Номер провадження: 11-кп/813/269/20
Номер справи місцевого суду: 511/2017/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.12.2018 р. у кримінальному провадженні №0000515 від 20.04.2017 р. відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, працюючого в КП «Міські дорогі» в м. Одесі, що зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано не винуватим ти виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Заявлений потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 цивільні позови залишено без розгляду. Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що тривалий час проживав в цивільному шлюбі з ОСОБА_11 в будинку по АДРЕСА_3 та вів з нею спільне господарство.

За час проживання рідний брат ОСОБА_11 - ОСОБА_12 надав їй у користування мопед марки «Suzuki Sepia», чорного кольору без реєстраційного номеру, який ОСОБА_11 зберігала у гаражі біля вулиці Енгельса м. Роздільна.

В період часу з 11.11.2014 р. по 20.11.2014 р. у ОСОБА_8 , який достовірно знав, що ОСОБА_11 перебуває на стаціонарному лікуванні, виник намір на незаконне заволодіння мопедом марки «Suzuki Sepia», чорного кольору, який належить ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , маючи вільний доступ до гаражу, розташованого біля вул. Енгельса м. Роздільна, зайшов всередину, за допомогою ключів завів двигун мопеда та без згоди власника поїхав на вищевказаному мопеді до місця власного проживання у с. Великий Дальник, Біляївського району, Одеської області, де у подальшому став незаконно зберігати з метою власного користування. Згідно висновку експерта №04082017-1 від 18.09.2017 р. вартість прямого матеріального збитку, завданого ОСОБА_12 , склала 5866 грн.

Дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Оцінюючи докази, суд за внутрішнім переконанням, керуючись законом та аналізуючи всі докази органу обвинувачення в сукупності з наведеними вище обставинами, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини дійшов до висновку, що усі надані органом обвинувачення докази ґрунтуються на припущеннях і не можуть свідчити про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 зазначив, що вирок суду першої інстанції є не законний та необґрунтований у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження з наступних підстав:

у вироку судом перераховано вимоги ч. 1 ст. 373 КПК України та п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України щодо ухвалення виправдувального вироку, однак не дотримано приписів п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, тобто суд не навів конкретні підстави для виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 та не зазначив мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення;

у своєму рішенні суд посилається на цивільно-правові відносини, які виникли між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_11 , не приймаючи до уваги, що в діях першого в наявності є всі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України;

виправдовуючи ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 289 КК України суд, в порушення вимог ст. ст. 410, 411 КПК України допустив неповноту судового розгляду та невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставно не взявши до уваги докази, які мають істотне значення у кримінальному провадженні та повинні вплинути на висновки суду;

висновки суду є безпідставними, оскільки ґрунтуються не на безпосередній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів, а здебільшого на показаннях обвинуваченого та помилковій трактовці норм кримінального процесуального закону, судом не надано оцінки доказам обвинувачення, а саме показанням потерпілих та свідків, які надані суду безпосередньо, під присягою;

винуватість ОСОБА_8 також доказується його бездіяльністю, а саме не оскарженням рішення суду про обшук у його домоволодінні та накладенні арешту на мопед марки «Suzuki Sepia», чорного кольору, визнання мопеду речовим доказом у справі та повернення мопеду ОСОБА_12 , обвинувачений не оскаржував ці ухвали та не надав докази про свою правомірність володіння мопедом; посилання суду на неналежність висновків незалежної оцінки з визначення матеріального збитку, завданого власнику мопеду марки «Suzuki Sepia», чорного кольору та актуалізація вказаного висновку є не об`єктивним, оскільки ні ОСОБА_8 , ні його захисник не надали суду іншого висновку оцінки вартості мопеду та не заявляли клопотання про проведення повторної експертизи щодо уточнення вартості мопеду з урахуванням року його випуску, як це передбачено ст.ст. 242-244 КПК України, тобто погодилися з експертною оцінкою обвинувачення;

твердження суду про належність мопеду «Suzuki Sepia», чорного кольору ОСОБА_8 тільки тому, що талон виписано на нього не має під собою підстав, оскільки талон на транспортний засіб не являється офіційним документом, тобто не несе юридичної інформації (ВС/ККС, справа №461/7315/15-к від 01.03.2018, постанова ВСУ №5-50кс15 від 09.07.2015), ОСОБА_8 у судовому засіданні заявив, що дані в талон вніс він сам, мопед не реєстрував та свідоцтва про реєстрацію мопеду не отримував в сервісних центрах МВС;

