Справа № 991/3072/20
Провадження1-кс/991/3163/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,
установив:
До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга, в якій ОСОБА_3 просить зобов`язати уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України внести відомості заяви ОСОБА_3 № 31/20 від 28.03.2020 до ЄРДР щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 5 ст. 191 КК України групою осіб у складі державних службовців категорії «А» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державного службовця категорії «Б» ОСОБА_6 , голови Верховного Суду ОСОБА_7 з метою захоплення вищої державної судової влади шляхом утворення фіктивної юридичної особи під назвою «Верховний Суд», , з одночасним протиправним усуненням від виконання правосуддя належним чином обраних безстроково суддів Верховного Суду України та привласнення на свою користь грошового утримання голови Верховного Суду у відповідному розмірі, передбаченому чинним законодавством України.
Скарга обґрунтована тим, що 28.03.2020 засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 звернувся до Національного бюро із заявою № 31/20 в порядку ст. 214 КПК України, в якій просив внести відомості до ЄРДР щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 5 ст. 191 КК України.
Подана ним заява містить усі необхідні відомості, що підлягають внесенню до ЄРДР згідно ст. 214 КПК України, в тому числі, дату та місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, можливе коло осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення, наявні докази події кримінального правопорушення та ознаки складу злочину.
Однак, всупереч ст. 214 КПК України, відомості за заявою ОСОБА_3 уповноваженою особою Національного бюро до ЄРДР не внесені.

Вказане, на думку ОСОБА_3 , свідчить про бездіяльність службових (посадових) осіб Національного бюро, що стало підставо звернення до слідчого судді з даною скаргою.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, подав клопотання, в якому, з метою не ставити під ризик випадкового передавання вірусу учасникам кримінального провадження, просив скаргу розглянути за його відсутності, вимоги скарги підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити з викладених у ній підстав.
Національне бюро явку представника у судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлене належним чином.
Відсутність представника Національного бюро не є перешкодою для розгляду скарги (ч. 3 ст. 306 КПК України).
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.
Відповідно до ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.
В примітці до ст. 45 КК України віднесено до корупційних злочинів кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 366-1, 368-369-2 цього Кодексу.
Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої статті 33-1 КПК України (ч. 2 ст. 33-1 КПК України).
З системного аналізу наведених норм слідує, що слідчі судді Вищого антикорупційного суду уповноважені на розгляд скарг, поданих в порядку ст. 303 КПК України, виключно у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду. Вказаний висновок кореспондується з нормами частини 1 статті 306 КПК України.
У ході судового розгляду скарги встановлено, що 28.03.2020 ОСОБА_3 подав до Національного бюро заяву про кримінальне правопорушення № 31/20 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 5 ст. 191 КК України, щодо вчинення групою осіб у складі державних службовців категорії «А» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державного службовця категорії «Б» ОСОБА_6 , голови Верховного Суду ОСОБА_7 з метою захоплення вищої державної судової влади шляхом утворення фіктивної юридичної особи під назвою «Верховний Суд», , з одночасним протиправним усуненням від виконання правосуддя належним чином обраних безстроково суддів Верховного Суду України, та привласнення на свою користь грошового утримання голови Верховного Суду у відповідному розмірі, передбаченому чинним законодавством України.
Враховуючи вищевикладене, до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду належать лише зазначене у заяві ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, тому слідчий суддя досліджує лише обставини щодо наявності підстав та дотримання порядку внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань виключно стосовно відомостей про злочин, передбачений цією статтею Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Положення ст. 214 КПК України є взаємопов`язаними з нормами ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.
Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, про фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 191 КК України, має три форми вчинення: привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Специфіка цієї форми полягає у тому, що майно, яким винний заволодіває, не ввірене йому, не перебуває у його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою.

Однак, в поданій ОСОБА_3 заяві від 28.03.2020 не наведено об`єктивних даних, які б вказували на наявність в діях, зазначених ним осіб, ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб Національного бюро виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України і внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 28.03.2020 № 31/20 відсутні, тому скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 2, 7, 9, 214, 303 307, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:
У задоволенні скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1