Справа № 953/1766/20
н/п 1-кс/953/1484/20
"14" лютого 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
адвоката - ОСОБА_5 ,
власника майна - ОСОБА_6 ,
14.02.2020 на адресу суду надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , в якому прокурор просить накласти арешт на майно, а саме: автомобіль марки «Porsсhe» модель «Cayenne», чорного кольору, д/н. НОМЕР_1 ; 4 змиви з кожної ручки автомобілю; 1 змив з кришки бензобаку автомобілю та 1 змив з кришки багажника автомобілю. Майно, на яке накладено арешт, зберігати згідно з Порядком зберігання та передачі речових доказів стороною обвинувачення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104.
Прокурор вказує, що 30.01.2020 близько 13:00 год. група осіб, перебуваючи у громадському місці, а саме: знаходячись поблизу приміщення обласного будинку дитини № 2, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Кузнецька, 1 діючи за попередньою змовою, грубо порушуючи громадський порядок, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, бажаючи настання їх протиправних наслідків, нехтуючи присутністю сторонніх осіб, навмисно, здійснили постріли з предметів схожих на вогнепальну зброю та застосували вибуховий пристрій.
30 січня 2020 року за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 27, проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено наступне: автомобіль марки «Porsсhe» модель «Cayenne», чорного кольору, д/н. НОМЕР_1 ; 4 змиви з кожної ручки автомобілю; 1 змив з кришки бензобаку автомобілю та 1 змив з кришки багажника автомобілю.
Згідно автоматизованої бази НАІС автомобіль марки «Porsсhe» модель «Cayenne», чорного кольору, д/н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу № НОМЕР_3 належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор посилаючись на ст. 98, ч.ч. 1,2 ст. 170 КПК України, враховуючи те, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучене 30.01.2020 під час огляду за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, буд. 27, в ході проведення огляду місця події майно - може бути знаряддям та предметом вчинення кримінального правопорушення, зберігати на собі його сліди, тому повернення зазначеного майна (предметів), вилучених під час огляду, може призвести до їх знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити встановлення об`єктивної істини, а тому просить накласти арешт на вказане майно.
Як вказує прокурор, до прокуратури Харківської області 10.02.2020 надійшла ухвала Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2020 щодо повернення клопотання про арешт майна для усунення недоліків та встановлено строк у 72 години, з моменту отримання копії ухвали.
В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили про його задоволення.
Адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що органом досудового розслідування не доведено підстав для накладення арешту її клієнта; мета арешту майна не відповідає критеріям ст. 98 КПК України; ОСОБА_6 не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, та не має статусу підозрюваного та/або потерпілого. З цих підстав вважала клопотання таким, що не підлягає задоволенню.
В судовому засіданні власник майна ОСОБА_6 підтримав доводи захисника, проти задоволення клопоатння заперечував.
30.01.2020 з 15:20 год. по 16:10 год. в ході проведення огляду місця події виявлено та вилучено майно, зазначене в протоколі огляду місця події (а.с. 12-13).
31.01.2020 о 15:15 год. на адресу суду надійшло клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна (а.с. 1-3 справа № 953/1766/20 н/п 1-кс/953/1208/20).
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2020 вищевказане клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 повернуто прокурору для усунення недоліків, встановивши строк в сімдесят дві години, з моменту отримання копії ухвали (а.с. 5 справа № 953/1766/20 н/п 1-кс/953/1208/20).
Копію ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2020 про повернення клопотання для усунення недоліків 10.02.2020 отримано прокуратурою Харківської області (а.с. 17 справа № 953/1766/20 н/п 1-кс/953/1484/20).
31.01.2020 з 06:30 год. по 07:00 год. вилучено майно, перелік якого зазначено в протоколі огляду речей (а.с. 10).
Клопотання про арешт майна подано до суду 12.02.2020 о 10:10 год. (а.с. 1).
Відповідно до вимог ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом чинного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу, а саме: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Як вбачається з положень статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Прокурором доведено, що 4 змиви з кожної ручки автомобілю; 1 змив з кришки бензобаку автомобілю та 1 змив з кришки багажника автомобілю має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучені відповідно до протоколу огляду від 31.01.2020 предмети, а саме: 4 змиви з кожної ручки автомобілю; 1 змив з кришки бензобаку автомобілю та 1 змив з кришки багажника автомобілю, які зазначені в клопотанні прокурором, підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
Отже, на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту вищевказаного майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.
Разом з цим, щодо накладення арешту на автомобіль марки «Porsсhe» модель «Cayenne», чорного кольору, д/н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , слідчий суддя вважає, що у задоволенні цієї частини клопотання прокурора про накладення арешту на вказане вище майно слід відмовити, оскільки прокурором не доведено, що зазначене майно може містити дані про факти чи обставини, що встановлюються під час даного кримінального провадження.
Роз`яснити, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
У відповідності до ч. 3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 107, 132, 167,169, 170-173, 309, 372, 376 ч. 2 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на майно, вилучене 31.01.2020 в ході огляду речей майно, а саме: 4 змиви з кожної ручки автомобілю; 1 змив з кришки бензобаку автомобілю та 1 змив з кришки багажника автомобіля «Porsсhe Cayenne», чорного кольору, д/н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , - до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1