Номер провадження: 11-сс/813/883/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
осіб, що звернулись із заявами
про взяття під особисту поруку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2020 року про застосування до ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000513 від 18 травня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваної ухвали слідчого судді
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2020 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 та до ОСОБА_17 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.270 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 16 липня 2020 року, без визначення розміру застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також посилаючись на неповноту судового розгляду зазначила, що слідчий суддя не взяв до уваги, що підозра пред`явлена ОСОБА_17 є необґрунтованою, а ризики, передбачені ст.177 КПК України відсутні.

Захисник вважає безпідставними твердження прокурора про те, що ОСОБА_17 зник від органів досудового розслідування, оскільки вказане спростовується тим, що ОСОБА_17 перебував на лікуванні за кордоном, та на момент виїзду за кордон не мав будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Також, на думку захисника, прокурор дав невірну оцінку особі підозрюваного, оскільки ОСОБА_17 до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризується, був звільнений з останнього місця роботи за згодою сторін.

Крім цього, клопотання прокурора не містить обґрунтування неможливості застосування до ОСОБА_17 більш м`яких запобіжних заходів.

До початку апеляційного розгляду від народного депутата України ОСОБА_19

надійшла заява про взяття підозрюваного ОСОБА_17 на особисту поруку.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду заяви про взяття ОСОБА_17 на поруки були подані народними депутатами України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , депутатами Одеської міської ради ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , депутатом Одеської обласної ради ОСОБА_14 , громадянами ОСОБА_16 та ОСОБА_13 .

В своїй заявах вказані особи зазначили, що їм відомо у вчиненні якого злочину підозрюється ОСОБА_17 та відповідальність, яка передбачена кримінальним законом за вказаний злочин.

Наголосили, що у разі потреби готові забезпечити явку ОСОБА_17 до органу досудового розслідування та суду за першою вимогою.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги, а також підтримали заяви про передачу підозрюваного ОСОБА_17 на поруки особам, які подали відповідні заяви.

В свою чергу, прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та заперечували проти передачі підозрюваного на поруки, оскільки вважали, що такий запобіжний захід не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та не зможе запобігти ризику його переховування від органу досудового розслідування.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою запобіжного зазначених вимог закону у повній мірі не дотримався.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Органом досудового розслідування ОСОБА_17 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.270 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_17 на даному етапі досудового розслідування підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами огляду місця події; показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , Сахновської, ОСОБА_24 , Валуйської, ОСОБА_25 , Перінги, ОСОБА_26 ; показаннями потерпілих ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ; актом про пожежу від 04 грудня 2019 року та звітом про причини виникнення пожежі; висновком комплексної судової експертизи - пожежно-технічної експертизи, електротехнічної експертизи та експертизи матеріалів, речовин та виробів; висновком судової електротехнічної експертизи за експертною спеціальністю 10.18 «Дослідження правил експлуатації електроустаткування»; висновками судово-медичних експертиз трупів та судово-медичних експертиз потерпілих, документами щодо розміру завданої матеріальної шкоди, наданими потерпілими, іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження у їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні апеляційного суду сторона обвинувачення наголошувала на існуванні ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_17 може переховуватись від органу досудового розслідування.

В обґрунтування такої позиції прокурори посилались на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку доведеності його вини та на ті обставини, що з 04 грудня 2019 року ОСОБА_17 неодноразово перетинав державний кордон України.

Апеляційний суд вважає такі доводи прокурора необґрунтованими, оскільки в той час, коли ОСОБА_17 залишав територію України він не мав статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні та нього не були покладенні будь-які обмеження на виїзд за кордон.

В судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_17 було складено старшим слідчим в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 13 травня 2020 року.

В клопотанні слідчий зазначив, що ним були вжиті всі можливі заходи для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_17 .

Оскільки місце знаходження ОСОБА_17 встановлено не було 18 травня 2020 року його оголосили у розшук.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурори не змогли пояснити, які саме дії вживались органом досудового розслідування для встановлення місця перебування підозрюваного.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що 21 травня 2020 року ОСОБА_17 самостійно з`явився до слідчого разом зі своїм захисником, та йому було вручено повідомлення про підозру та повідомлено, що 22 травня 2020 року в Київському районному суді м.Одеси буде розглядатись клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

22 травня 2020 року ОСОБА_17 самостійно з`явився до Київського районного суду м.Одеси, хоча мав об`єктивну можливість ухилитись від суду.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що ризик переховування ОСОБА_17 від органу досудового розслідування та суду, на існуванні якого наполягали прокурори, є мінімальним.

