Справа №574/458/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/186/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 574/458/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 01.08.2019 щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про витребування його характеристики із слідчого ізолятору, а також необґрунтовано послався на можливість бути звільненим від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування, так як це порушує ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

08.04.2019 і 07.05.2019 до Буринського районного суду Сумської області від ОСОБА_9 надійшли клопотання, в яких засуджений просив замінити невідбуту частину покарання на максимальний строк покарання, передбачений для покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а також звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що для довічного позбавлення волі не передбачено умовно-дострокового звільнення та будь-якого обмеження в часі, що порушує ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і принижує його гідність, а також приводить до тортур і нелюдського поводження.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 01.08.2019 клопотання ОСОБА_9 об`єднані в одне провадження, а іншою ухвалою цього суду від 01.08.2019 засудженому відмовлено у звільненні від покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки подане клопотання повинно розглядатися судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, а також, що чинним законодавством передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення більш м`яким покаранням в порядку помилування.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав

Переглядаючи судове рішення в межах апеляційної скарги засудженого (ч. 1 ст. 404 КПК), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для заміни призначеного ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді 15 років позбавлення волі, звільнення від покарання, а також про можливість заміни покарання на позбавлення волі на певний строк на підставі акта про помилування.

Так, згідно ч. 1 ст. 82 КК, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, а ч. 4 цієї норми закону встановлені конкретні строки, після фактичного відбуття яких (в залежності від ступеня тяжкості) можлива заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно ч. 1 ст. 51 КК, до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема: п. 11) позбавлення волі на певний строк; п. 12) довічне позбавлення волі. При цьому кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст. 63 і 64 КПК) і виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

Положення ст. 82 КК вказують на строковий вимір покарання, а тому до покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується, оскільки воно не має строкового виміру. При цьому необхідно враховувати правову позицію ВСУ у справі № 5-16кс11 від 12.09.2011, згідно якої покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно від нього не можна відрахувати дві третини при призначенні покарання за злочин, у разі якщо його санкцією встановлено покарання у виді довічного позбавлення волі, як це передбачено ч. 3 ст. 68 КК, що також вказує на те, що в розумінні ст. 82 КК покарання у виді позбавлення волі як строковий вид покарання та довічне позбавлення волі є окремими видами покарань, яке не має строкового виміру, і до якого положення Загальної частини КК, які містять кількісні критерії, не застосовуються.

З аналогічних підстав до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не може бути застосоване і умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК, положення якої також не розповсюджуються на цей вид покарання.

Посилання засудженого ОСОБА_9 на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні ЄСПЛ від 09.07.2013 у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» (Vinter and others v. the United Kingdom) заяви № 66069/09, 130/10 та 3896/10) у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі носять абстрактний характер і не ґрунтується на засадах національного законодавства, тому колегія суддів вважає їх необґрунтованими. Зокрема, законом України про кримінальну відповідальність на цей час фактично передбачена можливість заміни засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років актом про помилування (ст. 87 КК), тобто законодавцем гарантовано право засудженого до найсуворішого виду покарання бути «достроково звільненим», але за наявності певних обставин та рішення глави держави, що не суперечить Конвенції та вказаному рішенню ЄСПЛ. При цьому колегія суддів враховує, що національним законодавством України не передбачено будь-якого іншого способу вирішення порушеного засудженим ОСОБА_9 питання.

Доводи апеляційної скарги засудженого в частині того, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про витребування його характеристики із слідчого ізолятору теж не заслуговують на увагу, оскільки таке рішення жодним чином не вплинуло на висновки суду по суті клопотання ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, внаслідок чого оскаржене судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 01.08.2019 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4