Справа № 333/766/20
Провадження № 1-кп/333/403/20
УХВАЛА
28 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

28.04.2020 року у судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про заміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби із покладення на нього таких обов`язків: не відлучатися з міста без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Клопотання обґрунтоване тим, що допитана у судовому засіданні потерпіла не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 . За показаннями ОСОБА_6 обвинувачений її не бив, а навпаки захищав та викликав «швидку» допомогу. Коли вона перебувала у лікарні, ОСОБА_4 відвідував її та забрав її додому після виписки з лікарні. Обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків або потерпілих відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати новий злочин останній не збирається. Саме лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. До затримання ОСОБА_4 мешкав зі своєю бабусею за адресою: АДРЕСА_1 . Хоча обвинувачений має і свій будинок у Вільнянському районі, але у тому житлі відсутній ремонт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника, просив його задовольнити. Просив змінити тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 .

Розглянувши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Судом встановлено, що 29.01.2020 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.02.2020 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2020 року, 24.03.2020 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 було продовжено до 25.03.2020 року, 23.05.2020 року, відповідно.

Обґрунтовуючи своє рішення про продовження строку тримання під вартою, суд у своїй ухвалі від 23.05.2020 року зазначив про продовження існування у ОСОБА_4 ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілу; можливість вчинити інший злочин.

При цьому суд враховував у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше судимий за скоєння умисних, у т.ч. тяжкого злочину; звільнився лише 11.12.2016 року по відбуттю покарання за останньою судимістю), його майновий стан (офіційно не працює, відстуні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений, не має на утриманні жодної особи, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

При вирішенні питання про доцільність зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд вважає, що вказані вище обставини не змінилися, але ризик незаконного впливу на потерпілу перестав існувати, так як потерпіла після продовження строку тримання під вартою була допитана. Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість вчинити інший злочин, залишається. Водночас, цей ризик зменшився до того рівня, коли можливо застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у даному випадку домашній арешт.

Суд повністю погоджується з позицією сторони захисту, що згідно практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, ґрунтується на презумпції, що з перебігом судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинувачених під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Зменшення встановленого ризику судом вбачається із сукупності певних обставин: так, обвинувачений має намір влаштуватися на роботу. Після продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 23.04.2020 року, суд допитав потерпілу ОСОБА_6 , яка зазначила, що претензій до обвинуваченого не має. ОСОБА_4 її не бив, а тілесні ушкодження їй нанесла ОСОБА_7 . ОСОБА_4 навпаки намагався зупинити ОСОБА_7 , викликав «швидку» допомогу та забрав її після виписки з лікарні додому, де намагався лікувати її.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурором у даному випадку у судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів (крім тримання під вартою) не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, обвинувачений не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, на думку суду, клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу на більш м`який, підлягає задоволенню. Суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання - АДРЕСА_1 без застосування електронного засобу контролю у період з 18 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби строком по 26.06.2020 року (включно) з обов`язками, передбаченими ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження; повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з підозрюваною ОСОБА_8 та свідками. Суд визначає для обвинуваченого домашній арешт у вказаний період часу з метою можливості працевлаштування ОСОБА_4 і, відповідно, зниження ризику вчинення останнім корисливих злочинів.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 182, 183, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_1 в період з 18 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби строком по 26.06.2020 року (включно).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також підозрюваною ОСОБА_8 .

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з під-варти із зали суду негайно після проголошення цієї ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 30.04.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1