думка суду щодо відсутності формулювання обвинувачення суперечить прийнятому рішенню суду щодо призначення справи до судового розгляду, так, захисником у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, однак Роздільнянським районним судом Одеської області зазначене клопотання не задоволено, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Посилаючись на такі доводи, прокурор ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції від 07.12.2018 р., дослідити докази судом, які судом першої інстанції досліджені неповно та з порушенням та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 1 ст. 289 КК України, призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, застосувати ст. 75 КК України і звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Під час апеляційного розгляду апеляційної скарги прокурор ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_10 , однак не наполягав на досліджені всіх заявлених ним доказів, а лише просив допитати потерпілих.

Натомість обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити в апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_10 , а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
На виконання вищевказаних вимог, прокурором заявлене клопотання про повторний допит потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на досліджені інших доказів не наполягав. Однак, зважаючи на те, що судом першої інстанції в повній мірі надана оцінка допитам потерпілих та останні детально допитані щодо обставин інкримінованого ОСОБА_8 злочину, апеляційний суд вважав за недоцільним проводити повторний допит потерпілих.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення, навів їх у вироку та надав відповідну оцінку, а саме:
- покази обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою вину не визнав і пояснив, що дійсно проживав з потерпілою ОСОБА_11 як чоловік та жінка з 2011 року в її квартирі за адресою: АДРЕСА_3 червні місяці 2014 року він повіз ОСОБА_11 до її батьків в с. Демидово Березівського району Одеської області. Там її брат потерпілий ОСОБА_12 запропонував йому придбати у нього мопед марки «Suzuki Sepia» чорного кольору без реєстраційного номеру за 2 000 грн., який йому дали на продажу як посереднику, але повідомив, що мопед не зовсім справний і до нього потрібно докупити деякі запчастини. Пропозицію він прийняв та придбав у ОСОБА_12 запропонований мопед за 2 000 грн. з ціллю їздити на ньому на роботу з с. Великий Дальник в Одесу в разі, коли зламається автомобіль, гроші за мопед в той же день передав ОСОБА_12 . Там же в с. Демидово ОСОБА_12 передав йому талон на мопед з печаткою магазину та сказав заповнити його на своє ім`я, що він і зробив, а також другий талон, заповнений на ім`я попереднього власника ОСОБА_13 . Він перевіз мопед до м. Роздільна та зберігав в гаражі у ОСОБА_11 до жовтня 2014 року, від якого мав ключі і де також зберігав свій автомобіль «Мазда». Після сварки з потерпілою, в жовтні 2014 року він погрузив мопед в свій автомобіль «Мазда» за допомогою сусіда по гаражу на ім`я ОСОБА_14 перевіз його до себе додому в с. Великий Дальник, Біляївського району. В період з 11.11.2014 р. по 20.11.2014 р. він кожен день на цьому мопеді приїздив з с. Великий Дальник до лікарні в м. Одесі, де лікувалась ОСОБА_11 . В грудні 2014 року та в січні 2015 року до нього додому приїжджала ОСОБА_11 та просила повернутись до неї, але він відмовився. Вона розлютилась і пообіцяла помститися. Потім вона стала надсилати йому СМС-повідомлення з погрозами, а потім стала вимагати віддати їй мопед, оскільки ніхто не знає, що він придбав цей мопед у її брата. Восени 2015 року вона приїхала до нього додому з трьома невідомими чоловіками та вимагала віддати їй мопед та автомобіль, пояснивши чоловікам, що він нібито її чоловік і він її обчистив. Він поспілкувався з ними та пояснив, що це його майно і вони уїхали. А в червні місяці 2017 року до нього приїхали працівники поліції та вилучили мопед, а потім повідомили йому про підозру в угоні його ж мопеду. Вважає вказане кримінальне провадження помстою жінки, яку покинув чоловік.

