Номер провадження: 11-кп/813/1088/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні за № 0001907 внесеному до ЄРДР 07.04.2017 року,-

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01.02.2020 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні за № 0001907 внесеному до ЄРДР 07.04.2017 року.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з які є тяжким та за який передбачено покарання на строк до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Крім того, суд зазначив, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, та які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не зменшились, а будь-які інші підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Зміст вимог апеляційної скарги.
На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, з підстав її незаконності та необґрунтованості.

В мотивування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінуємих злочинів органом досудового розслідування не доведена та доказів не надано, а ризики, на які посилався прокурор не доведені та необгрунтовані.

Крім того, захисник обвинуваченого зазначає, що прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не подавалось, а лишу усно заявлялось у судовому засіданні.

На підставі цього просить ухвалу районного суду скасувати та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги та просила оскаржувану ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року підлягає апеляційному оскарженню.

Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту, на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0001907 внесене до ЄРДР 07.04.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 України (а.с. 1-16).

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 злочинів, а саме у вчиненні шахрайства в особливо великих розмірах, їх характеру, тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не прийнято, існує ризик того, що останній може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо не розгляду судом питання про застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, 22.03.2019 року Приморським районним судом м. Одеси, під час підготовчого судового засідання, було визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу та оскаржуваним рішення цей альтернативний запобіжний захід не змінено.

Отже, доводи захисника про незастосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

Апеляційний суд вважає такими, що не узгоджуються із нормами закону доводи захисника обвинуваченого про недоведеність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та його ґрунтування на припущеннях з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції», є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження обвинуваченого про безпідставність пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинів є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.

Враховуючи викладене, апеляційний суд позбавлений будь-якої можливості розглядати доводи апеляційної скарги в частині обґрунтованості та відповідності пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки як вбачається з наданих захисником довідок, ОСОБА_8 має стабільний стан здоров`я та його утримання можливе в умовах слідчого ізолятору.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику ЄСПЛ, в тому числі про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на що, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на даний час не можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти і до теперішнього часу наявним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на вищевикладене.
Крім того, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України.
Керуючись 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні за № 0001907 внесеному до ЄРДР 07.04.2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4