Провадження № 1-кп/727/122/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю учасників судового провадження:

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3

- потерпілого ОСОБА_4 і в його інтересах представника, адвоката ОСОБА_5

сторони захисту: - захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 Шевченківського районного суду м. Чернівці клопотання прокурора про продовження застосованого судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, - В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №000355 від 14.09.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, застосованого судом 20.122019 року, у вигляді тримання під вартою. В клопотанні, прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 , органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за ч. 3 ст. 286 КК України. Вважає, вказуючи на вимоги п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, що на даний час продовжують мати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які зумовлені необхідністю запобіганням спробам: - переховування обвинуваченого від суду, як на території України так і за її межами з урахуванням тяжкості вчиненого злочину і покарання, що йому загрожує, оскільки санкція ст.. 286 ч. 3 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років; - незаконного впливу на потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом вчинення нових кримінальних правопорушень, з урахуванням особи обвинуваченого, відсутності соціальних зв`язків та просив, клопотання задовольнити, а саме подовжити ОСОБА_7 застосований судом запобіжний захід на 60 діб, без застосовування альтернативного запобіжного заходу, згідно ст.183 ч.4 КПК України

Заслухавши доводи прокурора по заявленому клопотанню, доводи потерпілого ОСОБА_4 і в його інтересах представника ОСОБА_5 , які відповідно підтримали клопотання, а також думку сторони захисту, захисника ОСОБА_6 та доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти заявленого клопотання, суд зважає на наступне.

Вимогами статті 29 Конституції України визначено конституційні гарантії справедливої судової процедури та принципу верховенства права. Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.

Судом установлено, що 20.12. 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу.

Згідно ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

В установленому законом порядку, 05.02.2020 року, прокуратурою в суд було направлено клопотання про продовження застосованого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , яке було вручено останньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до сплину двомісячного строку, з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд, своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців і дана норма закону, регламентується, виключно порядком дій щодо пропозиції сторонам надати свої клопотання, зокрема клопотання сторони обвинуваченого, захисту.

Статтею 183 ч.1 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимогами ст. 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується, тощо. Суд зобов`язаний враховувати обставини індивідуального характеру, перелік яких передбачений ст. 178 КПК України для оцінки ризиків, які можуть служити разом із підставами, визначеними ст. 177 КПК, загальними підставами для продовження терміну тримання під вартою.

Судом враховується, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину; ризики на даний час не зменшилися; ризики є реальними, а саме - переховування обвинуваченого від суду; в разі перебування на волі впливу обвинуваченого на потерпілих, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, зокрема в рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. п. 79….зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обгрунтованою, не можна вирішувати абстрактно, воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти… Тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Стороною захисту не наведено, з посиланням на докази наявність в ОСОБА_7 стабільних соціальних зв`язків та інших обставин щодо суттєвих змін в його житті, а також і ризиків, які не були відомі при застосуванні відповідно до ОСОБА_7 запобіжного заходу слідчим суддею, із зазначенням того, що такі обставини виникли після прийняття попереднього рішення, зокрема в судовому засіданні на час розгляду клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу. Окрім наведеного, матеріалами справи не встановлено об`єктивних даних та стороною захисту не надано суду об`активних даних стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , які б вказували на неможливість перебування (чи утримання) останнього під вартою за станом здоров`я або потреби в отриманні медичної допомоги, що було в засіданні підтверджено обвинуваченим.

Враховуючи наведені в клопотанні прокурора обставини, вивченням особи обвинуваченого та наведені вище ризики, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії якого спливає 18.02.2020 року, в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України, із урахуванням того, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, він триває, в стадії допиту потерпілих, дослідження матеріалів справи.

Оскільки дане кримінальне провадження стосується обставин злочину, вчиненого обвинуваченим і такими. Що спричинили потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 смерть, суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення при цьому альтернативного запобіжного заходу, а саме як у вигляді застави, так і іншого запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183ч.4, 193-194, 199, 331 ч.3, 369-372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження застосованого судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити, застосований судом до обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України ОСОБА_7 запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою терміном до 03 квітня 2020 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу.

Копію ухвали направити уповноваженій службовій особі ДУ Чернівецькій слідчий ізолятор (№ 33) для виконання, стороні обвинувачення і стороні захисту для відома.

Ухвала підлягає оскарженню в установленому законом порядку.

Суддя ОСОБА_1