ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4489/19 Номер провадження 11-кп/814/445/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження №000144 від 09.09.2019 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, освіта вища, не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.259, ч.2 ст.259 КК України
за апеляційною скаргою прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 грудня 2019 року
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.259, ч. 2 ст. 259 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 259 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 259 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання ОСОБА_7 звільнено з іспитовим строком терміном 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , обраний ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 18 листопада 2019 року у виді цілодобового домашнього арешту, скасовано.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто на користь держави 2512,16 грн. за проведення експертизи.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 09 вересня 2019 року перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , у нього виник злочинний умисел на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху будівлі торгового центру «Депот», що розташований за адресою Полтавська область м. Лубни, проспект Володимирський, 98, так як вирішив помститися вказаній організації у зв`язку з відмовою прийняти його на роботу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаду охоронця, що розташований у будівлі вищевказаного торгового центру.

В подальшому, близько 10 год. 03 хв. 09.09.2019, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи в парку ім. Донченка м. Лубни, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх намірів і дій, при цьому достовірно знаючи, що інформація про підготовку вибуху є неправдивою, розуміючи, що таке повідомлення зумовить обстановку страху у населення, шляхом телефонного дзвінка з власного мобільного телефону марки «Nomi il88» imei: № НОМЕР_1 , в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», абонентський номер НОМЕР_2 здійснив телефонний дзвінок на спец-лінію «102» та в ході розмови, повідомив про підготовку вибуху будівлі торгового центру «Депот», що розташована за адресою Полтавська область м. Лубни, проспект Володимирський, 98, тим самим дезорганізував діяльність торгового центру «Депот», викликавши паніку та масову евакуацію з вищевказаного приміщення.

Крім того, 12 вересня 2019 року (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_7 , перебував за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , де у нього виник злочинний умисел на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху будівлі торгового центру «Депот», що розташований за адресою Полтавська область м. Лубни, проспект Володимирський, 98, так як вирішив помститися вказаній організації у зв`язку з відмовою прийняти його на роботу в магазин «Маркет Опт» на посаду охоронця, що розташований у будівлі вищевказаного торгового центру.

В подальшому, близько 15 год. 05 хв. 12.09.2019, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №69 по вул. 2-гі Плютенці в м. Лубни, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх намірів і дій, при цьому достовірно знаючи, що інформація про підготовку вибуху є неправдивою, розуміючи, що таке повідомлення зумовить обстановку страху у населення, повторно, шляхом телефонного дзвінка з власного мобільного телефону марки «S-Tell S1-08» imei: № НОМЕР_3 , в якому знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», абонентський номер НОМЕР_4 здійснив телефонний дзвінок на спец-лінію «102» та в ході розмови, повідомив про підготовку вибуху будівлі торгового центру «Депот», що розташована за адресою Полтавська область м. Лубни, проспект Володимирський, 98, тим самим дезорганізував діяльність торгового центру «Депот», викликавши паніку та масову евакуацію з вищевказаного приміщення.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, правильності юридичної кваліфікації його дій, прокурор у кримінальному провадженні Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого через м`якість та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.259, ч.2 ст.259 КК України та призначити йому покарання за ч.1ст.259 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2ст.259 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно визначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких та за його вчинення передбачено відповідальність лише у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, конкретні обставини справи: незважаючи на вчинення злочину вперше, побачивши наслідки своїх дій, а саме - приїзд спеціальних служб, евакуацію населення, обвинувачений вчинив ще один аналогічний злочин, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого, мотиви вчинених злочинів помста, так як останньому відмовили в працевлаштуванні в торговому центрі при цьому обвинувачений ретельно готувався до злочинів та приховував його сліди, що також свідчить про підвищену соціальну небезпечність обвинуваченого, збитки завдані вчиненим злочинами.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив вирок суду скасувати та постановити новий вирок, обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які вважають вирок законним та обґрунтованим та просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1,2 ст. 259 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється. З огляду на доведеність винуватості, вірною є й кваліфікація дій обвинуваченого за інкримінованими йому статтями.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання є незаконним та необґрунтованим, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі й тяжкість вчинених злочинів, а саме те, що вказані злочини є тяжкими злочинами, конкретні обставини вчиненого, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння у розкритті злочинів та відсутність обтяжуючих покарання обставин, також особу винного, його позитивні характеристики по місцю проживання, те, що останній у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває і призначив обвинуваченому покарання у межах санкцій статей, за які його засуджено, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив покарання у виді 4 років позбавлення волі.
При цьому, з урахування ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме щире каяття та сприяння у розкритті злочину, відсутності обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , його позитивні характеристики, те що він не судимий, висновок служби пробації від 03.12.2019 який містить інформацію про можливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, той факт, що під час судового розгляду суду не були надані докази завдання збитків цим кримінальним правопорушенням, суд першої інстанції дійшов висновку, про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строк 3 роки, що на думку колегії суддів є правильним, логічним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових злочинів, соціальної реабілітації.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що необхідно зарахувати обвинуваченому в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі час перебування його в установі попереднього ув`язнення з 20.09.2019 по 18.11.2019, оскільки ухвалою суду від 20.09.2019 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а 18.11.2019 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого через м`якість або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Зарахувати в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі час перебування його в установі попереднього ув`язнення період часу з 20.09.2019 по 18.11.2019.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4