Справа № 579/587/19
Провадження № 1-кп/589/236/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2020 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тбілісі, Грузія, громадянина Грузії, освіта повна загальна середня, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2019 близько 06 год. 30 хв. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем ВАЗ 211010, д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по заокругленій ділянці вулиці Калиновського м. Кролевець в напрямку центра міста, не обрав безпечну швидкість, чим порушив п. 12.1, п. 12.4 Правил дорожнього руху, внаслідок чого допустив занос керованого ним автомобіля та подальший виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з зустрічним автомобілем ВАЗ 219060, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 .

Внаслідок зіткнення автомобілів ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці наколінників, рани шкіри в ділянці обох наколінників, збільшення в обсязі помірно правого колінного суглобу, відкритий перелом правого наколінника зі зміщенням, а пасажир ВАЗ 211010 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді поверхневого садна в ділянці лоба зліва, деформації в середній третині плеча справа, набряк м`яких тканин правого плеча, перелому середньої третини діафізу правої плечової кістки.

Зазначені ушкодження потерпілих кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_8 пункту 12.1 Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та завданням потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що 17 лютого 2019 року після шостої години ранку він їхав на автомобілі ВАЗ 211010, д.н. НОМЕР_1 з магазину на трасі Київ Москва до м. Кролевець разом з ОСОБА_4 , який сидів на передньому пасажирському сидінні. При з`їзді з траси на дорогу до м. Кролевець автомобіль потрапив на ділянку з ожеледицею, його почало заносити, він не впорався з керуванням, і автомобіль винесло на зустрічну смугу, де він зіткнувся з іншим автомобілем, яким керував ОСОБА_5 . Відразу після ДТП він викликав «швидку». Про вчинене дуже шкодує, потерпілому ОСОБА_4 він відшкодував заподіяну шкоду, а потерпілому ОСОБА_5 ні, оскільки його (обвинуваченого) знайомі спілкувались з потерпілим щодо відшкодування, однак останній зажадав новий автомобіль. Просить суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки він підробляє саме водієм. Також зазначив, що на момент ДТП автомобіль, яким він керував, не був застрахованим договір страхування цивільної відповідальності закінчився 09.02.2019, а пролонгувати ще не встигли. У вирішенні цивільного позову покладається на розсуд суду, однак вважає заявлені потерпілим суми завищеними.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що 17 лютого 2019 року о 06 год. 45 хв. він їхав на автозаправку поблизу м. Кролевець, коли зустрічний автомобіль вилетів на його смугу руху і на великий швидкості врізався в його автомобіль. Він не знає хто викликав «швидку». Обвинувачений його не відвідував в лікарні, жодної допомоги не пропонував, і ніякі знайомі обвинуваченого з ним не зустрічались. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Також показав, що ушкоджене коліно болить і досі: важко ходити, згинати ногу, ніби все стягнуте. Щодо покарання покладається на розсуд суду, але вважає необхідним позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами. Підтвердив, що в перерві в судовому засіданні він отримав від обвинуваченого в рахунок відшкодування шкоди 1500 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за клопотанням прокурора та за згодою потерпілих, представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого і захисника судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд, згідно із ст. 66 КК України, визнає: повне визнання обвинуваченим своєї вини, часткове добровільне відшкодування завданого збитку.

Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений відшкодував йому завдану шкоду і претензій від до нього не має, а потерпілому ОСОБА_5 частково відшкодовано 1 500 грн.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Прокурором надано відомості про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень на транспорті, разом з тим обвинувачений притягувався до відповідальності за керування транспортним засобом без відповідних документів та за керування незареєстрованим транспортним засобом, тобто за порушення, які не пов`язані безпосередньо з безпекою руху.

Враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючі покарання обставини, думку потерпілих, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України що буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Потерпілий ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні до початку судового розгляду звернувся з цивільним позовом до обвинуваченого про стягнення з останнього на його користь на відшкодування матеріальної шкоди від злочину в сумі 50 000 грн, пов`язаних з лікуванням, 67 511,37 грн шкоди, завданої ушкодженням його автомобіля, та 20 000 грн моральної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правомірність володіння обвинуваченим автомобілем, яким він керував на момент ДТП, ніким не оспорюється і доказів зворотного суду не надано.

Оскільки, як зазначив обвинувачений в судовому засіданні, транспортний засіб не був забезпеченим, тобто відповідальність власника транспортного засобу не була застрахована, саме ОСОБА_8 є особою, відповідальною за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд враховує наступне.

За змістом ч.1 ст.1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати на лікування, посилене харчування, сторонній догляд.

Виходячи з роз`яснень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Заявлені вимоги потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування витрат на лікування в сумі 50 000 грн підлягають частковому задоволенню.