- покази потерпілої ОСОБА_11 яка пояснила, що проживала з обвинуваченим однією сім`єю з літа 2014 р. по 30.11.2014 р., вели спільне господарство, збирали разом гроші на придбання автомобілю. Вона працювала на двох роботах, а обвинувачений на одній і то день через три, грошей заробляв дуже мало. Її мати добавила грошей і вони купили автомобіль «Мазда». Оскільки вона хворіла на ноги, її брат вирішив придбати для неї мопед і дати їй його у тимчасове користування. 14.06.2014 р. на День народження брата ОСОБА_12 вони з ОСОБА_8 та її дочкою ОСОБА_15 приїхали в с. Демидово, Березівського району, Одеської області на автомобілі «Мазда». ЇЇ брат позвав їх до гаражу і передав їй мопед, а також два талона один на ім`я ОСОБА_13 , а другий пустий і сказав заповнити його на своє ім`я та потім оформити мопед в органах ДАІ. Мопед був не зареєстрований, прав на керування мопедом в неї також не було. Пустий талон брат придбав за 50 грн. в магазині «Автомототехника» в смт. Березівка, коли придбавав запчастини для мопеду. Мопед брат придбав 03 червня 2014 р. у ОСОБА_13 за 3 000 грн. та ще стільки же вклав у його ремонт. Вони на автомобілі «Мазда» перевезли мопед до неї в гараж в м. Роздільна по вул. Енгельса. Потім вона тривалий час лікувалась, їй було не до мопеда. Талони вона поклала в автомобіль в бардачок, звідки їх забрав ОСОБА_8 . В період з 25.09.2014 р. по 15.10.2014 р. вона перебувала в санаторії в с. Чабанка, а ОСОБА_8 знаходився в неї вдома з її дочкою. Потім вона захворіла і до 10.11.2014 р. перебувала на лікарняному вдома, а 11.11.2014 р. її поклали в лікарню на операцію, яку провели 12.11.2014 р. та 20.11.2014 р. виписали додому. 30.11.2014 р. ОСОБА_8 приїхав вранці з роботи, влаштував скандал і сказав що уходить від неї, тому що вона хвора. У нього були ключі від квартири, двох гаражів, автомобілю. Вона заборгувала гроші за операцію, ОСОБА_8 пообіцяв продати автомобіль «Мазда» та віддати їй половину вартості автівки, щоб вона розрахувалась з боргами, але пішов і забрав з собою і ключі, і автомобіль, і мопед. Відсутність транспортних засобів виявила її донька ОСОБА_15 30.11.2014 р., яка пішла до гаражу за овочами. Вони з братом декілька разів приїжджали до ОСОБА_8 додому, але вдома його не було, телефонували йому, щоб він віддав мопед, але на дзвінки він не відповідав. Його матір за нього віддала борг її матері. Коли ОСОБА_16 все ж таки додзвонився до обвинуваченого і попросив віддати мопед, той сказав, що він зламаний і він його віддасть, коли відремонтує, але так і не віддав, як і половину вартості їх спільного автомобіля «Мазда», що змусило їх з братом написати заяву до поліції. Мопед вона забрала в поліції 07.07.2017 р. в розібраному виді. Мопед брат впізнав по номеру на рамі. Вона зверталась до Біляївського районного суду з позовом до ОСОБА_8 про розділ майна, але не оплатила судовий збір і позов їй повернули. Вважає, що обвинувачений шлюбний аферист.

- покази потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що ОСОБА_11 є його рідною сестрою. З 2011 р. вона разом проживала з обвинуваченим ОСОБА_8 у неї вдома в м. Роздільна. У 2012 р. сестра захворіла, перенесла операцію і він вирішив надати їй в користування мопед Сузукі Сепія, щоб вона їздила на ньому на роботу. Він придбав цей мопед в травні 2014 р. у односельчанки ОСОБА_17 за 3000 грн. в неробочому стані, за 3000 грн. відремонтував його. 14.06.2014 р. сестра з обвинуваченим приїхали до нього в с. Демидово і відвезли мопед на автомобілі в м. Роздільна, де зберігали його в гаражі. Також він передав сестрі два талони на мопед: один на ім`я ОСОБА_18 , а другий пустий, котрий він придбав в магазині. Потерпілий категорично заперечував, що продав мопед обвинуваченому за 2000 грн. Мопед був 90-х років випуску, він його раніше ремонтував ще для ОСОБА_19 і бачив код на рамі, раму він не міняв. На себе мопед він не оформлював, на ньому нікуди не виїжджав і взагалі у нього немає жодного документа на цей мопед. Ключі від гаражу були у ОСОБА_8 з 11.11 по 20.11.2014 р. ОСОБА_11 перебувала в лікарні в м. Одесі і ОСОБА_8 часто до неї приїжджав у лікарню, але на чому він не бачив. До 19.12.2014 р. вона знаходилась вдома на лікарняному. ОСОБА_8 жив з ОСОБА_20 до 30.11.2014 р., а потім покинув її і забрав мопед. Пропажу мопеду з гаражу виявила її донька. ОСОБА_8 взяв в борг для придбання автомобілю у їх матері 2500 доларів США, які згодом повернув, але ОСОБА_11 її долю у спільно придбаному автомобілі так і не повернув. Вони з сестрою неодноразово приїжджали до ОСОБА_8 в с. Великий Дальник, але той ховався від них. Оскільки ОСОБА_8 не схотів вирішити спірне питання по доброму, вони зустрілись в суді;

