17.01.2020 Справа № 756/335/20
№ 1кс/756/168/20
№ 756/335/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2020 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника СВ ВП № 1 Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000169 від 10 січня 2020 року за ч. 1 ст. 317 КК України,

в с т а н о в и в:

Начальник СВ ВП № 1 Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3 ), за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , звернувся до слідчого суді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 вказує, що 10 січня 2020 року до ЄРДР було внесено відомості за № 0000169 з посиланням на те, що за адресою: АДРЕСА_1 невстановлена особа утримує та надає місце для незаконного вживання, виробництва чи виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.
Клопотання ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що 10.01.2020, під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , біля вхідних дверей до квартири 29 було виявлено та вилучено наступне майно, а саме: ніж складний; мобільний телефон марки «Самсунг», s: R58-J954JWCB, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 ; товарний чек; сумку; рюкзак; шубу; комплект ключів; два флакони парфумів; коробку з-під телефону imei 1: НОМЕР_3 ; коробку з-під телефону imei 1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , s: НОМЕР_6 ; пляшку алкогольного напою ємністю 1 л. та предмет зовні схожий на «Мачете».

В подальшому, вищевказане вилучене майно постановою начальника СВ ВП № 1 Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 від 10.01.2020 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000169 від 10.01.2020 року за ч. 1 ст. 317 КК України.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, своїм клопотанням піднімає питання щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 10.01.2020 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , біля вхідних дверей до квартири 29 у вигляді заборони розпорядження вказаним майном, оскільки його незастосування може призвести до втрати речових доказів, приховування, пошкодження, псування, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження даного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Прокурор та/або слідчий в судове засідання не з`явились, при цьому подали до суду заяви, у яких просили розгляд клопотання проводити за їх відсутності, клопотання підтримують та просять задовольнити.
Дослідивши клопотання та матеріали, якими начальник СВ ВП № 1 Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 обґрунтовує клопотання, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У клопотанні ОСОБА_3 вказує на єдину підставу накладення арешту на вказане майно необхідність збереження речових доказів.
Разом з цим, з матеріалів, якими ОСОБА_3 обґрунтовує необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно не убачаються підстав вважати, що майно, вилучене під час огляду місця події має ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема були предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, здобуті внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України.
Так, прокурором та слідчим не доведено яким чином шуба, парфуми, предмет зовні схожий на «Мачете», ключі, сумка, рюкзак та інше вилучене майно може слугувати доказом під час розслідування злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.
Винесення постанови від 10.01.2020 про визнання вилученого майна речовими доказами, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки вказана постанова не мотивована та не звільняє слідчого або прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту не доведені, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 372, 376, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання начальника СВ ВП № 1 Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000169 від 10 січня 2020 року за ч. 1 ст. 317 КК України відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1