Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3015/19
Провадження № 1-кп/553/94/2020
У Х В А Л А
Іменем України

21.02.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участі прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_5 ,

представника потерпілої: адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої: ОСОБА_7 ,

адвоката: ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілої: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До Ленінського районного суду м. Полтави надійшли матеріали кримінального провадження № 0000439 від 11.05.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України для розгляду.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки наявні ризики, передбачені у пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник-адвокат ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечував, просив обрати запобіжний захід обвинуваченому не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, підтримував клопотання свого захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 підтримували клопотання прокурора.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє на підставі угоди з ОСОБА_9 та сама ОСОБА_9 при вирішенні клопотання прокурора покладалися на розсуд суду.

Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, заслухавши клопотання, приходить до наступного.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.12.2019 року щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 15 год. 25 хв. 28 грудня 2019 року по 15 год. 25 хв. 26 лютого 2020 року включно, без одночасного визначення розміру застави.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі „Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. „С" Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, враховує ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені прокурором та знайшли своє підтвердження в ході досудового розслідування, є актуальними для даного кримінального провадження, а саме:

-обвинувачений буде переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, порушення встановленню обставин по кримінальному провадженні та розумності строків проведення судового розгляду, оскільки розуміє про тяжкість покарань, передбачених санкціями інкримінованих йому кримінальних правопорушень;

-обвинувачений буде незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, з метою зміни їх показів на його користь;

-обвинувачений буде продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки він неодноразово був судимий за злочини різного ступеню тяжкості (у тому числі проти життя та здоров`я особи), ніде не працює, а також не має сталого джерела доходів, схильний до вчинення кримінально карних діянь проти життя та здоров`я особи.

Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти від настання вищеперерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

Застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, вчинений із застосуванням фізичного насильства, а також вчинений злочин привів до загибелі людини, відповідно до вимог ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне не визначати розмір застави при обранні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи те, що на даний час обвинувачений ОСОБА_4 утримується в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань «№23» Міністерства юстиції України, обставини які стали підставою для обрання щодо обвинуваченого вищевказаного запобіжного заходу не змінились, з метою запобігання вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 177-178, 183, 197, 291 КПК України,суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою продовжити на строк 60 (шістдесят) днів.

Строк застосування запобіжного заходу рахувати з 21 лютого 2020 року 12 год. 45 хв. по 21 квітня 2020 року 12 год. 45 хв. включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня оголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1