- покази свідка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки потерпілої ОСОБА_11 , яка пояснила, що з 2011 р. по кінець листопада 2014 р. ОСОБА_8 проживав з її матір`ю в її квартирі по АДРЕСА_3 . Її мати ОСОБА_11 мала проблеми з ногами, а тому в жовтні 2014 р. поїхала в санаторій Чабанка на лікування. 07.10.2014 р. вони з ОСОБА_8 відвідували матір в санаторії, 15.10.2014 р. вона повернулась додому, а 12.11.2014 р. її прооперували. Поки мати перебувала в лікарні, вона жила з бабусею, а ОСОБА_8 у себе вдома, він ремонтував дах, але до лікарні до матері приїжджав. Спочатку мати та обвинувачений жили дружно, але після того, як матір прооперували 12.11.2014 р., стосунки між ними погіршились, вони після операції матері ще деякий час жили разом, а потім сильно посварились і розійшлися. Мопед появився в їх сім`ї на день народження її дядька ОСОБА_12 14.06.2014 року, коли вони були разом з мамою та ОСОБА_8 в с. Демидово. Мопед перевезли ОСОБА_8 та мати на автомобілі в м. Роздільна. Зі слів матері мопед надав їй брат ОСОБА_12 , який придбав його у жінки з їх села, в тимчасове користування, оскільки ОСОБА_8 не бажав її возити на машині. В м. Роздільна мопедом користувався обвинувачений. Після операції мати не могла їздити на мопеді. Мопед зберігався в гаражі по вул. Енгельса. Ключі від гаражу були у матері, у ОСОБА_8 і в квартирі. Після сварки з обвинуваченим на наступний день, дату свідок не пам`ятає, мати попросила її сходити в гараж. В гаражі вона виявила відсутність автомобілю та мопеду. ОСОБА_8 в той час вдома не було, він поїхав одразу ж після сварки з ОСОБА_11 . Останній раз вона бачила мопед в вересні 2014 року;

- покази свідка ОСОБА_21 мати потерпілих, яка пояснила, що дійсно ОСОБА_8 та ОСОБА_11 проживали разом з 2011 р. приблизно по 30.12.2014 р. Мопед придбав її син ОСОБА_12 для ОСОБА_11 в тимчасове користування, щоб вона могла їздити на ньому на роботу, оскільки у неї були проблеми з ногами, а потім повернула, і попросив ОСОБА_8 навчити її їздити на мопеді. Мопед син придбав у мешканки с. Демидово ОСОБА_13 , яка на теперішній час в селі вже не проживає, за 3 000 грн. Мопед був несправний. Син купляв для нього запчастини та ремонтував його, на ремонт витратив ще 3000 грн. Це їй відомо зі слів сина. 14.06.2014р. до них в с. Демидово приїхали ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 на автомобілі «Мазда», на якому, дочка та ОСОБА_8 відвезли мопед в м. Роздільна. Син при неї віддав ОСОБА_11 талон на мопед. Коли її дочка захворіла та перенесла операцію, ОСОБА_8 в листопаді - грудні 2014 року забрав у неї і автомобіль, і мопед. Про угон дізналась від дочки, яка їй повідомила про це по телефону. Коли дочку в листопаді оперували, ОСОБА_8 жив у себе в с. Великий Дальник, а вона жила з онукою в м. Роздільна. Оперували ОСОБА_11 12.11.2014 р., а виписали 20.11.2014 р. ОСОБА_8 дійсно приїжджав в лікарню до ОСОБА_11 , але на чому, не бачила. Ключі від квартири та гаражу він дочці віддав, але не одразу. Коли син з дочкою звернулись до поліції, мопед їм віддали, але розбитий;

