Дата документу 02.07.2020 Справа № 319/54/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1194/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №319/54/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Ярега Республіки Комі Ухтинського краю Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Благовіщенка Куйбишевського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

08 грудня 2019 близько 02 години ОСОБА_7 та ОСОБА_10 після вживання алкогольних напоїв за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , прибули до території домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою подальшого вживання з останнім алкогольних напоїв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 зайшли до території вищевказаного домоволодіння через відкриту хвіртку, підійшли до вхідних дверей будинку, постукали у двері будинку, проте дверей ніхто не відчинив. Того ж дня, приблизно о 02 годині 05 хвилин ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на території подвір`я побачили мотоцикл марки «ІЖ», модель «Планета 3», зеленого кольору, р/н НОМЕР_1 , 1971 року випуску, який належить ОСОБА_13 та яким володіє ОСОБА_11 . В цей момент у ОСОБА_14 та ОСОБА_7 виник умисел на незаконне заволодіння вищевказаним мотоциклом. Після чого, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою між собою, повторно, ОСОБА_10 , відчинивши ворота з подвір`я вищевказаного домоволодіння, підійшов до даного мотоциклу та взявся за його кермо, в свою чергу ОСОБА_7 підійшов до задньої частини мотоциклу, після чого зусиллями обох рук вони викотили його з території подвір`я вищевказаного домоволодіння. Потім ОСОБА_10 ключами, які знаходились в замку, ввімкнув запалення, за допомогою завідної ніжки, завів двигун мотоцикла та сів за кермо мотоциклу, в свою чергу ОСОБА_7 сів на заднє сидіння мотоциклу та поїхали по вул.Луговій в смт.Комиш-Зоря в напрямку с.Благовіщенка Більмацького району Запорізької області, тим самим незаконно повторно заволоділи транспортним засобом.

Крім того, 08 грудня 2019 року близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_15 та ОСОБА_10 прибули до житлового будинку АДРЕСА_2 , у якому проживає ОСОБА_16 на мотоциклі марки «ІЖ», моделі «Планета 3» зеленого кольору р/н НОМЕР_1 , з метою попрохати у останнього бензину до вказаного мотоциклу. Постукавши у двері будинку за вищевказаною адресою, з нього ніхто не вийшов та, повертаючись назад до мотоциклу, ОСОБА_17 та ОСОБА_10 побачили, що металеві двері гаражного приміщення закриті, проте замка на дверях не було та в цей час у них виник умисел на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, повторно ОСОБА_7 разом із ОСОБА_12 відчинили двері, проникли у середину гаражного приміщення. Зайшовши у гаражне приміщення ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , впевнившись що за їх діями ніхто не спостерігає, викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_16 , після чого із викраденим вийшли із гаражного приміщення та покинули територію подвір`я за вищевказаною адресою, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1464 грн.

Крім того, 08 грудня 2019 року близько 02 години ОСОБА_7 прибув до території домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив мотоцикл марки «ІЖ», модель «Планета 3», зеленого кольору, р/н НОМЕР_1 , 1971 року випуску, який належить ОСОБА_13 та яким володіє ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_7 скинув із платформи даного мотоциклу ганчірку, при цьому на землю біля нього випав документ, який він підняв та відкрив, але через загальну темряву роздивитись його не зміг, останній він поклав до кишені власної куртки та разом із ним покинув територію подвір`я ОСОБА_11 . Приїхавши до будинку ОСОБА_18 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_7 дістав із власної кишені вказаний документ та виявив, що він являється паспортом громадянина України ОСОБА_11 у середині якого перебувала банківська картка «Райффайзен Банку Аваль» НОМЕР_2 . Після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. З метою реалізації свого умислу ОСОБА_7 приїхав до смт.Більмак Більмацького району Запорізької області та близько о 08:30 год. 08 грудня 2019 року зайшов до магазину «Окраєць», який розташований по вул.Центральній, буд.34 в смт.Більмак Більмацького району Запорізької області, де дістав вище вказану банківську картку, підійшов до продавця та тричі розплатився даною банківською карткою за придбання продуктів харчування та сигарет на суми 31 грн. 50 коп., 116 грн., 311 грн. 15 коп. відповідно, всього на загальну суму 458 грн. 65 коп. Після чого забрав продукти харчування та сигарети та вийшов із магазину, тим самим повторно таємно викрав вищевказані грошові кошти, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 458 грн. 65 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище та інше приміщення; за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі,

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі,

- за ч.2 ст.289 КК у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року остаточно призначено покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК, як незаконно заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб; за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище та інше приміщення.