Так, обґрунтованою є сума в 6 602,98 грн, яка підтверджена належними доказами: випискою з медичної картки потерпілого, лікарськими довідками, товарними та касовими чеками. Суми, вказані на частинах аркушів паперу, напроти назв медичних препаратів та лікарських засобів, хоча і містять відбитки печаток лікарів (не всі розбірливі), однак не є в розумінні вимог ст. 77-79 ЦПК України належними і достовірними доказами витрат, понесених на лікування, оскільки не містять дат; даних про те, кому сплачені, зазначені на папері суми, при цьому цифри виконані ручкою іншого кольору. Крім того, сума, зазначених в них цифр, складає 3 923,48 грн.

Таким чином, потерпілим не доведено належними, допустимими і достовірними доказами заявлену ним на відшкодування витрат на лікування суму в 50 000 грн.

Оскільки обвинувачений частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду в сумі 1 500 грн, що підтверджено потерпілим в судовому засіданні, до стягнення належить 5 102,98 грн.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі звітів про незалежну оцінку майна № 27,1 від 22.03.2019 та № 27,2 від 30.05.2019, складених сертифікованим оцінювачем, вартість матеріального збитку становить 55 440,29 грн та 12 071,08 грн.

Як пояснив в судовому засіданні потерпілий, оскільки його транспортний засіб зберігається на території Кролевецького ВП ГУНП, у оцінювача не було можливості оглянути всі вузли і агрегати автомобіля з першого разу, тому проводився додатковий огляд, що стало підставою для складення додаткового звіту про завданий матеріальний збиток.

Обвинуваченим не надано суду доказів, які б спростовували зазначені звіти та обгрунтованість вказаних сум.

З огляду на вказане, вимога потерпілого про стягнення шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, підлягає задоволенню в повному обсязі та до стягнення з ОСОБА_8 належить 67 511,37 грн.

Що стосується вимог ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що такі підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно п. 1, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 та ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.1 ч. 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно п.9 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Зважаючи, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 було пошкоджено транспортний засіб, що належить потерпілому, та заподіяні останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості, що викликало у ОСОБА_5 тривалий розлад здоров`я, фізичний біль і страждання, моральні переживання, порушення звичайного життєвого укладу, спричинення останньому моральної шкоди є безсумнівним.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і обсяг заподіяних моральних та фізичних страждань, їх тривалість і, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає заявлену позивачем вимогу про відшкодування моральної шкоди, в сумі 20 000 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 118-126 КПК України та 133, 137, 139, 141 ЦПК України підлягає вирішенню питання розподілу процесуальних та судових витрат.

Так, потерпілим ОСОБА_5 понесені витрати на оплату послуг оцінювача 2 700 (квитанція № 27,1 від 18.03.2019 та № 27,2 від 30.05.2019 а.с. 28) та 1 800 грн витрат на правничу допомогу.

Надання правничої професійної допомоги підтверджується договором між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_6 від 01.03.2019 та актом приймання- передачі виконаних послуг від 14.05.2019, згідно якого ОСОБА_5 сплатив адвокату 1800 грн за надання правової допомоги, яка включала підготовку позовної заяви та збір доказів.

Таким чином, з обвинуваченого на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню понесені останнім витрати на залучення оцінювача та правову допомогу пропорційно до задоволених вимог в сумі 3 030 грн 75 к. (67,35%).

Доказів щодо вартості проведених експертиз у кримінальному провадженні суду не надано, що позбавляє суд можливості вирішити питання про стягнення витрат на їх проведення.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і суд не вбачає підстав для їх застосування.

Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Кролевецького районного суду від 25.02.2019 № 579/298/19 (провадження № 1-кс/579/155/19) та від 25.02.2019 № 579/298/19 (провадження № 1-кс/579/156/19), підлягає скасуванню.

Питання речових доказів вирішити в порядку п. 5 ч. 9 ст.100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, - 5 102 грн 98 к., у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, 67 511 грн 37 к. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000,00 грн, а всього стягнути 92 614 грн 35 к.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат 3 030 грн 75 к. пропорційно до задоволених вимог.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Кролевецького районного суду Сумської області від 25.02.2019 № 579/298/19 (провадження № 1-кс/579/155/19) та від 25.02.2019 № 579/298/19 (провадження № 1-кс/579/156/19).

Речові докази:

- автомобіль марки ВАЗ 211010, д.н. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, що знаходиться на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів в Кролевецькому ВП ГУНП в Сумській області, - повернути ОСОБА_8 як законному володільцю;

- автомобіль марки ВАЗ 219060, д.н. НОМЕР_2 , 2012 року випуску, що знаходиться на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів в Кролевецькому ВП ГУНП в Сумській області- повернути ОСОБА_5 , як законному власнику.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1