ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/2742/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/297/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 ч. 2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000805 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 24.12.2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грозино Коростенського району Житомирської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, проживаючого за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 ;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення:

Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, із відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Початок строку відбування покарання обчислено із моменту затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 09 червня 2019 року близько 17.25 години, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по автодорозі Олешки Гола Пристань Скадовськ на 14 км + 360 м, в напрямку м. Олешки, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3, 18.1, дорожніх знаків 1.32, 5.35.1 та дорожньої розмітки 1.14.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року (з наступними змінами та доповненнями), проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалася, з урахуванням дорожньої обстановки не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_11 , який переходив проїзну частину зліва направо по ходу руху автомобіля, не надав останньому дорогу та вчинив на нього наїзд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких останній помер.

Вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити та призначити йому покарання, звільнивши від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням. В обґрунтування своїх доводів, посилається на те, що обставинами, що пом`якшують покарання є повне визнання вини та щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, проте суд належним чином не врахував цих обставин, як і позитивних відомостей про його особу, адже він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, одружений, є інвалідом 3 групи, молодим батьком, який має на утриманні малолітню дитину, пропонував потерпілій відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, однак вона від цього відмовилась. Крім того, апелянт зазначає, що суд допустив істотні порушення КПК, які є підставою для скасування вироку. Стверджує, що йому у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку не вручено пам`ятку про права та обов`язки, не забезпечено участі захисника, чим порушено право на захист. Суд фактично примусив його дати показання, не роз`яснивши належним чином зміст ст. 63 Конституції України. Стверджує, що при формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті безпідставно не йдеться посилання на п.п а п. 2.9. ПДР, хоча встановлено, що він вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння. В мотивувальній частині вироку суд при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним не зазначив конкретні порушення ним ПДР, і не навів обґрунтування - чи є причинний зв`язок між цими порушеннями і суспільно небезпечними наслідками. В матеріалах провадження відсутні постанови про визначення прокурорів та слідчих, що ставить під сумнів законність проведення досудового розслідування та судового розгляду. Апелянт ставить під сумнів допустимість висновків судових експертиз через відсутність в матеріалах провадження ухвал слідчих суддів про їх призначення, ставить під сумнів допустимість як доказу медичного висновку щодо наявності стану алкогольного сп`яніння, оскільки цей висновок заповнений нерозбірливим почерком та в матеріалах справи відсутні відомості про те, що лікарня, де проходив медичний огляд на стан сп`яніння ОСОБА_7 включена до відповідного переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення такого огляду, крім того, медичний висновок про стан сп`яніння ОСОБА_7 не підтверджений лабораторними дослідженнями.

Позиції сторін

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу, уточнили апеляційні вимоги, просили вирок суду скасувати з підстав істотного порушення судом вимог КПК, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Призначити новий судовий розгляд кримінального провадженні в суді першої інстанції.

Прокурор ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_9 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_12 наполягала на суровій мірі покарання, зважаючи на те, що злочин було вчинено ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, на пішохідному переході, у світлу пору доби, за відсутності об`єктивних перешкод запобігти наїзду на пішохода, вважає, що він щиро не розкаявся. Внаслідок цього злочину, вона втратила близьку людину, - чоловіка, який загинув на її очах, через що до теперішнього час зазнає величезних душевних страждань.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги з урахування уточнених вимог апелянта, висловлених в ході апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.
Як видно із вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтується на доказах, які безпосередньо досліджені судом та оцінені з точки зору належності, допустимості та достатності.

Зокрема, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, в своїх показаннях визнав фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, пояснив, що через свою неуважність пізно побачив пішохода і не встиг своєчасно загальмувати, хоча їхав зі швидкістю в межах Правил. В цей день вживав пиво зранку. Намагався надати потерпілій стороні матеріальну допомогу, але вони відмовилися її отримувати.
Потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_13 дружина та син загиблого були безпосередніми очевидцями ДТП та показали, що 09.06.2019 ввечері, поверталися додому, шли пішки до автобусної зупинки. Коли ОСОБА_11 був на пішохідному переході, приблизно посередині, обвинувачений, їдучі із значною швидкістю збив на пішохідному переході його на смерть.
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 показали, що 09.06.2019 ввечері на своєму автомобілі поверталися додому із м. Херсона, побачили на пішохідному переході чоловіка та зупинилися, щоб його пропустити, натомість зустрічний автомобіль, під керуванням обвинуваченого, не зупинився та збив пішохода. Вони вийшли з автомобіля та намагалися надати потерпілому першу медичну допомогу, а також викликали швидку.
Протоколом огляду місця ДТП від 09.06.2019 зафіксоване місце ДТП, оглянутий автомобіль ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який вилучено з місця пригоди, зафіксоване його місце розташування після ДТП, зафіксовані сліди ДТП (пляма бурого кольору, сліди гальмування, осип скла), складена схема пригоди, в якій зазначено місце ДТП та дорожня обстановка, розташування транспортного засобу після ДТП, наявність дорожніх знаків, розмітки, яка підписана понятими без заперечень, фототаблицями до протоколу (а. п. 32-37);
Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння № 19 від 09.06.2019, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а. п. 40).
Висновком судово-медичної експертизи № 91/гп від 10.07.2019, з урахуванням висновку судової гістологічної експертизи № 945 від 02.07.2019, при експертизі трупа ОСОБА_11 виявлені закриті косі багатоуламкові переломи верхньої третини правих великогомілкової та малогомілкової кісток голені зі зміщенням уламків по довжині та ширині, та інші, що виникли 09.06.2019 при наїзді легкового автомобіля на пішохода при дорожньо-транспортній пригоді та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Смерть настала в результаті закритих косих багатоуламкових переломів верхньої третини правих великогомілкової та малогомілкової кісток голені зі зміщенням уламків по довжині та ширині з пошкодженням судинно-нервових пучків; забиття внутрішніх органів, ускладненого шоком тяжкого ступеню (а. п. 44-49).
Висновком судової авто технічної експертизи № 148-АТ від 18.06.2019, встановлено, що рульове керування, гальмівна система автомобіля ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися у технічно-працездатному стані, при якому були відсутні будь-які несправності, які б впливали на їх вихідні параметри. На момент експертного огляду ходова частина вказаного автомобіля мала несправності у виді розгерметизації шин переднього лівого та заднього лівого коліс, які виникли під час даної дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до її наслідків (а. п. 52-56);
Висновком судової авто технічної експертизи № 19-433/441 від 17.07.2019, встановлено, що у розглянутих дорожньо-транспортних умовах по сліду гальмування коліс автомобіля ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідала швидкість руху близько 68,82-71,89 км/год. У розглянутих дорожньо-транспортних умовах водій автомобіля ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 2.3 (б), 12.1, 12.3, 18.1, дорожніх знаків 1.32, 5.35.1 та дорожньої розмітки 1.14.1 Правил дорожнього руху України, та в умовах події, згідно заданих вихідних даних, шляхом виконання вказаних вимог Правил дорожнього руху України мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода (а. п. 59-62).
Ці докази як кожен окремо так і в сукупності, є послідовними, отриманими у спосіб, передбачений КПК та беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_7 у ДТП, що потягла за собою смерть пішохода ОСОБА_11 .

