490/2223/20 22.04.2020
н/п 1-кс/490/1773/2020
Справа № 490/2223/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2020 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши клопотання старшого слідчого відділу Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001369 внесеного до ЄРДР 17.04.2020 підозрюваному:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Миколаїв, національність українець, громадянин України, маючому загальну середню освіту, неодруженому, непрацюючому, раніше не судимому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 , слідчий ОСОБА_3
підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_6
в с т а н о в и в:
18 квітня 2020 року старший слідчий відділу Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва із погодженим прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, відомості про яке 17.04.2020 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001369.
Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав.
Підозрюваний ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, проти застосування запобіжного заходу у виді триманні під вартою заперечував, оскільки вважає, що ризики, на які посилається прокурор не є реальними. Захисник підтримав позицію підозрюваного.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, матеріали досудового розслідування, слідчий суддя дійшов наступного.
Досудовим розслідуванням встановлено суть кримінального правопорушення, що полягає у наступному, 17.04.2020 у ОСОБА_4 на ґрунті, неприязнених відносин до ОСОБА_7 , які тривали довгий час, виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення останьому тілесних ушкоджень.

ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , приблизно о 01:00 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де мешкає останній взявши з собою предмет, схожий на ніж, який порахував зручним знаряддям вчинення злочину та таким, що володіє достатніми властивостями для досягнення мети злочину. Побачивши, що потерпілий ОСОБА_7 приїхав на таксі до свого будинку, підійшов до передніх пасажирських дверей таксі та присвітив фонариком. Після того як потерпілий ОСОБА_7 , відчинивши дверцята таксі, вийшов на вулицю, ОСОБА_4 підійшов до нього та тримаючи в руці предмет, схожий на ніж, наніс йому численні удари в область грудної клітини, брюшної полості, кінцівок.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани правої половини грудної клітини, правосторонній гемо-пневматорекс, множинних колото-різаних ран правої грудної клітини, проникаючої колото-різаної рани брюшної полості з пошкодженням печінки та сосудів черевного пространства, внутрі черевного крововиливу, множинних колото-різаних ран поавої верхньої кінцівки, гематорогічного шоку 2-3 ступеню. котрі відповідно до Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 ст.2.1.3 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя.

За вказаних дій ОСОБА_4 підозрюється в умисному спричинені умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121КК України, про що останнього 17.04.2020повідомлено про підозру.

З метою запобігання спроби ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, яке мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, прокурор просить застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 17.04.2020, а саме домоволодіння будинку АДРЕСА_1 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом впізнання за фотознімками свідком ОСОБА_8 ОСОБА_4 ; слідчим експериментом зі свідком ОСОБА_8 .
При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_9 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
З огляду на дані про особу підозрюваного, враховуючи ступінь тяжкості злочину, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, яке мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків.
Так, підставою вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є те, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за вчинення якого передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі до десяти років. Тому, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні та відсутність офіційних джерел прибутків, може призвести до того, що підозрюваний ухилятиметься від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду.
Підставами вважати, що ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, яке мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення є те, що предмет, яким спричинено тілесні ушкодження потерпілому не знайдено.
Підставами вважати, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, є те, що останні вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а тому враховуючи особу підозрюваного та те, що останній знаючи, адресу проживання свідків, перебуваючи на волі може вживати заходи впливу на них шляхом погроз фізичною розправою, з метою зміни ними показів на його користь, а тому наявні ризики, передбачені п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З огляду на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ст. 177 КПК України, та необхідність проведення ряду слідчих та процесуальних дій, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, недостатні для запобігання встановленим ризикам, у зв`язку з чим слід застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 196-197, 372 КПК України, слідчий суддя -
п о с т а н о в и в :
Клопотання старшого слідчого відділу Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 червня 2020 року без права внесення застави.
Строк дії ухвали до24 год. 00 хв. 16 червня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1