КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 13.07.2016 року і остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі.

На вказане рішення суду обвинуваченим ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду скасувати та постановити справедливе рішення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що інкримінованого йому злочину він не вчиняв, а хотів придбати шампанське. Проте через проблеми з головою забувся, що у нього в рюкзаку лежить пляшка шампанського, а визнати вину у тому, чого не вчиняв, він погодився лише на пропозицію прокурора, який йому за це пообіцяв, що він піде додому.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам закону, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при судовому розгляді, за згодою всіх учасників судового провадження, застосував процедуру, передбачену ч. 3 ст. 349 КПК України, стосовно дослідження фактичних обставин та доказів.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обставини провадження не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий та інші учасники судового розгляду не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.

Дослідженням журналу та звукозапису судового засідання підтверджується, що головуючим суддею було роз`яснено обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження порядок та наслідки розгляду провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, в тому числі щодо можливості оскарження вироку суду в разі застосування такої процедури судового розгляду лише в частині призначеного покарання, на що заперечень від учасників щодо розгляду провадження за вказаною процедурою не надійшло, а ОСОБА_2 підтвердив, що зміст вказаної норми закону йому повністю зрозумілий і надав свою згоду на застосування ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно положень ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений ОСОБА_2 , оскаржуючи рішення суду, не погоджується із встановленими судом обставинами провадження щодо умисного характеру його дій.

Таким чином, обвинуваченим ОСОБА_2 вирок суду оскаржується з підстав, з яких не може бути оскарженим, а саме - заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З огляду на викладене, вважаю, що у відкритті провадження, відповідно до положень ст. 399 КПК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 349, 394, 399 КПК України, суддя-доповідач

у х в а л и л а:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати обвинуваченому ОСОБА_2 , разом з апеляційною скаргою.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення, а засудженим в той же строк з моменту отримання її копії.

Суддя

Київського апеляційного суду ОСОБА_1