ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/3483/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/667/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 січня 2020 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, одружений, дітей на утриманні не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
04 липня 2000 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; звільнений 31 січня 2003 року,
26 жовтня 2004 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 06 травня 2009 року;
19 травня 2012 року Заводським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.190, ч.2 ст.150, ст.369 КК України, до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
04 березня 2014 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 10 серпня 2016 року за рішенням Апеляційного суду Вінницької області умовно-достроково. Невідбутий строк покарання 4 місяці 6 днів.
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комнуарського районного суду м.Запоріжжя від 15 січня 2020 року, якою в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із застосування електронних засобів контролю відмовлено, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб, з 15 січня 2020 року по 15 березня 2020 року, з правом внесення застави, з покладенням певних обов`язків.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, є реальними, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову хвалу, якою обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він не має намірів переховуватись від органів досудового розслідування, має міцні соціальні зв`язки.

В ухвалі суду першої інстанції від 26 листопада 2019 року є посилання на неіснуючі об`єктивні обставини, які перешкоджають розглянути провадження вчасно.

Прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що під час досудового слідства стан його здоров`я погіршився, що підтверджується відповідними медичними довідками.

На теперішній час ухвала Запорізького апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року про доручення начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» забезпечити належне лікування обвинуваченого ОСОБА_6 не виконана.

Також, відповідно до висновку про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк ДУ «Центр пробації» Запорізької області, виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває дане кримінальне провадження.

За обвинувальним актом, обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.289 КК України, при таких обставинах. У період часу з 21-00 години 02 квітня 2017 року по 07 годину 45 хвилин 03 квітня 2017 року ОСОБА_6 , з метою збагачення шляхом викрадення чужого майна, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись біля будинку за адресою: м.Запоріжжя вул.Космічна,102-А, запримітив автомобіль «ЗАЗ 110307» білого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Далі, обравши вказаний автомобіль об`єктом вчинення кримінального правопорушення (злочину), ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи повторно, переконавшись в тому, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаться таємними, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, таємно, за допомогою заздалегідь приготовленого предмету вчинення злочину, а саме ключа, шляхом підбору, відкрив водійські двері вказаного автомобіля, сів за кермо, вставив ключ до замку запалювання та привів двигун у роботу та рушив у невідомому напрямку, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, який належить ОСОБА_9 , вартістю 43 370 грн.

Крім того, у період часу з 19-00 години 29 квітня 2017 року по 06-00 годину 30 квітня 2017 року ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи у дворі буд.№11 по вул.Парамонова в м.Запоріжжя, із застосуванням заздалегідь підготовлених для вчинення злочину інструментів, шляхом злому замка водійських дверей, проник до салону транспортного засобу ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_2 , в кузові сріблястого кольору, який належить ОСОБА_10 , привів двигун у роботу, який перегнав до двору будинку АДРЕСА_3 , тим самим незаконно заволодів транспортним засобом потерпілого ОСОБА_10 , вартістю 65 578 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 залишив викрадений транспортний засіб і пішки направився до будинку №96-А по вул.Космічній в м.Запоріжжя, де був припаркований транспортний засіб ВАЗ 21130, державний номер НОМЕР_3 , що знаходився у його користуванні. Далі, сівши у вказаний автомобіль, ОСОБА_6 , вчинив спробу зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, однак був затриманий співробітниками поліції.

По даному кримінальному провадженню відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого на підставі ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2019 року продовжений до 25 січня 2020 року. З об`єктивних причин суд не має можливості розглянути дану справу до цієї дати, у зв`язку з необхідністю допитати свідка ОСОБА_11 та дослідити речові докази.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити нове кримінальне правопорушення, існують і на теперішній час.

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотаннями про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, посилаючись на погіршення його стану здоров`я та неможливість отримання належного лікування в умовах слідчого ізолятору. Проти задоволення клопотання прокурора обвинувачений заперечував.

