Справа № 130/2500/19
Провадження №11-кп/801/689/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.04.2020, якою продовжено щодо неї строк тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000552 від 28.10.2019 стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Оскаржуваною ухвалою обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 01.06.2020.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції врахував, зокрема, тяжкість злочину, у вчинені якою обвинувачується ОСОБА_8 , те, що вона може переховуватися від суду, вплинути на свідків та потерпілого, які ще не допитані у судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на відсутність ризиків, на які вказав прокурор в клопотанні про продовження щодо неї строку тримання під вартою. Зазначає, що вона не переховувалась від органів досудового розслідування, не впливала на розгляд справи ніяким чином, має міцні соціальні зв`язки, наявність сім`ї, двох малолітніх дітей, постійне місце проживання. Апелянт просить скасувати ухвалу та змінити існуючий запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченої на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Оскаржуваною ухвалу задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_8 строк тримання під вартою та відмовлено в задоволенні клопотання останньої про заміну запобіжного заходу з утримання під вартою на більш м`який.
При розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 судом першої інстанції було заслухано виступи прокурора, обвинуваченої та захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.
Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченою інкримінованого їй кримінального правопорушення, його тяжкість, наявність ризиків, які в сукупності з даними про особу обвинуваченої вказують на наявність підстав для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, нормальний стан здоров`я, наявність у обвинуваченої двох малолітніх дітей, які не перебувають на її утриманні, а знаходяться у її дядька ОСОБА_9 , проте у обвинуваченої відсутнє постійне місце роботи, навчання, наявна непогашена судимість, а також те, що стосовно ОСОБА_8 перебуває в суді кримінальне провадження за ч. 3 ст. 297 КК України у вчиненні шести епізодів кримінальних правопорушень, у даному кримінальному провадженні обвинувачується у злочині, за який законом передбачене покарання до п`яти років позбавлення волі, який вона вчинила в період іспитового строку при наявності малолітніх дітей, що не було стримуючим фактором у невчиненні правопорушень, можливого працевлаштування для їх забезпечення.
З огляду на наведене, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність ризиків переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченою, а також незаконного впливу на потерпілу сторону та свідків, які ще судом не всі допитані у цьому кримінальному провадженні.
При цьому, як встановлено апеляційним судом, стороною захисту не було надано доказів, які б свідчили про те, що ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зникли.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшились і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої під час розгляду даного кримінального провадження.
Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої дотримався вимог кримінального процесуального закону, розглянув питання доцільності продовження тримання її під вартою та постановив ухвалу на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних матеріалів.
При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема двох дітей та постійного місця проживання, про що йдеться в апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченої, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки встановлені обставини дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків.
Колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.04.2020 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді