АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/255/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю сторін кримінального провадження:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- обвинуваченої ОСОБА_4 ,

- потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000050, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 березня 2020 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, громадянку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Миколаїв, мешканку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, тимчасово не працюючу, з середньою освітою, заміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судиму, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 08 лютого 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2020 року близько 09 години 00 хвилин ОСОБА_4 перебувала на вул. Центральній в с. Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області, де між нею та ОСОБА_5 виникла сварка. В цей час у ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязнених відносин раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень громадянці ОСОБА_5 .. Реалізуючи свій злочинний намір, в цей же дань та час ОСОБА_4 , знаходячись на вул. Центральній с. Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області, усвідомлюючи і оцінюючи свої дії, з метою нанесення тілесних ушкоджень, передбачаючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно взяла у руку скляну пляшку та нею нанесла два увари в область чола. При цьому ОСОБА_4 спричинила ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани лобної ділянки голови справа, та забій м`яких тканин голови зліва, які у відповідності до п.2.3.3 та п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» віднесені до категорії тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Всього громадянці ОСОБА_5 було нанесено не менше двох ударів в область обличчя.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченої та роз`яснено їй суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченій про те, чи зрозуміле їй обвинувачення, чи визнає вона себе винною і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачена ОСОБА_4 повідомила, що обвинувачення їй зрозуміле, свою вину вона визнає в повному обсязі та бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор та обвинувачена від оголошення вступної промови відмовилися.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження.

Прокурор зазначила, що, враховуючи повне визнання обвинуваченою своєї вини, добровільності позиції обвинуваченої, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачена розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, що підтверджується її поясненнями, наданими у судовому засіданні, вона вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитами обвинуваченої та потерпілої, дослідженням висновку експерту щодо тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченої. Також прокурор вважала за доцільне оголосити в судовому засіданні складену органом пробації досудову доповідь відносно обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодились.

Судом у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор, обвинувачена та потерпіла зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, вони проти цього не заперечують, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченої та потерпілої, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, висновку експерту щодо тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій, а також вивчення досудової доповіді, наданої органом пробації.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повідомила суду, що 05 березня 2020 року близько 09 години 00 хвилин вона перебувала на вул. Центральній в с. Новогеоргіївка Ананьївського району. В цей час вона зустріла ОСОБА_5 , з якою в неї виникла розмова, яка в подальшому переросла у сварку. В ході сварки вона взяла у руки скляну пляшку, яку лежала поряд на землі, якою два рази вдарила ОСОБА_5 в область голови.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що 05 березня 2020 року близько 09 години 00 хвилин вона перебувала у власних справах на вул. Центральній в с. Новогеоргіївка Ананьївського району. Там вона зустріла ОСОБА_4 , яка почала з нею розмову. В подальшому розмова переросла у сварку, в ході якої ОСОБА_4 скляною пляшкою вдарила її декілька разів в область голови. За даним фактом вона звернулась до поліції та подала відносно ОСОБА_4 заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Після допиту обвинуваченої та потерпілої прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази, які характеризують обвинувачену, а також висновок експерта щодо тілесних ушкоджень спричинених потерпілій, а саме:

-Вимогу щодо наявності в ОСОБА_4 від 06 березня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_4 раніше не судима;

-Лист Комунального некомерційного підприємства «Ананьївська центральна районна лікарня» Ананьївської районної ради від10 березня 2020 року №174, відповідно до якого ОСОБА_4 на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває;

-Довіку-характеристику від 16 березня 2020 року №171, видану Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області, відповідно до якої ОСОБА_4 на момент видачі довідки до адміністративної комісії не притягувалась, компрометуючих матеріалів до сільської ради відносно неї не надходило;

-Довідку Новогеоргіївської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 16 березня 2020 року №173, відповідно до якої сім`я ОСОБА_4 складається з: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - чоловік;

-Довідку Новогеоргіївської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 17 березня 2020 року №177, відповідно до якої ОСОБА_4 зареєстрована в с. Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області. Власного житла та майна за нею не значиться;

-Висновок експерта №38, складений лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_7 06 березня 2020 року, відповідно до якого за результатами проведення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_5 в неї було виявлено тілесні ушкодження у вигляді забитої рани лобної ділянки голови справа, забій м`яких тканин голови зліва, які могли бути спричинені в наслідок дії тупого предмета (два удари), яким можливо могла бути скляна пляшка. Зазначені ушкодження не є характерними для падіння з висоти власного зросту. Беручи до уваги характер та морфологічні властивості ушкоджень, вони могли бути утворені незадовго до звернення за медичною допомогою в строк та за обставин, зазначених у постанові слідчого, а саме 05 березня 2020 року, не є небезпечними для життя, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (строк загоєння ран більше 6-ти діб, але менше 21 дня), і на підставі п.2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» належать до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я;

-постанову слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області від 16 березня 2020 року про перекваліфікацію складу злочину, відповідно до якої дії підозрюваної ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000050 від 05 березня 2020 року перекваліфіковано з ч.1 ст.125 КК України на ч.2 ст.125 КК України.

Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.

Також, від представника Ананьївського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області надійшли матеріали досудової доповіді про обвинувачену ОСОБА_4 із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, не становитиме високої небезпеки для суспільства (в тому числі окремих осіб).

Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.

На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.

Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

У судових дебатах:

Прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області пояснила, що під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, просила визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при цьому, враховуючи особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначити їй покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді штрафу.

Потерпіла ОСОБА_5 у судових дебатах відмовилась надавати будь-які пояснення.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судових дебатах також відмовилась надавати пояснення.

В останньому слові обвинувачена зазначила, що у скоєному вона розкаюється.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, дії обвинуваченої вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з вищевикладеного.
Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України злочин, вчинений ОСОБА_4 є злочином невеликої тяжкості.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно зі ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно зі ст.67 КК України, відсутні.

Санкцією частини 2 статті 125 КК України передбачено застосування до винної особи покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

При цьому, суд врахуванням обставин справи та особи обвинуваченої вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_4 буде призначення їй покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, у вигляді 150 годин громадських робіт.

Зазначеного висновку суд дійшов виходячи з того, що ОСОБА_4 є раніше не судимою особою, не має на утриманні неповнолітніх дітей, тимчасово ніде не працює.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_4 ніде не працює, суд вважає, що виконання обвинуваченою покарання у вигляді штрафу буде ускладненим, з огляду на її матеріальний стан, у зв`язку з чим застосування до неї цього виду покарання є недоцільним.

Частиною 1 статті 57 КК України визначено, що покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

При цьому, як зазначалося вище ОСОБА_4 ніде не працює, що унеможливлює застосування до неї покарання у вигляді виправних робіт.

Частиною 1 статті 56 КК України визначено, що громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.56 КК України громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

Частиною 3 статті 56 КК України визначено, що громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

При цьому, ОСОБА_4 не є особою, визнаною особою з інвалідністю першої або другої групи, а також особою, яка досягла пенсійного віку, враховуючи викладене суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді громадських робіт.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні відсутні речові докази.

Цивільний позов потерпілими та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнати винною у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

За вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.

У відповідності до положень частини 4 статті 36 Кримінально-виконавчого кодексу України судове рішення про застосування до засудженого покарання у вигляді громадських робіт приводиться до виконання не пізніше десятиденного строку з дня набрання судовим рішенням законної сили або звернення його до виконання.

Цивільний позов потерпілою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового

провадження, які не були присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_8