Номер провадження: 11/813/9/20
Номер справи місцевого суду: 1527/1-603/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

засуджених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_9 залучення в якості захисника ОСОБА_10 у кримінальній справі за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_13 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засуджених за п.п.1, 4, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,-

встановила:

Оскаржуваним вироком суду:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець п. Рясний Адамовського району Оренбурзької області, росіянин, громадянин України, із середньо-спеціальною освітою, одружений, зареєстрований та фактично проживаючий до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-
визнаний невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.190 КК України та на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України 1960 року, виправданий за відсутністю в його діянні складу зазначеного злочину.
Визнаний винним в скоєнні злочинів, передбачених п.1,4,6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та на підставі ст.70 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_14 у виді тримання під вартою залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_14 обчислюється з 04.01.2011 року, за винятком періоду з 22 січня 2011 року за 2 лютого 2011 року.
Задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 заподіяну майнову шкоду на суму 212640 (двісті дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 49 коп.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Одеській області, , судові витрати в сумі 5787 (п`ять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 28 коп.
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Зозуляни Рибницького району Республіки Молдови, без громадянства, росіянин, з базовою загальною середньою освітою, не одружений, фактично проживаючий до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України судимостей не має,-

визнаний винним в скоєнні злочинів, передбачених п.1,4,6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та на підставі ст.70 КК України обвинуваченому ОСОБА_9 призначене остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислюється з 04 січня 2011 року.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Одеській області, , судові витрати в сумі 5000 (тисяч) грн.
Вироком суду вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з вироком районного суду захисник ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засуджені ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та прокурор прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_13 подали апеляційні скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про допуск ОСОБА_10 до участі в якості захисника його інтересів у цій кримінальній справі, у зв`язку з тим, що він не довіряє інституту адвокатури в Україні.

Заслухавши засудженого ОСОБА_9 , який підтримав клопотання; ОСОБА_10 , яка підтримала клопотання засудженого, просила його задовольнити, надала апеляційному суду доручення громадської організації членом якої є засуджений та диплом про вищу освіту; засудженого ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення клопотання; захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які просили задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_9 ; прокурора, який заперечив проти задоволення клопотання посилаючись на те, що ОСОБА_10 не є професійним адвокатом; колегія суддів вважає, що з метою забезпечення засудженому ОСОБА_9 права на захист, його клопотання підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Забезпечення права на захист є однією з важливих засад судочинства в Україні.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на захист від обвинувачення та на правову допомогу.

Право на захист також належить до загальновизнаних принципів міжнародного права та є необхідною умовою забезпечення права на справедливий судовий розгляд. Доступ до адвоката, як невід`ємна гарантія права на захист у разі кримінального обвинувачення передбачений ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, а також статтями 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 44 КПК України (в ред.1960 року) визначено, що захисником є особа, яка в порядку, встановленому законом, уповноважена здійснювати захист прав і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого та надання їм необхідної юридичної допомоги при провадженні у кримінальній справі. Як захисники допускаються особи, які мають свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в Україні та інші фахівці у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. У випадках і в порядку, передбачених цим Кодексом, як захисники допускаються близькі родичі обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, його опікуни або піклувальники.

Відповідно до ст. 45 КПК України (в ред.1960 року), участь захисника є обов`язковою в кримінальному провадженні, якщо санкція статті, за якою кваліфікується злочин, передбачає довічне ув`язнення з моменту затримання особи чи пред`явлення їй обвинувачення.
З наведених норм слідує, що важливою гарантією дотримання права на захист у кримінальній справі є забезпечення обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого злочину захисником під час розгляду кримінальної справи щодо нього в суді апеляційної інстанції.

Згідно з практикою ЄСПЛ забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину юридичної допомоги є однією з гарантій, що здійснюється й у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі було надано таку допомогу. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення свободи.

Апеляційний суд враховує той факт, що проблема залучення в Україні в якості захисника виключно юриста, який має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, вже була предметом розгляду ЄСПЛ, але до теперішнього часу не має однозначного вирішення.

Так, у справі «Загородній проти України» Суд зазначив , що особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором. Проте це останнє право також не може вважатись абсолютним і таким чином, національні суди можуть не прийняти вибір особи, коли існують відповідні та достатні підстави вважати, що того вимагають інтереси правосуддя. Більш того, законодавча вимога щодо наявності у захисника юридичної освіти не є порушенням вищезазначеного положення (рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року, заява №16404/03, п. 39). У цій справі право заявника на вільний вибір свого захисника було обмежене, оскільки захисник за його вибором був юристом, але не мав свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. На думку Суду, таке обмеження права на вільний вибір захисника само по собі не порушує питання за п.п. «c» п. 3 ст.6 Конвенції, оскільки певна юридична кваліфікація може вимагатись для забезпечення ефективного захисту особи (рішення у справі «Майзіт проти Росії» від 20 січня 2005 року заява №63378/00, п. 68) та безперешкодного функціонування системи правосуддя (рішення у справі «Мефтах та інші проти Франції», заяви №№32911/96, 35237/97 та 34595/97, п. 45, ECHR 2002-VII). Однак, як стверджував заявник, вже у листопаді 2000 року таке обмеження було визнано неконституційним і відповідне національне законодавство мало бути приведене у відповідність з рішенням Конституційного Суду. Суд зазначає, що національні органи не стверджували, що виправданням для такого обмеження права заявника на вибір захисника були інтереси правосуддя. Суд вважає, що, навіть якщо припустити, що обмеження, як стверджував Уряд, було наслідком незавершеності процесу приведення кримінально-процесуального законодавства у відповідність з рішенням Конституційного Суду, така ситуація тривалої невизначеності відповідних положень національного законодавства залишається. Раніше Суд уже зазначав, що втручання у конвенційні права не може вважатись законним тільки через відсутність будь-якого законодавчого положення, якому воно може суперечити. Само по собі втручання повинно мати достатнє підґрунтя у національному законодавстві, щоб запобігти свавіллю. На думку Суду, залишаючи питання обмеження права на вільний вибір захисника невирішеним протягом тривалого часу, державні органи створили ситуацію, що є несумісною з принципом юридичної визначеності, закріпленим Конвенцією, та який є одним з основних елементів верховенства права. Отже, право заявника на вільний вибір захисника було обмежено у спосіб, що є несумісним з вимогами пунктів 1 та 3 статті 6 Конвенції. Таким чином, ЄСПЛ констатував порушення цих положень.

