Номер провадження: 11-сс/813/72/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

представника квартирно-експлуатаційного відділу: ОСОБА_7 ,

представника ТОВ «УВГП-Система»: ОСОБА_8 ,

представника Південного УБК МОУ: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0005678, внесеному до ЄРДР 13.09.2017 року за ч.1 ст. 367, ст. 356 КК України,
установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0005678, внесеному до ЄРДР 13.09.2017 року за ч.1 ст. 367, ст. 356 КК України.

Своє рішення про відмову в задоволенні клопотання, слідчий суддя мотивував тим, що у кримінальному провадженні в рамках якого прокурор просить накласти арешт на зазначене майно, про підозру нікому не повідомлено, постанова про визнання речовим доказом має формальний характер, без врахуванням положень ст.98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що:

- будівля №10 за ГП у військовому містечку №186 зберегла на собі сліди кримінального правопорушення, а тому постановою Військової прокуратури від 20.08.2019 року її визнано речовим доказом. Вказане рішення прокурора не оскаржувалось та не скасовувалось;

- зазначена будівля, як речовий доказ має суттєве значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні;

- оскільки імовірний повний демонтаж (руйнування) будівлі № НОМЕР_1 за ГП, у військовому містечку №186 взагалі позбавить балансоутримувача КЕВ м. Одеси можливості здійснення організаційно-господарських повноважень щодо вказаного майна;

- необхідність накладення арешту спрямована саме на захист майна власника від протиправного позбавлення його права власності через демонтаж (руйнування).

На підставі викладеного, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора у повному обсязі.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; думку представника квартирно-експлуатаційного відділу, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, представника ТОВ «УВГП-Система» та представника Південного УБК МОУ, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, відповідно до змісту клопотання прокурора відділу Військової прокуратури Південного регіону України, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005678 від 13.09.2017 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 367 КК України. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами військових прокуратур Південного регіону України та Одеського гарнізону.
В ході досудового розслідування встановлено, що посадові особи Південного Управління капітального будівництва МО України внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків через несумлінне ставлення до них, не проконтролювали виконання забудовником умов договору №227/УПБ-70Д від 25.11.2004, що призвело до заволодіння та самочинної забудови невстановленими особами земель оборони, в межах території військового містечка № НОМЕР_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдали істотної шкоди державним інтересам.
Водночас у вказаному провадженні досліджуються обставини вчинення наступних кримінальних правопорушень.
За результатом вивчення питань додержання вимог законодавства під час використання державного військового майна встановлено, що службовими особами Південного управління капітального будівництва МО України внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків, за відсутності будь-яких погоджень власника майна - в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Війскторгсервіс» допущено демонтаж приміщення їдальні № НОМЕР_3 , 1967 року будівництва, площею 384,1 кв. м за адресою: м. Одеса, просп. Гагаріна, 19, що спричинило істотну шкоду інтересам держави в особі Міністерства оборони України. Виходячи з того, що пошкоджена будівля № 10 за генеральним планом загальною площею 149 кв. м у військовому містечку № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває на інвентарному та балансовому обліку в КЕВ м. Одеса та визнана речовим доказом, прокурор вважав, що на неї необхідно накласти арешт та заборонити службовим особам, працівникам Південного УКБ МО України, ТОВ «УВГП-Система» та будь-яких інших підприємств, установ, організацій, юридичним особам, фізичним особам підприємцям, фізичним особам, та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії із зміни властивостей, тобто заборону на пошкодження, псування та перетворення зазначеної будівлі.

Відповідно до приписів ч.ч.1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Натомість, у клопотанні прокурора та в ухвалі слідчого судді не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи прокурора про те, що зазначена будівля відповідає критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України.

Окрім того, прокурор у клопотанні не навів, у який спосіб зазначений об`єкт нерухомого майна, є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 367, ст. 356 КК України.

Частиною першою статті 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до приписів ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як видно зі змісту клопотання, воно не відповідає вимогам ст.171 КПК України, оскільки, на виконання зазначеної норми закону, прокурор у клопотанні не зазначив мету накладання арешту, належним чином не мотивував своє клопотання та не навів докази, які його підтверджують.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона містить зміст клопотання слідчого, посилання на ст.ст. 98, 170 КПК України, але вона не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, тому ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, а отже незаконною і підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Окрім того, слідчий суддя не мотивував в ухвалі розгляд клопотання без виклику власника майна.

Разом з тим, нова ухвала суду апеляційної інстанції не може бути постановлена по суті клопотання слідчого, оскільки воно, як зазначено вище, також не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Частиною третьою ст.172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Окрім того, в порушення ч.1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого без повідомлення власника майна, чим порушив його право на доступ до правосуддя.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання прокурора відділу Військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, підлягає поверненню прокурору - для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин з моменту його отримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст. 170-173, 370, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0005678, внесеному до ЄРДР 13.09.2017 року за ч.1 ст. 367, ст. 356 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0005678, внесеному до ЄРДР 13.09.2017 року за ч.1 ст. 367, ст. 356 КК України - повернути прокурору процесуальному керівнику у вказаному кримінальному провадженні, для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали, протягом сімдесяти двох годин з часу отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4