Справа № 545/142/20
Провадження № 1-кп/545/94/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2020 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , заступника командира бойової машини-навідника оператора 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдата за контрактом, учасника бойових дій, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України,

в с т а н о в и в :

І. Викладення обставин справи, встановлених судом
Відповідно до ст.ст. 19, 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 2 п. 18, ч. 3 п. 42, ч. 4 п. 81 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадянин України ОСОБА_5 21.10.2019 року добровільно уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, строком на три роки.
Згідно до письмового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21 жовтня 2019 року № 267, молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду заступника командира бойової машини-навідника оператора 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14.01.2015 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-VІІІ від 15.01.2015 hjre, відповідно до п. 1 ч 1 ст. 106, ст. ст. 17, 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993, оголошено проведення часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 року та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень не прийнято.
Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 14.11.2019 року оголошене не було.
Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Статтею 32 Статуту, серед іншого, визначено, що за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

Відповідно до ст. 33 Статуту, старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.
Поряд з цим, згідно письмових наказів командувача високомобільних десантних військ Збройних Сил України від 29.09.2019 року № 45 і командира частини від 29.09.2016 року № 277 у військовій частині НОМЕР_1 проходить військову службу за контрактом майор ОСОБА_4 на посаді начальника відділення персоналу 5 батальйонної тактичної групи військової частини НОМЕР_1 .
За своїм службовим становищем і військовим званням майор ОСОБА_4 є начальником стосовно молодшого сержанта ОСОБА_5 , а останній, в свою чергу, є підлеглим стосовно майора ОСОБА_4 .
Відповідно до письмового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2019 року № НР 277 майора ОСОБА_4 призначено у добовий наряд на 14.11.2019 року як чергового зазначеної частини.
Відповідно до висновку лікаря щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 14.11.2019 року № 636 молодший сержант ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
У своїй повсякденній діяльності молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, додержуватись вимог ст.ст. 11, 13, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги; віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; неухильно виконувати вимоги військових статутів; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою; постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки; шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержувати правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Однак, молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, діючи всупереч вищезазначених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, став на злочинний шлях та заподіяв тілесні ушкодження начальнику - майору ОСОБА_4 у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби за наступних обставин.
14.11.2019 року близько 3 год. 50 хв., майор ОСОБА_4 , будучи у добовому наряді як черговий частини, здійснював обхід території і зайшов до кімнати № 9 гуртожитку військової частини НОМЕР_1 , яка розташована на території частини на відстані 300 метрів прямо від контрольно-пропускного пункту за адресою: АДРЕСА_2 , у який останній виявив, що військовослужбовці: старший солдат ОСОБА_6 та молодший сержант ОСОБА_5 порушують дисципліну та згідно зі ст. ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 5, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів до відновлення та постійного підтримання порядку й дисципліни, з метою припинення порушення останніми дисципліни у вигляді гучного спілкування, порушення установленого розпорядку дня і перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Проте, 14.11.2019 року приблизно о 3 год. 50 хв. молодший сержант ОСОБА_5 , перебуваючи у кімнаті № 9 гуртожитку військової частини НОМЕР_1 , яка розташована на території частини на відстані 300 метрів прямо від контрольно-пропускного пункту за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи невдоволеним законними діями майора ОСОБА_4 , направленими на припинення порушення військової дисципліни, усвідомлюючи, що він являється для нього начальником та виконує обов`язки з військової служби, діючи всупереч вимог ст.ст. 11, 13, 16, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наніс останньому у ліву частину обличчя один удар пальцями лівої руки, стиснутими в кулак, внаслідок чого потерпілому заподіяні тілесні ушкодження, фізичний біль та моральні страждання.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 23.12.2019 № 1132, ОСОБА_4 заподіяно забій м`яких тканин обличчя у вигляді гіпермії та набряку м`яких тканин лівої скроні та лівої орбіти, які могли бути отримані 14.11.2019 року та утворились не менш, ніж від однократної дії тупого обмеженого предмету, яким могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, та які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
ІІ. Кваліфікація дій обвинуваченого судом
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 405 КК України, які виразилися у заподіянні легких тілесних ушкоджень щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Допитаний в ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факти його скоєння за обставин, викладених вище. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України є вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

ІV. Позиції учасників судового розгляду
Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пропонував суду призначити йому покарання за ч. 3 ст. 405 КК України, застосувавши до обвинуваченого ст. 69 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції зазначеної статті, у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті строком на п`ять місяців.

Потерпілий не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого та погодився із запропонованим прокурором видом покарання до обвинуваченого, цивільний позов просив задовольнити.

Обвинувачений, визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, просив його суворо не карати.

V. Мотиви призначення покарання
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що впливають на призначення покарання.

Суд враховує конкретні обставини справи і те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, в даний час він проходить службу у Збройних Силах України, є учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дитину, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, суд приходить до висновку щодо можливості застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України і призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 405 КК України, - нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції зазначеної статті, у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті строком на п`ять місяців.

VІ. Вирішення цивільного позову
Потерпілим ОСОБА_4 до ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину в сумі 10000 грн. Розмір та наявність моральної шкоди він обґрунтовує моральними та фізичними стражданнями, пережитими ним у зв`язку із фактом нанесення йому легких тілесних ушкоджень. Зокрема, він є офіцером Збройних Сил України та за тривалий час його служби (більше 20 років) він вперше особисто стикнувся з такою зухвалістю та не повагою до встановленого Статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами порядку та правил, що регулюють відносини начальників та підлеглих. Завдання відповідачем йому тілесних ушкоджень є не лише посяганням на його здоров`я, а і принижує його честь та гідність, як офіцера Збройних Сил України. Чутки про даний випадок швидко розповсюдились військовою частиною та стали предметом для обговорення, насмішок та жартів, що постійно викликало у нього почуття знервованості, роздратування та занепокоєння. Йому не приємно було ловити на собі погляди співслужбовців знаходячись у військовому колективі. Даний випадок значною мірою вплинув на його ділову репутацію, як офіцера Збройних Сил України серед офіцерського колективу та начальника для підлеглих військовослужбовців, що може негативно вплинути на подальше проходження ним військової служби. У момент завдання йому тілесних ушкоджень він переніс фізичний біль, пережив сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги, переживаннями за своє здоров`я. Крім того в подальшому він вимушений був звертатись за медичною допомогою, проходячи медичні обстеження весь час переживаючи за своє здоров`я та можливі наслідки у зв`язку з отриманням ним тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав цивільний позов у повному обсязі.

Оцінивши заявлений цивільний позов, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що така шкода знаходиться в прямому причинному зв`язку із вчиненим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а тому у відповідності до ст. 1166 ЦК України, враховуючи всі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

VІІ. Мотиви інших рішень
Судові витрати відсутні, заходи забезпечення не застосовувалися.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 405 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді арешту строком на 5 (п`ять) місяців з утриманням на гауптвахті.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Полтавського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1