Провадження № 1-кс/947/6197/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено в.о. прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002270 від 17.11.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. ч. 3, 5 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002270 від 17.11.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч.ч. 3, 5 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще одна невстановлена особа в невстановленому місці і в невстановлений час вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, а об`єктом злочинного посягання обрали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще одна невстановлена особа, близько 06:00 години, 17.11.2019 прибули на автомобілі марки «Mazda», номерний знак Республіки Литви НОМЕР_1 , до будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Продовжуючи виконання злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще одна невстановлена особа, переконавшись, що у квартирі нікого немає, пошкодивши два врізних замки, відчинили двері квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку та проникли до її приміщення.

Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, направленим на заволодіння майном потерпілого, шляхом крадіжки, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю господаря квартири, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще одна невстановлена особа таємно викрали золотий браслет плетіння «Плоский снейк» вагою 4,08 г, золоту жіночу каблучку вагою 4 г, золотий джгут плетіння «Бісмарк» вагою 11 г, золотий хрестик вагою 5 г та інші золоті прикраси загальною вартістю 13000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 315 120 гривень, а також сейф, у якому знаходились гроші в сумі 212 000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 5 138 880 гривень, 1000 євро, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 26 660 гривень, 2000 швейцарських франків, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 49 040 гривень, годинник фірми «Tissot», вартістю 700 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 16 968 гривень, гладкоствольну рушницю марки «МР153» номер НОМЕР_2 і набої до неї вартістю 600 доларів, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 14 544 гривень, мисливський карабін CZ550 серії НОМЕР_3 та набої до нього вартістю 1200 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 29 088 гривень, мисливський карабін CZ455LUX серії НОМЕР_4 вартістю 1000 доларів США, що станом на час вчинення злочину за офіційним курсом Національного банку України складало 24 240 гривень, мобільні телефони Nokia N73, Nokia 515, Nokia 6600 та Panasonic, вартість яких встановлюється, що належать потерпілому ОСОБА_8 , документи на зброю та паспорти для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 загалом заволодівши майном потерпілого на загальну суму 5 614 540 гривень, що більше, ніж в 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та визнається особливо великим розміром.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ще одна невстановлена особа покинули місце злочину на автомобілі марки «Mazda» номерний знак Республіки Литви НОМЕР_1 , а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_8 матеріальну шкоду в особливо великому розмірі.

Встановлено, що фігуранти підтримують злочинний зв`язок з ОСОБА_11 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , який усвідомлений про злочинну діяльність фігурантів, надає своє житло для зберігання викраденого майна та надає своє мешкання для тимчасового перебування фігурантів.

Так, на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси 30.04.2020 було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого було виявлено та вилучено наступне майно: наручний годинник марки «EDIFICE Casio» з металу сірого кольору; модуль від мобільного телефону корпус білого кольору; брелок для ключів з зображенням логотипу «Volkswagen».

Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без його участі. Відповідно до заяви слідчого, власник майна ОСОБА_11 про дату та час розгляду клопотання був повідомлений належним чином.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 27.04.2020 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 було складено письмове повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Крім того, відповідно до долучених до клопотання матеріалів, підозрювані підтримують злочинний зв`язок з ОСОБА_11 , за місцем мешкання якого може зберігатися викрадене майно.

Слідчим суддею встановлено, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучені речі можуть бути предметом кримінальних правопорушень, набуті кримінально протиправним шляхом, та можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також, вищевказане майно необхідне для проведення необхідних слідчих дій та експертних досліджень, з метою встановлення слідів кримінального правопорушення, а також відомостей, які можуть бути в подальшому використані як докази.

Викладене також підтверджується постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 30.04.2020 року, яка долучена до матеріалів клопотання, та відповідно до якої вилучені речі визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження №0002270 від 17.11.2019 року.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів, а також необхідність проведення експертних досліджень та необхідних слідчий дій з вказаним майном. В свою чергу, не накладення арешту на вилучене майно може призвести до його зміни або знищення, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження.

Враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення експертних досліджень та ряду слідчих дій, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Також, враховуючи те, що існує ризик зміни або знищення майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, слідчий суддя вважає за необхідне накласти заборону розпорядження та користування зазначеним майном, з метою запобігання вищевказаному ризику.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено в.о. прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002270 від 17.11.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. ч. 3, 5 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було виявлено та вилучено за адресою: АДРЕСА_4 , із забороною користування та розпорядження, а саме на:

- наручний годинник марки «EDIFICE Casio» з металу сірого кольору;

- модуль від мобільного телефону корпус білого кольору;

- брелок для ключів з зображенням логотипу «Volkswagen».

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 ..

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1