Положення ч.1 ст.59 Конституції України про те, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав, було офіційно розтлумачене Конституційним Судом України як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення, а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибрати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Положення КПК України (в ред.1960 року) та Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими обмежувалося право на вільний вибір захисником іншого фахівця у галузі права, крім адвоката, були визнані неконституційними (абз. 10 п. 5 мотивувальної частини та пп. 1 і 3 резолютивної частини рішення №13-рп/2000 від 16 листопада 2000 року).

В кримінальній справі за обвинувачення ОСОБА_9 , після відмови засудженого від участі захисника ОСОБА_16 , яка була обумовлена заявою засудженого про неналежний захист з боку захисника та категоричною відмовою від послуг професійного адвоката з посиланням на недовіру інституту адвокатури в Україні, ухвалою колегії суддів від 28.11.2019 року засудженому ОСОБА_9 , для забезпечення його права на захист та на виконання вимог ст.45 КПК України (в ред.1960 року) щодо обов`язкової участі захисника у справах, в яких санкція статті, за якою кваліфікується злочин, передбачає довічне ув`язнення,призначено захисника для надання правової допомоги з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області.

Разом із тим, назважаючи на залучення до справи іншого захисника, засуджений ОСОБА_9 наполегливо стверджує про те, що він не довіряє інституту адвокатури, який існує в Україні, у зв`язку з чим наполягає на захисті його інтересів в даній кримінальній справі ОСОБА_10 , яку він знає як досвідченого правозахисника, але яка, як встановлено колегією суддів, не є адвокатом, не має юридичної освіти, але має вищу освіту з освітнім рівнем спеціаліста за спеціальністю «міжнародні відносини».

З огляду на встановлені колегією суддів обставини справи, враховуючи Конституційне та Конвенційне право ОСОБА_9 на вибір захисника на власний розсуд, а також для забезпечення у повній мірі ефективного захисту ОСОБА_9 , який останній вбачає лише у разі захисту його інтересів саме ОСОБА_10 , з метою нівелювання ризику тверджень засудженого в подальшому на відмову суду в наданні йому права на вибір захисника, колегія суддів приходить висновку про необхідність задоволення клопотання засудженого ОСОБА_9 .

При цьому, колегія суддів враховує те, що у відповідності до положень ст.ст. 44, 45 КПК України (в ред.1960 року) як захисники в кримінальній справі допускаються близькі родичі обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, його опікуни або піклувальники, наявність вищою юридичної освіти у яких не є обов`язковим, за умови, якщо можуть брати участь у справі лише одночасно з захисником адвокатом чи іншим фахівцем у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Системний аналіз положень ст.ст. 44, 45 КПК України (в ред.1960 року), на думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин даної справи, дає підстави вважати, що участь у ОСОБА_10 , як захисника засудженого ОСОБА_9 , який категорично та наполегливо клопоче на участі саме вказаної особи, заявляючи при цьому на своїй повній та свідомій недовірі до інституту адвокатури в Україні, принципово не відрізняється від можливої участі в даній справі будь-кого з близьких родичів засудженого, оскільки різниця в можливості участі ОСОБА_10 як захисника на відміну від участі в цьому ж статусі близьких родичів засудженого, фактично полягає лише у формальному питанні відсутності у першої, та наявності у других родинного зв`язку між засудженим та вказаними особами.

За таких обставин, з метою збереження справедливого балансу між правом засудженого ОСОБА_9 на вільний вибір захисника та правом засудженого на забезпечення судом права засудженого на кваліфіковану юридичну допомогу в особі професійного захисника, який на виконання положень Конституції України та вимог КПК України надається засудженому державою, апеляційний суд, незважаючи на той факт, що ОСОБА_10 не є близьким родичом засудженого, приходить до висновку, що посилання засудженого на ненадання належного захисту на протязі всієї справи на стадії досудового розслідування та судового розгляду в районному суді, не мають залишатися поза увагою суду.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч.1 ст.59 Конституції України, ст.ст.44, 45 КПК України (1960 року), відповідно до яких обвинуваченому гарантовано право на захист, з урахуванням залучення апеляційним судом для захисту засудженого ОСОБА_9 захисника з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області, тобто з огляду на надання засудженому захисника з числа професійних адвокатів, вважає за можливе залучити ОСОБА_10 , до участі в даній кримінальній справі в якості захисника інтересів засудженого ОСОБА_9 , що на переконання суду забезпечить право засудженого на захист та дасть можливість суду розглянути справу в розумні строки.
Керуючись вимогами ст.ст. 44, 45, 47, 377, 379 КПК України (в ред.1960 року), колегія суддів, -

ухвалила:

Клопотання засудженого ОСОБА_9 задовольнити.

Допустити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до участі в якості захисника інтересів засудженого ОСОБА_9 у кримінальній справі за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , прокурора прокуратури Суворовського району м. Одеси ОСОБА_13 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засуджених за п.п.1, 4, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4