- покази свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що її чоловік працює разом з ОСОБА_8 , а ОСОБА_11 її знайома. Від ОСОБА_11 вона знає, що її брат пообіцяв надати їй в користування мопед. Влітку 2014 р. вона поїхала до батьків в село і брат дав їй мопед, щоб вона їздила на ньому на роботу, так як вона хворіла на ноги. Декілька разів вона бачила ОСОБА_11 з ОСОБА_8 на цьому мопеді. Наприкінці серпня на початку вересня 2014 р. вони з чоловіком йшли по базару в м. Роздільна і зустріли там ОСОБА_8 на мопеді. Чоловік запитав у нього, чи придбав він собі мопед, на що той відповів, що це не його мопед, а ОСОБА_23 . Коли ОСОБА_11 захворіла і її прооперували, вона зателефонувала їй і повідомила, що ОСОБА_8 забрав її мопед з гаражу та автомобіль, який вони разом купували, плакала і була в розпачі. Додала, що ОСОБА_8 просив її чоловіка, щоб той вплинув на неї, щоб вона не йшла свідчити в суді і не встрявала в цю справу, а також, що за характером ОСОБА_8 був дуже скритний і ніколи не хвастався покупками, а, навпаки, свої речі видавав за чужі, говорив, що це тестя або тещі;

- покази свідка ОСОБА_24 , який пояснив, що він товаришує з обвинуваченим з 1982 року і знає його як дуже порядну людину і дуже гарного механіка. Коли ОСОБА_8 був у нього в гостях в червні 2014 р., від нього він дізнався, що той придбав у брата ОСОБА_25 мопед за 2 000 грн. Потім ОСОБА_26 повідомив йому, що мопед зламався і він особисто бачив розібраний мопед вдома у ОСОБА_8 під парканом, але це було вже у 2015 році.

Надавши правову оцінку показанням обвинуваченого, потерпілих та свідків, суд встановив, що обвинувачений та потерпіла на протязі чотирьох років проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, ОСОБА_8 проживав у потерпілої, мав ключі від квартири та гаражів, відкрито користувався її майном як її чоловік і господар, в том числі станом на листопад 2014 року, в якому, по версії обвинувачення, він здійснив угон мопеду з гаража потерпілої без її дозволу, що також виключає незаконне заволодіння мопедом з боку обвинуваченого. Факт знаходження транспортного засобу в гаражі, належному на праві власності потерпілій ОСОБА_11 , і вилучення його звідти без незаконного проникнення до приміщення суд першої інстанції вважав таким, що не є презумпцією того, що власник гаражу є власником або законним користувачем майна, яке там зберігається, і повинна бути автоматично визнана потерпілою по кримінальному провадженню.
Водночас з пояснень обвинуваченого, потерпілих, свідків суд дійшов до висновку, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_27 виник спір з приводу розділу майна, набутого за час перебування у фактичних шлюбних відносинах, який регулюється нормами цивільного та сімейного права і дії ОСОБА_8 щодо користування мопедом за викладеними в обвинувальному акті обставинами не є кримінально караними.

