Справа № 947/7730/20
Провадження № 1-кс/947/5883/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001203 від 28.12.2018, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, відділом 05/2 за результатами моніторингу ЄДРСР України ініційовано перевірку Ізмаїльською місцевою прокуратурою обґрунтованості рішення Болградського районного суду Одеської області від 02.04.2018 у справі № 497/269/18, яким задоволено позов ОСОБА_5 до Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області та ліквідатора банкрута СВК «Олександрівка» та визнано право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 1270,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів цивільної справи вбачається, що між ОСОБА_6 та арбітражним керуючим ОСОБА_7 , який діяв на підставі постанови господарського суду Одеської області від 25.05.2006 у справі №7/340-05-11588, у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі колишнього СВК «Олександрівка», яку передано покупцю за актом прийому-передачі від 25.04.2007.

На підтвердження факту сплати вартості приміщення до матеріалів справи надано копію квитанції прибуткового касового ордеру № 4 від 25.04.2007, згідно якої, СВК «Олександрівка» в особі ОСОБА_7 отримало від ОСОБА_5 оплату за будівлю у сумі 20 000 грн.

Поряд з цим, з`ясовано, що у провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа № 7/340-05-11588 про визнання сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олександрівка» банкрутом, де ліквідатором боржника призначено ОСОБА_7 .

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.07.2007 у справі № 7/340-05-11588 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційного балансу СВК «Олександрівка», через що незадоволені вимоги кредиторів за відсутністю майна банкрута є погашеними.

Так, у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» залишок непогашеного податкового боргу було списано.

Утім, в матеріалах господарської справи № 7/340-05-11588 відсутні документи та відомості про реалізацію вказаної нежитлової будівлі-складського приміщення, а також про те, що кошти зараховано на погашення кредиторської заборгованості.

При цьому, у справі № 7/340-05-11588 про визнання СВК «Олександрівка» банкрутом не задоволеними залишились вимоги державних органів та установ на загальну суму 253 185 грн.

17.03.2020 постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області, нерухоме майно, розташоване за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Олександрівка, вулиця Мазаренка Федора, будинок 1А, а саме: нежитлова будівля будівля складських приміщень, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 1270,8 кв.м. з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 214 - визнано речовим доказом.

З метою забезпечення збереження вказаного майна, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Зокрема, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В даному клопотанні слідчий зазначає, що майно, з клопотанням про накладення арешту на яке сторона обвинувачення на теперішній час звертається до слідчого судді може зберігати сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження. Між тим, будь-яке обґрунтування вказаних доводів в даному клопотанні відсутнє, в зв`язку з чим, з огляду на специфіку складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, слідчий суддя не може вважати такі доводи належним чином мотивованими.

Крім того, з матеріалів поданого клопотання не вбачається, що теперішній власник нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , має будь-який процесуальний статус в рамках даного кримінального провадження, або ж що останній мав будь-який умисел на незаконне заволодіння вказаним об`єктом нерухомості, як і в цілому, згідно обставин викладених у клопотанні, передчасно стверджувати про незаконність заволодіння таким об`єктом нерухомості, в зв`язку з чим, слідчий суддя не може вважати належним чином обґрунтованими доводи сторони обвинувачення в тій частині, що вказане майно було об`єктом кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження.

В цілому, з поданого клопотання належним чином не вбачається, в чому полягає необхідність в дії арешту майна, оскільки слідчому судді не зрозуміло, в зв`язку з чим сторона обвинувачення прийшла до переконання про наявність загрози можливого відчуження вказаного об`єкту нерухомості, його поділу тощо, що підтверджувалося б відповідними матеріалами.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до переконання, що подане слідчим, за погодженням з прокурором клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору, з встановленням відповідного процесуального строку для усунення зазначених слідчим суддею недоліків.

Керуючись ст. ст. 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001203 від 28.12.2018, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1