Захисник заперечувала відносно задоволення клопотання прокурора та просила клопотання її підзахисного задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання обвинуваченого заперечував, вважає, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, з огляду на таке.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.
Враховуючи фактичні обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , та відомості про особу останнього, зокрема те, що він раніше неодноразово судимий, в т.ч. за аналогічні правопорушення, у іншому суді перебувають кримінальні провадження щодо нього про такі ж самі правопорушення, переховувався від суду, ніде не працює, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення останнім нових кримінальних правопорушень.
В той же час, в чергове вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, суд не з`ясував всіх обставин, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення і не звернув достатньої увагу на таке.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.206 КПК України, з врахуванням стану здоров`я, що підтверджено відповідними медичними документами, та у зв`язку із надходженням заяви від обвинуваченого про позбавлення його можливості отримувати належне лікування в умовах СІЗО, надано доручення начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного обстеження та за його наслідками забезпечити належне лікування обвинуваченого ОСОБА_6 . Контроль за виконанням цієї ухвали покладено на процесуального прокурора.
Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про забезпечення обвинуваченому можливості отримання відповідного лікування.
Так, як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 , починаючи з березня 2019 року оглядався лікарем - урологом та хірургом та йому незмінно рекомендувалось оперативне лікування в умовах стаціонару з приводу певного захворювання.
Це відображено і у листі Запорізької міської медичної філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України в Запорізькій області» №1/1-20 від 02 січня 2020 року, на який міститься посилання в оскаржуваній ухвалі.
При апеляційному розгляді встановлено, що на теперішній час ОСОБА_6 відповідного лікування так і не отримав.
Обвинувачений стверджує, і це ніким не спростовано, що у медичній частині СІЗО йому надають лише знеболювальне, пройти оперативне лікування він позбавлений можливості через відсутність в нього гострої хірургічної патології, в той же час, стан його здоров`я через відсутність належного лікування стрімко погіршується, оскільки має місце зростання наявної в нього пухлини, та у сторони захисту є занепокоєння з приводу того, що вказане захворювання може мати злоякісний характер.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що реальної можливості отримати адекватне лікування, перебуваючи в умовах СІЗО, обвинувачений не має, не зважаючи на вжиті апеляційним судом заходи.
В свою чергу, стала практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що особі, яка тримається під вартою повинна надаватися своєчасна та належна медична допомога. Інакше це призводить до порушення положень статті 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
Так, в своєму рішенні від 24 березня 2016 року у справі "Корнейкова та Корнейков проти України" (Заява №56660/12), яке набрало силу остаточного 24 червня 2016 року, у пункті 128 Європейський Суд з прав людини нагадує, що згідно зі статтею 3 Конвенції, держава повинна забезпечити тримання особи під вартою в умовах, які відповідають принципу поваги до її людської гідності, а спосіб і метод виконання заходу не повинні завдавати їй душевного страждання чи труднощів, які б перевищували невідворотний рівень страждання, притаманний триманню під вартою, і щоб з урахуванням практичних вимог ув`язнення охорона здоров`я такої особи та її благополуччя забезпечувалися належним чином (див. рішення у справі "Калашніков проти Росії" (Kalashnikov v. Russia), заява №47095/99, п.95, ECHR 2002-VI).
В пункті 149 цього рішення зазначено, що суд вважає, що "належність" медичної допомоги під час тримання під вартою залишається найбільш важким елементом для визначення. Лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була належною (див. рішення у справі "Гумматов проти Азербайджану" (Hummatov v. Azerbaijan), заяви № 9852/03 та № 13413/04, п. 116, від 29 листопада 2007 року). Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою (див., наприклад, рішення у справі "Худобін проти Росії" (Khudobin v. Russia), заява № 59696/00, п. 83, ECHR 2006-ХІІ), оперативність і точність постановки діагнозу і надання допомоги (див. згадане рішення у справі "Гумматов проти Азербайджану" (Hummatov v. Azerbaijan), п. 115, та рішення у справі "Мельник проти України" (Melnik v. Ukraine), заява № 72286/01, пп. 104-106, від 28 березня 2006 року), а за умови, коли це викликано медичним станом, - регулярність та систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою лікування хвороб ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню, а не усунення симптомів (див. там само, пп. 109 та 114; а також рішення у справах "Сарбан проти Молдови" (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 79, від 4 жовтня 2005 року; та "Попов проти Росії" (Popov v. Russia), заява № 26853/04, п. 211, від 13 липня 2006 року). Державні органи влади також повинні довести, що були створені умови, необхідні для фактичної реалізації призначеного лікування (див. згадане рішення у справі "Гумматов проти Азербайджану" (Hummatov v. Azerbaijan, п. 116, та рішення у справі "Голомийов проти Молдови" (Holomiov v. Moldova), заява № 30649/05, п. 117, від 7 листопада 2006 року).
Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 не має можливості отримати адекватне лікування, перебуваючи в умовах СІЗО, на думку колегії суддів, подальше утримання останнього під вартою потягне порушення його конституційних прав, в т.ч. передбачених ст.49 Конституції України.
Оскільки судом першої інстанції не з`ясовані належним чином та не взяті до уваги всі обставини, що мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим - підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали - про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу - у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на останнього певних обов`язків, що не суперечить вимогам п.2 ч.3 ст.407 КПК України.
На думку колегії суддів, зазначений запобіжний захід буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та надасть йому можливість звернутися за медичною допомогою самостійно та отримати належне лікування.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Комнуарського районного суду м.Запоріжжя від 15 січня 2020 року, якою в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із застосування електронних засобів контролю відмовлено, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб, з 15 січня 2020 року по 15 березня 2020 року, з правом внесення застави, з покладенням певних обов`язків, скасувати.
У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, відмовити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, тобто до 15 березня 2020 року, який полягатиме в забороні обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 , цілодобово.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти звільнити негайно в залі суду.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до положень ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки:
- прибувати до суду за першим викликом;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні.
Копію ухвали направити до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області для виконання, процесуальному прокурору у кримінальному провадженні для контролю за виконанням.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу 11.02.2020 Справа № 333/3483/17