Справа № 520/4744/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019 року Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0007778 від 06.10.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 209, ч. 2, 3, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007778 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.10.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 209, ч. 2, 3, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, КК України, щодо протиправних дій державного реєстратора ОСОБА_6 під час реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 , шахрайських дій керівництва ДП «Дирекція верстатобуд» та підробки документів з метою заволодіння належним ОСОБА_4 майном, щодо легалізації невстановленими особами доходів, одержаних злочинним шляхом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 20.12.2006 між ОСОБА_4 та ДП «Дирекція верстатобуд», в особі директора ОСОБА_8 був укладений договір №5/2/73Р «Про резервування приміщення» предметом якого є резервування квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 63,47 кв.м. та був підписаний Акт виконаних послуг по резервуванню вказаної квартири. Цього ж самого дня, між ОСОБА_4 та ДП «Дирекція верстатобуд», в особі директора ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення №5/2/73, а саме: повного пакету іменних цільових облігацій ДП «Дирекція верстатобуд».

Згідно показів ОСОБА_4 встановлено, що він, на виконання умов договору купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення №5/2/73 від 20.12.2006 оплатив повну вартість повного пакету іменних цільових облігацій в сумі 470 947, 40 грн. (еквівалент на момент оплати 100 000 доларів США), що відповідає загальній площі зарезервованої ним квартири загальною площею 63,47 кв.м., що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів. Вказані грошові кошти та 21 000 доларів США за послуги агенції нерухомості «Альянс» ОСОБА_4 передав директору агенції нерухомості «Альянс» ОСОБА_9 . Передача зазначених коштів здійснювалася у відділі «новобудови», за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 30 в кабінеті директора, безпосередньо в руки останньому.

Після здійснення сплати вартості цільових облігацій та посередницьких послуг агенції нерухомості «Альянс», 14.06.2007 ДП «Дирекція верстатобуд», передало ОСОБА_4 сертифікат облігацій №35 серія: А на 6 347 цінних паперів, що відповідає загальній площі квартири 63,47 кв.м..

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1256 від 06.11.2010 житловому комплексу по АДРЕСА_3 , присвоєно нову адресу: АДРЕСА_4 . 15.10.2010 будинок розташований за вищевказаною адресою, був введений до експлуатації, що підтверджується «Актом готовності об`єкта до експлуатації» №1187 від 15.10.2010 та «Сертифікатом відповідності» №15001187 від 15.10.2010, виданих Інспекцією ДАБК в Одеській області.

В період 2012-2015 ОСОБА_4 періодично приїжджав до м. Одеси та оглядав свою квартиру. 02.12.2015 ОСОБА_4 прибувши в м. Одеса, виявив що в квартирі, яку він вважав своєю власністю проводяться капітальні будівельно-ремонтні роботи. В подальшому останній почав з`ясовувати підстави та причини таких дій, в результаті чого 02.03.2016 отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачалося, що власником його квартири є ОСОБА_7 .

Органом досудового розслідування, в ході виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 встановлено, що згідно матеріалів реєстраційної справи №01, отриманої 06.06.2019 в результаті проведеного тимчасового доступу, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано 11 липня 2015 на ім`я ОСОБА_7 , на підставі заяви його уповноваженої особи ОСОБА_10 , який є рідним сином керівника замовника будівництва ДП "Дирекція верстатобуд" ОСОБА_8 .

Правовстановлюючим документом для реєстрації права власності на квартиру послугувала додаткова угода до договору інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 нібито укладеної 28.10.2013 між ОСОБА_11 (є тещею ОСОБА_9 та мамою ОСОБА_12 , яка є директором агенції нерухомості) і ОСОБА_7 , згідно якого ОСОБА_7 взяв на себе права і обов`язки першого інвестора за договором інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013. В подальшому, в ході ознайомлення з матеріалами реєстраційної справи №01 встановлено, що в додатковій угоді до договору інвестування № 5/2/73 від 21.10.2013 укладеної 28.10.2013 та в акті прийому-передачі квартири №73 від 28.10.2013 відсутні підписи сторін.

З цих документів випливає, що зазначений договір інвестування в будівництво був укладений через три роки після введення будинку до експлуатації.

Більш того, даний договір інвестування був укладений в обхід фонду фінансування будівництва та з порушенням ч. 3 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність". Дані обставини свідчать про фіктивність вказаних договорів. При цьому, в додатковій угоді містяться дані паспорта ОСОБА_7 , який був йому виданий 12.11.2013, тобто майже через місяць після підписання даної угоди. З цього випливає, що вказану додаткову угоду було складено заднім числом. Також встановлено, що ДП «Дирекція верстатобуд» припинило свою діяльність 25.12.2014, що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, на підставі цього проекту додаткової угоди, рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_13 № 22787156 від 11 липня 2015 була проведена державна реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_7 .

Наказом заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації ОСОБА_14 № 850/5 від 14.03.2017, за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру потерпілого, яка була протиправно зареєстрована на підставі фіктивних договорів.

Даний договір та додаткова угода до нього рішенням Приморського районного суду м. Одеси визнані недійсними. Постановою апеляційного суду від 24.01.2018 скаргу представника ОСОБА_7 ОСОБА_15 задоволено та рішення районного суду скасовано. 21.11.2018 касаційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_16 задоволено, постанову Апеляційного суду Одеської області від 24.01.2018 скасовано а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2017 залишено в силі. Не зважаючи на це, вхідні двері квартири АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_4 замінено на нові та ОСОБА_7 встановлено сигналізацію.

Із Інформаційної Довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 194417335 вбачається, що власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_4 .

Враховуючи достатність підстав вважати, що на квартиру АДРЕСА_5 , не законно були набуті права власності, а також є предметом вчинення злочину, до з`ясування всіх обставин скоєння кримінального правопорушення, що у подальшому ускладнить встановлення істини та проведення необхідних слідчих дій та експертного дослідження, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Власник майна просив задовольнити клопотання сторони обвинувачення.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає встановленим в судовому засіданні те, що відносно об`єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 , існує сукупність достатніх підстав вважати, що він є об`єктом кримінально протиправних дій, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, на теперішній час існує реальна загроза щодо вчинення протиправних дій відносно зазначеного об`єкта нерухомого майна, тому існує необхідність у його збереженні.

В частині накладення заборони розпорядження та користування майном громадянином ОСОБА_7 , слідчий суддя вважає зазначені в клопотанні доводи сторони обвинувачення необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Крім того, зазначене майно, відповідно до інформаційної Довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на праві приватної власності належить ОСОБА_17 .

На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість клопотання сторони обвинувачення частині накладення арешту на майно, наявність достатніх підстав вважати, що зазначений у клопотанні об`єкт нерухомого майна, з необхідністю арешту якого звертається сторона обвинувачення, може бути об`єктом кримінально протиправних дій, в цілях забезпечення його збереження, виключення можливості відчуження, передачі майна, та забезпечення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, слідчий суддя приходить до що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про який йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0007778 від 06.10.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 209, ч. 2, 3, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_5 .

В іншій частині клопотання - відмовити.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 ..

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1