 року по 23 березня 2020 року включно.
Копію ухвали суду направити начальнику Державної установи "Вінницька установа виконання покарань ( №1)".
Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду впродовж 7 діб з дня її проголошення, в іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: