Провадження № 11-кп/824/3465/2019 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.153 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України відносно ОСОБА_7 , до 16 грудня 2019 року включно.

Таке рішення, суд мотивував тим, що враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу та його продовженні, суд вважає, що заявлені раніше стороною обвинувачення ризики не зменшилися та існують на даний час, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченому, відсутні.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року та обрати інший більш м`який запобіжний захід ОСОБА_7 , який не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції допущені неповнота судового розгляду, висновки, викладені в ухвалі, невідповідні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог КПК України, необґрунтовано не взято до уваги доводи сторони захисту, пояснення та заперечення. Не доведено наявність ризиків та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, відсутні належні та допустимі докази, не оцінено в сукупності всі обставини.
Захисник звертає увагу на те, що прокурор повинен довести суду наявність ризиків, що з`явилися нові ризики, а процес доведення повинен складатися з надання відповідних, беззаперечних доказів, повідомлення суду реальних фактів, відповідної аргументації, що у своїй сукупності дозволило б зробити висновок, який обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу. Однак, стороною обвинувачення не надано суду жодного належного та допустимого доказу. Суд зобов`язаний оцінити докази, надані прокурором, при цьому позиція та висновки мають узгоджуватися з позицією та практикою ЄСПЛ, яка є важливим аспектом захисту прав людини та не може використовуватися не на користь особи.
Також, захисник зазначає, що ОСОБА_7 має місце проживання в м. Києві, має родину, батьків, відсутні повідомлення про підозру у іншому кримінальному провадженні, раніше не судимий, не має наміру переховуватися від суду, вчиняти інші дії, визначені як ризики, про що пояснював суду.
В свою чергу, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18.10.2019 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою. Обрати інший більш м`який запобіжний захід ОСОБА_7 , який не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції допущені неповнота судового розгляду, висновки, викладені в ухвалі, невідповідні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог КПК України, необґрунтовано не взято до уваги доводи сторони захисту, пояснення та заперечення. Не доведено наявність ризиків та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, відсутні належні та допустимі докази, не оцінено в сукупності всі обставини.
Захисник звертає увагу на те, що прокурор повинен довести суду наявність ризиків, що з`явилися нові ризики, а процес доведення повинен складатися з надання відповідних, беззаперечних доказів, повідомлення суду реальних фактів, відповідної аргументації, що у своїй сукупності дозволило б зробити висновок, який обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу. Однак, стороною обвинувачення не надано суду жодного належного та допустимого доказу. Суд зобов`язаний оцінити докази, надані прокурором, при цьому позиція та висновки мають узгоджуватися з позицією та практикою ЄСПЛ, яка є важливим аспектом захисту прав людини та не може використовуватися не на користь особи.
Також, захисник зазначає, що ОСОБА_7 має місце проживання в м. Києві, має родину, батьків, відсутні повідомлення про підозру у іншому кримінальному провадженні, раніше не судимий, не має наміру переховуватися від суду, вчиняти інші дії, визначені як ризики, про що пояснював суду.

Належним чином повідомлені захисники до суду апеляційної інстанції не з`явились. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.153 КК України, підвищену суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, характеризуючі дані особи обвинуваченого, який не одружений, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків, та наявність обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду та може перешкоджати іншим чином судовому провадженню; враховуючи також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, останній може впливати на потерпілих, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах захисники.
Доводи захисників про те, що судом першої інстанції допущені неповнота судового розгляду, висновки, викладені в ухвалі, невідповідні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог КПК України, необґрунтовано не взято до уваги доводи сторони захисту, пояснення та заперечення, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, визнав таким, що не зменшився від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду, впливати на потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Окрім того, в контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Колегія суддів вважає, що матеріали провадженні містять дані, які доводять існування ризику втечі обвинуваченого ОСОБА_7 , тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.
Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші передбачені ч.1 ст.178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилаються в апеляційних скаргах захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.
Зважаючи на викладене, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданих апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4