Йому призначено покарання

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі,

- за ч.2 ст.289 КК у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2019 року остаточно призначено покарання у виді 5 років 7 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.69 КК за ч.3 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.71 КК частково приєднати невідбуте покарання за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16.12.2019 року та остаточно призначити покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі. Призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК за ч.3 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.71 КК частково приєднати невідбуте покарання за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16.12.2019 року та остаточно призначити покарання у виді 5 років 7 місяців позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд при призначенні покарання не врахував стан здоров`я ОСОБА_7 , який потребує реабілітації та лікування, наявність у нього матері, яка потребує постійної сторонньої допомоги. Також не враховано, що ОСОБА_7 проживає у цивільному шлюбі та виховує неповнолітніх дітей своєї цивільної дружини. При призначенні покарання ОСОБА_8 судом не враховано характеристику обвинуваченого за місцем проживання. Крім того, суд не врахував критичного ставлення обвинувачених до скоєних злочинів, яке виразилося у співпраці з органом досудового розслідування та відшкодуванні завданої шкоди. Не було враховано судом і думку потерпілих, які просили суворо не карати обвинувачених. Сукупність усіх встановлених у справі обставин свідчить про можливість застосування положень ст.69 КК та призначення обвинуваченим покарання нижче від найнижчої межі. Між тим суд не врахував усі ці обставини та призначив обвинуваченим надмірно суворе покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок змінити та із застосуванням ст.69 КК призначити йому покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд при призначенні покарання не врахував, що він повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочинів, добровільно відшкодував завдану шкоду та потерпілі не наполягали на призначенні йому суворого покарання.

Заслухавши доповідь судді, захисника, обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив вирок суду щодо нього залишити без змін; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка їх діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за зазначених в оскарженому вироку суду обставин.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити та призначити обвинуваченим покарання із застосуванням положень ст.69 КК, вважаючи, що встановлені у даній справі обставини та дані про особу обвинувачених дають можливість застосування до них положення ст.69 КК. Обвинувачений ОСОБА_7 також вимагав призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК.

Проте колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може погодитися із такими доводами та вимогами апелянтів, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Так, з огляду на положення статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, відомості про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які віднесено до злочинів середньої тяжкості та тяжких; пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

При цьому судом також обґрунтовано було враховано і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не працює, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. Злочини у даній справі обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинено в період, коли щодо нього судом розглядалося інше кримінальне провадження.

Така стала поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 красномовно свідчить про його схильність до вчинення злочинів та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставини, на які посилалися захисник та обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, не знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та істотно не впливають на вирішення питання про призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції також в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які віднесено до тяжких злочинів; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування шкоди. Обставин, які б обтяжували покарання, судом встановлено не було.

Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не працює, раніше двічі притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності. Злочини у даній справі обвинуваченим вчинено в період, коли щодо нього судом розглядалося інше кримінальне провадження.

Дані обставини безумовно свідчать про схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення злочинів та вказує на очевидне його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Відтак, на переконання колегії суддів, призначене обвинуваченим покарання є пропорційним і співмірним вчиненому та його наслідкам, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та попередження нових злочинів. Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість призначеного обвинуваченим покарання, апеляційні скарги не містять.

Доводи захисника про неврахування судом першої інстанції думки потерпілих про призначення обвинуваченим несуворого покарання, колегія суддів вважає безпідставними. Адже з вироку вбачається, що суд врахував думку потерпілих, яка, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, дала суду право призначити обвинуваченим мінімально можливе покарання, передбачене відповідними частинами статей кримінального закону.

За встановлених у даному провадженні обставин колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченим покарання із застосуванням ст.69 КК, оскільки застосування положень ст.69 КК обов`язково має відбуватись з урахуванням особи винного. Проте наявність у обвинувачених непогашених судимостей і вчинення ними нових тяжких злочинів однозначно свідчать про неможливість призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі захисник вимагав визначити обвинуваченим остаточне покарання на підставі ст.71 КК, хоча злочини у даній справі обвинуваченими було вчинено до постановлення щодо них попереднього вироку. При цьому захисник, вважаючи за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК, просив визначити обвинуваченому остаточне покарання у виді 5 років 7 місяців позбавлення волі, тобто теж саме покарання, що і призначив суд першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду також не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4