КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/223/17 Провадження № 11-кп/824/1806/2020 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0002356 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2020 року обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 23 квітня 2020 року включно.
Таке рішення суду мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_6 не має зареєстрованого місця проживання в Київській області, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, що вказує на наявність ризику переховування від суду. Суд також враховував, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що вчинив інкриміновані йому діяння, маючи непогашену та не зняту судимість, що свідчить про наявність ризику того, що він, перебуваючи на волі, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погодившись з прийнятим судом рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати стосовно нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
В доводах апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що прокурором не наведено достатніх і обґрунтованих доказів наявності ризиків, передбаченим ст. 177 КПК України для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не вказано жодних підстав, які б унеможливлювали застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Апелянт зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що він має місце проживання у Київській області місто Ірпінь.
Також, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що досить тривалий час вже перебуває під вартою.
Обвинувачений вказує, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строків тримання під вартою, колегія суддів переглядає судове рішення лише в цій частині.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, з урахуванням вимог ст. 178 КПК України, повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 зможе вчинити інше кримінальне правопорушення. Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не має міцних соціальних зв`язків, не має зареєстрованого місця проживання в Київській області, що свідчить про наявність ризику переховування від суду, на підставі чого дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання захисників і обвинувачених на те, що зі спливом часу ризики зменшились, оскільки зазначені вище ризики з часом не зменшуються.
Саме наявність таких ризиків стало підставою для суду продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить запобіганню вказаних ризиків.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає в м. Ірпінь, жодним чином не свідчить про існування достатньо міцних соціальних зв`язків, щоб забезпечити запобігання заявленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Крім того, твердження апелянта про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Також апеляційний суд зазначає, що посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на його тривале перебування під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Отже, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись. ч. 2, ст. 376 ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 409, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 23 квітня 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4