Окрім того, судом першої інстанції досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення, а саме:
- витяг з кримінального провадження №0000515 від 20.04.2017 р. за ч. 1 ст. 289 КК України;
- заява потерпілої ОСОБА_11 від 20.04.2017 р. в порядку ст. 214 КПК України з клопотанням накласти арешт на майно ОСОБА_8 ;
- заява потерпілого ОСОБА_12 24.04.2017 р. в порядку ст. 214 КПК України з клопотанням накласти арешт на майно ОСОБА_8 ;
- виписка з рішення виконкому Роздільнянської міської ради №166 від 24.10.2008 р. про надання дозволу на будівництво гаражу по АДРЕСА_4 ОСОБА_11 та інша документація на гараж;
- копія медичної карти ОСОБА_11 про те, що 24.06.2014 р. вона звернулась до лікаря після падіння з велосипеду;
- виписка із медичної карти ОСОБА_11 про те, що з 21.07.2014 р. по 28.07.2014 р. вона перебувала на стаціонарному лікуванні в Роздільнянській ЦРБ;
- виписка з медичної карти ОСОБА_11 про те, що з 25.09.2014 р. по 15.10.2014 р. вона знаходилась на лікуванні в ДП «Чабанка»;
- виписний епікриз №13082, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні в м. Одесі з 11.11.2014 р. по 20.11.2014 р., 12.11.2014 прооперована;
- протокол обшуку від 28.06.2017 р. з фототаблицею, відповідно до якого під час санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді від 12.06.2017 р. за місцем мешкання ОСОБА_8 : АДРЕСА_5 в сараї виявлено та вилучено мопед марки «Suzuki Sepia», чорного кольору;
- протокол огляду предмету від 29.06.2017 р. з фототаблицею, відповідно до якого слідчий в присутності потерпілої ОСОБА_11 оглянув вилучений під час обшуку у ОСОБА_8 мопед, який знаходився в розібраному стані, деталі відокремлені від рами, і потерпіла заявила, що цей мопед належить їй;
- постанова про залучення в якості речових доказів від 29.06.2017 р. мопеду марки «Suzuki Sepia», чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілій;
- розписка потерпілого ОСОБА_12 про те, що він одержав від слідчого мопед марки «Suzuki Sepia», чорного кольору, в розібраному стані;
- висновок від 04.08.2017 р. незалежної оцінки з визначення матеріального збитку, завданого власнику мопеда марки «Suzuki Sepia», 2011 р.в., який складає 5887 грн.;
- копія талону на ТЗ мопед «Suzuki» чорного кольору, власник ОСОБА_13 , виданий 17.07.2008 р.;
- актуалізація висновку незалежної оцінки від 04.08.2017 р. з визначення матеріального збитку, завданого власнику мопеда марки «Suzuki Sepia», від 18.09.2017 р., де за основу прийнятий рік випуску мопеда 2008р., відповідно до якого вартість матеріального збитку нанесеного власнику КТЗ складає 5866 грн.
Аналізуючи зазначені докази, суд першої інстанції зазначив у вироку, що висновок від 04.08.2017 р. незалежної оцінки з визначення матеріального збитку, завданого власнику мопеда марки «Suzuki Sepia» та актуалізація вказаного висновку від 18.09.2017 р., проведена тим же експертом, є допустимими доказами, оскільки отримані відповідно до вимог КПК України на підставі постанов слідчого, але неналежними доказами, оскільки об`єктом дослідження експерта в обох випадках був не предмет злочину - мопед марки «Suzuki Sepia», який випускався до 1993 р., а зовсім інші мопеди, 2008 р.в. та 2011 р.в., тобто в основу експертних висновків покладені недостовірні дані, що потягло за собою неправильність в проведених експертом розрахунках щодо суми збитку, а сума збитку спричинена власнику внаслідок угону мопеда, стороною обвинувачення не доведена.
В свою чергу, дослідженими в суді першої інстанції оригіналом талону на ТЗ Мопед «Suzuki» чорного кольору, рама НОМЕР_1 , виданого 17.07.2008 р. продавцем мопеду ПП «Скорпіон», власником якого вказана ОСОБА_13 , а також оригіналом талону на ТЗ Мопед «Suzuki» чорного кольору, рама НОМЕР_1 , власником якого вказаний ОСОБА_8 , виданого 03.06.2014р., з підписом та печаткою продавця мопеду ПП «Скорпіон», які зберігаються у обвинуваченого ОСОБА_8 , з урахуванням постанови КМУ від 07.09.1998 року №1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі, Постанова) та положень ЦК України, судом встановлено, що вищевказаний мопед на обліку в органах Державтоінспекції не перебував в порушення вимог п.7 Постанови, але обвинувачений ОСОБА_8 має при собі документ, який підтверджує законність придбання ним вказаного мопеду, засвідчений підписом та печаткою юридичної особи, яка оформлювала купівлю-продаж мопеду, що неможна сказати про потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Отже законні підстави вважати зазначений в обвинувальному акті мопед належним потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , як про це вказано в обвинувальному акті, в наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказах суд першої інстанції визнав відсутніми.

Талон про придбання обвинуваченим мопеду від 03.06.2014 року недійсним, підробленим також не визнавався та до суду першої інстанції доказів на таке спростування стороною обвинувачення не надано.

Судом першої інстанції також в мотивувальній частині вироку зазначено, що спір щодо належності мопеду в цивільному порядку не вирішувався, рішення суду про визнання права власності на мопед за потерпілими немає, їх право власності на мопед жодним документом не підтверджено взагалі, ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_12 , на відміну від обвинуваченого ОСОБА_8 , який має доказ придбання цього мопеду талон про право власності на ТЗ на своє ім`я.

