Справа № 465/5380/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1666/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2020 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, ОСОБА_7 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою підготовчого судового засідання продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 30 січня 2020 року включно.
На таку ухвалу адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою визначити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Вважає оскаржувану ухвалу необгрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню, через: недоведеність наданими сторонами кримінального провадження доказами обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри/обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення взагалі та у його правовій кваліфікації прокурором за ч.2 ст.187 КК України, зокрема (п.1 ч.1 ст.194 КПК України); за наявності достатніх підстав не ухвалив рішення про відмову в застосуванні запобіжного заходу (ч.3 ст.176 КПК України).
Наголошує на тому, що сторона захисту акцентувала увагу суду першої інстанції на тому, що потерпілий у справі - ОСОБА_9 помер і не давав показань у суді щодо причетності ОСОБА_7 , чи будь-яких інших осіб, до розбійного нападу, проте ці та інші доводи не стали предметом розгляду суду першої інстанції, який задовольняючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вказавши, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати, належним чином не обґрунтував зазначеного, а рішення виклав в загальних рисах.
Стверджує, що в оскаржуваній ухвалі в порушення вимог п.4 ч.1 ст.196 КПК України і речення 2 п.2 ч.1 ст.372 КПК України відсутні посилання на докази, які доводять обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, оскільки, на думку апелянта, вони не існують.
Посилається на процесуальні норми КПК України та практику Європейського суду з прав людини.
Дослідивши оскаржувану ухвалу суду, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін обвинувачення та захисту, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Згідно із ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.

Згідно із ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Максимальна міра покарання, за інкримінований обвинуваченому злочин становить десять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду, розпочався і триває судовий розгляд.

Обвинуваченому ОСОБА_7 неодноразово продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, зокрема: ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2018 року (а.с.16-17); від 02 листопада 2018 року (а.с. 22-23); від 14 грудня 2018 року (а.с.26-27); від 30 січня 2019 року (а.с. 32-33); від 25 березня 2019 року (а.с.36-37); від 22 травня 2019 року (а.с. 41-42); від 19 липня 2019 року (а.с. 45-46); від 02 вересня 2019 року (а.с.47-48); 11 жовтня 2019 року (а.с.51-52) та оскаржуваною ухвалою від 02 грудня 2019 року (а.с. 58-59).

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки місцевого суду, що у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували при обранні та продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому, які не відпали і не зменшилися. Зокрема, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого, свідків, які станом на час подання апеляційної скарги судом першої інстанції ще не допитані.

Також судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою правильно враховано тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, який віднесений до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, вік, стан здоров`я та стадію розгляду кримінального провадження.

Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційних скаргах захисників мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

З урахування рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019 та керуючись ст.ст.177, 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :
ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, ОСОБА_7 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4