Справа № 541/1007/20
Провадження № 1-кс/541/422/2020
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А

01 червня 2020 рокум.Миргород

Миргородський міськрайонного суд Полтавської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про арешт майна,

в с т а н о в и в :

29.05.2020 року прокурор Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду з клопотанням, про накладення арешту, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування власником та володільцем наступним майном: автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , червоного кольору, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого Кобеляцьким ВРЕР є - ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: Полтавська область, Решетилівський р-н, с.Сухорабівка, фактичним володільцем (користувачем) якого відповідно до довіреності НОВ 280202 від 01.11.2019 року є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши місце зберігання - майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: м. Миргород, вул. Я.Усика, 34.

В обґрунтування клопотання вказав, що у провадженні СВ Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000418 від 28.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 ч.1 КК України, порушеному по факту керування автомобілем 28.05.2020 року громадянином ОСОБА_5 , який був позбавлений права керування транспортним засобом на підставі постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області .

В ході розслідування даного кримінального провадження слідчим було вилучено транспортний засіб ВАЗ 21099 номерний знак НОМЕР_1 , яким протиправно, в порушення рішення суду, керував громадянин ОСОБА_5 .

Прокурор зазначає, що автомобіль ВАЗ 21099 номерний знак НОМЕР_1 визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні №0000418, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, є предметом злочину, арешт вказаного майна є необхідним для забезпечення його зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій та судового розгляду справи .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначене клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник транспортного засобу ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася. Судове повідомлення їй направлялося за місцем проживання.

Користувач транспортного засобу ОСОБА_5 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки автомобілем користується не тільки він.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, володільця автомобіля, перевіривши та проаналізувавши долучені до клопотання докази приходить до переконання, що воно не підлягає до задоволення з таких підстав.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні, з яким звертається особа з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 КПК України);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Незважаючи на те що майно про арешт якого заявлено клопотання є речовим доказом по кримінальному провадженні, мета, з якою застосовується арешт майна, зокрема забезпечення можливості використання його як доказу про обставини вчинення злочину та формально відповідно до приписів ст. 98 КПК України є об`єктом кримінально протиправних дій. Однак зважаючи на те, що по даному кримінальному провадженню підозра будь-якій особі на час розгляду клопотання, не висувалася, і матеріали додані до клопотання не містять даних, що особа щодо протиправних дій якої внесені відомості до ЄРДР за ст. 382 ч. 1 КК України є суб`єктом даного злочину.
Крім того, слідчий суддя враховує, що ч. 1 ст. 382 КК України такий вид покарання як конфіскація не передбачений, вилучений автомобіль не підлягає спеціальній конфіскації згідно положень ч. 1 п. 4 ч. 5 ст. 96-2 КК України, зважаючи на наявність власника майна. Також у справі не заявлено цивільний позов.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя вважає, що особа, яка подала клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом першим другим частини другої статті 170 цього Кодексу, в зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно транспортний засіб ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , червоного кольору, який належить відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , ОСОБА_4 .
Керуючись ст. ст. 8, 86, 89, 94, 170, 171-173 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування на майно: автомобіль марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , червоного кольору, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого Кобеляцьким ВРЕР є - ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: Полтавська область, Решетилівський р-н, с.Сухорабівка, фактичним володільцем (користувачем) якого відповідно до довіреності НОВ 280202 від 01.11.2019 року є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію цієї ухвали для відому вручити прокурору, який звернувся з даним клопотанням.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_6