Оцінюючи показання самих потерпілих, їх матері та доньки потерпілої, яка на то час була малолітньою, суд першої інстанції зазначив, що вони не можуть бути взяті судом до уваги як докази на підтвердження права власності потерпілого ОСОБА_12 та передачі ним права користування потерпілій ОСОБА_11 на мопед, оскільки право власності на транспортні засоби повинно бути підтверджено іншими належними і допустимими письмовими доказами, про які зазначено в мотивувальній частині вироку.

Надавши правову оцінку наведеним вище доказам, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими суду та дослідженими в судовому засіданні доказами сторони обвинувачення під час проведення змагального процесу версія сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого права власності на спірний мопед та відсутність умислу на незаконне заволодіння мопедом не спростована фактами, встановленими на підставі допустимих доказів. А отже у суду є обґрунтовані сумніви у версії подій, викладених стороною обвинувачення, а усі надані органом обвинувачення докази ґрунтуються на припущеннях і не можуть свідчити про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зважає на те, що стороною обвинувачення не надано жодного прямого доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що йому інкримінується.
Непрямі докази, на які посилається сторона обвинувачення, а саме, показання потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_21 суд апеляційної інстанції також вважає такими, що не можуть бути взяті як такі, що обґрунтовано та неупереджено доводять вину ОСОБА_8 , оскільки вказані показання підтверджують певні обставини життя ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , але жодним чином не доводятьфакту законного володіння вищевказаним мопедом потерпілими ОСОБА_11 , або ОСОБА_12 , на відміну від наявного у ОСОБА_8 талону на мопед, виписаного на його ім`я.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що обвинувачення ОСОБА_27 у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом ґрунтується лише на показання потерпілих та свідків та факту сумісного проживання ОСОБА_8 з потерпілою ОСОБА_11 , який на думку сторони обвинувачення після розлучення з останньою вирішив заволодіти її майном.
Будь-яких інших належних та допустимих доказів незаконного заволодіння ОСОБА_8 транспортним засобом, стороною обвинувачення не наведено.
Згідно з приписами ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи ОСОБА_8 , наведені ним на свій захист, стороною обвинувачення не спростовані, а його винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння, поза розумним сумнівом не доведена і всі можливості збирання доказів вичерпані, тому він підлягає виправданню за п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
На думку суду апеляційної інстанції, зазначені висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції дотримався приписів кримінального процесуального закону, зазначених в ст.ст. 373-374 КПК України і навів у вироку конкретні, беззаперечні обґрунтування мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є об`єктивними і всебічними, оскільки базуються на безсторонній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо наявності достатніх доказів вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, базуються на положеннях обвинувального акту, тому суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки вони повністю спростовані висновками суду першої інстанції у виправдувальному вироку, які колегія суддів вважає правильними.

Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції обґрунтував свої висновки не на безпосередній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів, а на показаннях обвинуваченого, колегія суддів вважає спростованим під час апеляційного розгляду скарги, оскільки судом першої інстанції в повній мірі взяті до уваги як покази сторони обвинувачення, так і покази самого ОСОБА_8 та у сукупності з іншими доказами, надана належна правова оцінка відповідно до вимог діючого кримінального процесуального законодавства, як і висновку незалежної оцінки з визначення матеріального збитку від 04.08.2017 р., який на думку колегії суддів дійсно є таким, що жодним чином не підтверджує ні актуальність матеріального збитку, ні є доказом вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину.
Посилання прокурора на посилання в мотивувальній частині вироку суду першої інстанції на відсутність формулювання обвинувачення, колегія суддів знаходить слушними, оскільки обвинувальний акт був прийнятий до розгляду та судом постановлено виправдувальний вирок. Однак, зазначені обставини не впливають на висновок суду першої інстанції щодо відсутності в діяннях ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, оскільки формулювання обвинувачення судом у вироку зазначено, та в подальшому надана оцінка кожному доказу, яким сторона обвинувачення обґрунтовувала свої доводи.
Таким чином, суд першої інстанцій, дослідивши всі обставини кримінального провадження, дійшов правильного висновку, що достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 289 КК України не встановлено, у зв`язку з чим обґрунтовано виправдав його за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Відповідно до п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
На підставі викладеного апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.12.2018 р., яким ОСОБА_8 визнано не винуватим та виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4