Дата документу 17.02.2020 Справа № 314/3516/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/586/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/3516/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Гола Пристань, Херсонська область, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання за вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31.05.2016 року, відповідно до якого його засуджено за ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 70 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19.01.2017 року вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31.05.2016 року, залишено без змін. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16.10.2018 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15.10.2009 року по 19.01.25017 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 позбавлення волі. Початок строку: 15.10.2009 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 вказує, що вказане рішення суду не вірним та підлягаючим скасуванню в повному обсязі з таких підстав. В Державі Україна довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення. Президентське помилування не вирішує проблеми та не задовольняє вимог ст. 3 Конвенції, адже порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Діюче в Україні положення про порядок здійснення помилування наголошує: «особи, які засуджені за тяжкі або особливо тяжкі злочини, або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин» Європейський суд відзначив, що не зрозуміло, про які саме «виняткові випадки та надзвичайні обставини» йдеться мова. А отже ув`язнені просто не знають на якій підставі вони можуть отримати право на звільнення. Також додає, що засуджений просив врахувати і погіршення його стану здоров`я за час, який він провів в установі виконання покарань, що на його думку, є також справедливою «розплатою» за вчинене. Просить ухвалу суду скасувати, винести нову ухвалу, якою клопотання задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та засудженого, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року в задоволенні клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про приведення вироку у відповідність відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_6 про приведення вироку Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31.05.2016 року у відповідність до міжнародних норм покарання у вигляді довічного позбавлення волі шляхом усунення порушень, які закріплені в рішенні ЄСПЛ «Петухов проти України», та інших, Конституції України та зокрема статті 3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод (на що вказує практика Європейського суду з прав людини).
Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31.05.2016 року його засуджено за ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 70 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19.01.2017 року вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31.05.2016 року, залишено без змін, при цьому вважає, що призначене йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки суперечить нормам акту вищої юридичної сили рішенню Європейського суду з прав людини у справі «Петухов проти України № 2», а також незаконності порядку його введення та застосування згідно чинного законодавства України, а тому вважає, що застосоване стосовно нього покарання у вигляді довічного позбавлення волі, повинно бути пом`якшене.
Відмовляючи в задоволенні клопотання суд першої інстанції вказав, що, підстави для задоволення клопотання про приведення покарання призначеного вироком у відповідність до положень до міжнародних норм та вимог відсутні, оскільки дана вимога не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не відноситься до компетенції суду першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
За матеріалами провадження ОСОБА_6 засуджений вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31.05.2016 року за ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 70 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19.01.2017 року вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 31.05.2016 року, залишено без змін.
За змістом поданого клопотання, останній висуває вимоги про те, що призначене йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає міжнародним договорам, ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки є нелюдським та принижуючим людську гідність, а також незаконності порядку його введення та застосування згідно чинного законодавства України.
Згідно положень ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
За положеннями ст. 82 КК України вбачається, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення ст.ст. 81 та 82 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.
Після засудження ОСОБА_6 до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочини, вчинені останнім, не пом`якшувалося.
Підстав для застосування положень частини третьої статті 74 КК України відсутні.
З огляду на посилання апелянта на порушення права ОСОБА_6 з підстав неврахування практики Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу що це питання перебуває у площині законодавчого врегулювання.
Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення або заміна невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.
Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, частиною першою статті 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наведене вище переконує судову колегію у обґрунтованості висновку суду першої інстанції, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі на теперішній час з урахуванням діючого законодавства не може бути застосована.
Ніяких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення по розгляду клопотання засудженого суд не вбачає, а тому воно не підлягає скасуванню.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року, якою в задоволенні клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про приведення вироку у відповідність до міжнародних норм покарання у вигляді довічного позбавлення волі, відмовлено залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: