У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2020 року у відношенні засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхній Ясенів Верховинського району Івано-Франківської області, відбуває покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)».

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2020 року заяву засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - задоволено.

Засудженого ОСОБА_6 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі на 1 рік 1 місяць 16 днів невідбутого строку покарання, призначеного йому за вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 16.07.2009 р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам судового провадження.

Зазначає, що ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» надала у відношенні ОСОБА_6 характеристику, згідно якої ОСОБА_6 не став на шлях виправлення.

Посилається на те, що засуджений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, бажання працювати не виявляє, до суспільно-корисних робіт не залучається, участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає, має 17 стягнень і жодного заохочення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 16.07.2009 р. засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років. Ухвалою Верховного Суду України від 29.10.2009 р. даний вирок змінено та пом`якшено засудженому призначене покарання до 12 років позбавлення волі. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.03.2019 р. засудженому зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12.04.2009 р. до 16.07.2009 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції вказав, що не можуть бути враховані стягнення застосовані у відношенні ОСОБА_6 в Свердловській ВК № 38 у Луганській області та у Луганській установі виконання покарань №17, а саме з 01.05.2014 р., 16 стягнень, а 1 стягнення від 08.12.2013 р. погашено. Медичні документи ОСОБА_6 вказують про наявність у нього захворювання, яке перешкоджає йому повною мірою працювати та приймати участь в інших заходах виправлення засудженого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення засудженого, який заперечував проти її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення.

Задовольняючи клопотання, суд виходив з того, що сумлінним відношенням до праці та поведінкою засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення.

Однак, з таким висновком погодитися не можна, з огляду на наступне.

Під час розгляду клопотання суд першої інстанції належним чином не врахував відомості про особу засудженого ОСОБА_6 , який має 16 стягнень, заохочень не має.

Як видно з характеристики у відношенні засудженого ОСОБА_6 , останній характеризується посередньо, у майстерні установи не працевлаштований, бажання працювати не виявляє, участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає.

Згідно медичної довідки у відношенні засудженого ОСОБА_6 , останній перебуває на обліку в медичній частині лише з 06.03.2019 р. (нетривалий строк) з діагнозом «епілептична хвороба з частими епілептичними приступами (2-3 рази на тиждень)», та у нього є протипоказання до певного переліку видів робіт. Разом із тим, у довідці зазначено, що на теперішній час стан здоров`я засудженого є задовільним. При цьому, матеріали судового провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може бути працевлаштований у виправній колонії та приймати участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі.

Суд вважає, що дані про особу засудженого у своїй сукупності не свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, у зв`язку із чим висновок суду першої інстанції про це є помилковим.

Таким чином, судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 81 КК України. У зв`язку із чим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 лютого 2020 року у відношенні засудженого ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3