Щодо тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_17 у випадку доведеності його вини за ч.2 ст.270 КК України апеляційний суд зазначає, що сама по собі тяжкість покарання, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у які його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_17 має міцні соціальні зв`язки, він постійно проживає в м.Одесі, позитивно характеризується, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд враховує стан здоров`я підозрюваного, який є інвалідом ІІІ групи і за кордон він виїжджав саме на лікування, після чого повернувся на територію України.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Слідчий суддя вказаним обставинам належної оцінки не дав та безпідставно застосував до ОСОБА_17 найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою, при цьому не зазначив чому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Статтею 410 КПК України встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зазначена неповнота судового розгляду перешкодила слідчому судді ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що у відповідності до положень статей 407, 409, 410 є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Крім того, слідчий суддя допусти істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, в прохальній частині клопотання слідчий просив застосувати до ОСОБА_17 запобіжний захід у виді тримання під вартою та в якості альтернативного запобіжного заходу визначити заставу в розмірі 250 мінімальних прожиткових мінімумів.

Задовольнивши клопотання слідчого, слідчий суддя застосував до ОСОБА_17 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таким чином, слідчий суддя за власної ініціативи вийшов за межі клопотання слідчого, чим фактично порушив правове становище ОСОБА_17 , що є неприпустимим.

Більш того, слідчий суддя неправильно визначив строк дії ухвали до 16 липня 2020 року, в той час як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні спливає 08 червня 2020 року, а заходи забезпечення кримінального провадження можуть застосовуватись лише в межах строку досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає такі порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, що відповідно до положень п.2) ч.1 ст.409, ст.412 КПК України також є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Згідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

До початку апеляційного розгляду від народного депутата України ОСОБА_19 надійшла заява про взяття підозрюваного ОСОБА_17 на особисту поруку.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду заяви про взяття ОСОБА_17 на поруки були подані народними депутатами України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , депутатами Одеської міської ради ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , депутатом Одеської обласної ради ОСОБА_14 та громадянами ОСОБА_16 та ОСОБА_13 .

Згідно з ч.1 ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Апеляційний суд вважає, що всі особи, які подали заяви про взяття ОСОБА_17 під особисту поруку беззаперечно заслуговують на довіру.

Разом з тим, апеляційний суд відмовляє в задоволенні заяви народного депутата України ОСОБА_19 , оскільки вона не з`явилась в судове засідання, внаслідок чого суд не має можливості виконати вимоги ч.3 ст.180 КПК України, відповідно до якої поручителю роз`яснюється у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється або обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

Розглядаючи заяви інших осіб, які подали заяви про взяття ОСОБА_17 під особисту поруку апеляційний суд бере до уваги положення ч.2 ст.180 КПК України, відповідно до яких кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Апеляційний суд вважає, що велика кількість поручителів зменшить почуття відповідальності кожного з них за взяті на себе зобов`язання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_17 .

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе передати підозрюваного ОСОБА_17 під особисту поруку народних депутатів України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які на переконання апеляційного суду заслуговують на особливу довіру.

Апеляційний суд переконаний, що застосування до ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді особистої поруки народних депутатів України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризику, передбаченому пунктом 1) ч.1 ст.177 КПК України, та дасть змогу контролювати місце перебування підозрюваного під час здійснення досудового розслідування.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_17 запобіжний захід у виді особистої поруки народних депутатів України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2020 року, якою до підозрюваного ОСОБА_17 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000513 від 18 травня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.270 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 про застосування до ОСОБА_17 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відмовити народному депутату України ОСОБА_19 , депутатам Одеської міської ради ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , депутату Одеської обласної ради ОСОБА_14 , громадянам ОСОБА_16 та ОСОБА_13 в передачі під особисту поруку підозрюваного ОСОБА_17 .

Задовольнити заяви народних депутатів України ОСОБА_10 та ОСОБА_11

про взяття підозрюваного ОСОБА_17 під особисту поруку.

Застосувати до ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистої поруки народних депутатів України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_17 , обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця проживання та роботи;

2)не відлучатися з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора, суду;

3)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

4)здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон або інші документи, що дають право на виїзд з території України.

5)утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000513 від 18 травня 2020 року.

Визначити термін дії покладених судом на підозрюваного обов`язків - до 08 червня 2020 року.

Роз`яснити поручителям - народним депутатам України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_17 покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, зобов`язання за необхідності доставити ОСОБА_17 до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Роз`яснити поручителям, що вони можуть відмовитись від взятих на себе зобов`язань. У такому разі вони забезпечують явку підозрюваного до органу досудового розслідування чи суду для вирішення питання про зміну йому запобіжного заходу на інший.

У разі невиконання взятих на себе зобов`язань на поручителя накладається грошове стягнення, в розмірі передбаченому п.3) ч.5 ст.180 КПК України.
Звільнити ОСОБА_17 з під варти негайно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» та поручителям народним депутатам України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - для виконання

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4