Будь-яких об`єктивних даних на спростування встановлених судом обставин, апелянт не наводить.

Його твердження про те, що суду не надано ухвал слідчих суддів про призначення судових експертиз, постанов про призначення слідчих та прокурорів у провадженні, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 349 КПК України суду сторони подають докази, якими підтверджуватимуть наведені ними обставини.
При цьому відповідно до ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Ухвали слідчих суддів, постанови про призначення слідчих та прокурорів у провадженні, не є доказами у розумінні ст. 84 КПК і не подаються суду, проте за наявності сумнівів у законності отримання того чи іншого доказу, за клопотанням сторони ці документи можуть бути надані суду та досліджені. Натомість під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченим не ставилось питання про законність отримання доказів у провадженні, отже суд ці документи не витребовував.

В порядку підготовки справи до апеляційного розгляду апеляційним судом встановлено, що всі судові експертизи, проведені в цьому провадженні призначені слідчими суддями Голопристанського районного суду 10.06.2019, 12.06.2019 та 08.07.2019 року (а.п. 113-116).

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів на підтвердження повноважень прокурорів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не відповідає дійсності, оскільки саме прокурором ОСОБА_16 затверджено обвинувальний акт у провадженні. Крім того, прокурори ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 внесені до групи прокурорів у цьому провадженні (а.п. 31). Учасникам судового розгляду роз`яснювалось право на відвід прокурору, однак обвинувачений відводів прокурорам не заявляв, в апеляційній скарзі не навів переконливих доводів щодо наявності порушень КПК через участь вказаних прокурорів у провадженні, тому будь-яких порушень його прав у зв`язку з участю в суді першої інстанції прокурорів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 колегія суддів не вбачає.

Посилання обвинуваченого у скарзі на відсутність у матеріалах справи відомостей про включення лікарні, де він проходив медичний огляд на стан сп`яніння до відповідного переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, є безпідставним, оскільки такий Перелік затверджується щороку Департаментом охорони здоров`я відповідної обласної державної адміністрації і є загальнодоступним. Цей відомчий нормативний акт не є доказом у провадженні не має подаватись прокурором в обґрунтування своєї позиції. Голопристанська районна лікарня Херсонської області належить до таких закладів.

Крім того, в суді першої інстанції ОСОБА_7 визнав факт вживання ним алкоголю в день ДТП і не ставив під сумнів достовірність лікарського висновку, отже його посилання в апеляційній скарзі не відсутність в матеріалах лабораторних досліджень, колегія судів до уваги не приймає і розцінює як прагнення уникнути відповідальності.

Доводи апелянта про невідповідність вироку вимогам КПК також є безпідставним.

Апеляційним судом встановлено, що вирок суду в повній мірі відповідає вимогам ст. 370, 374 КК, містить виклад формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Всупереч доводам апеляційної скарги, у вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, прямо вказано на норми ПДР, України порушення яких з боку водія ОСОБА_7 призвело до суспільно небезпечних наслідків, а саме: п.п 2.3.б, 12.1,12.3, 18.1, дорожніх знаків 1.32, 5.35.1 та дорожньої розмітки 1.14.1. ПДР України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2011 року (з наступними замінами та доповненнями).

Твердження апелянта про безпідставне незазначення в обвинувальному акті про порушення водієм п.п. а) п. 2.9. ПДР не ґрунтуються на вимогах КПК, оскільки аналіз норми ст. 286 КК свідчить, що цей злочин належить до злочинів з так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке порушення правил безпеки дорожнього руху, а лише ті, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у частинах 1, 2 або 3 цієї статті, і отже, перебувають з ними у причинному зв`язку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд визнав доведеним, що дорожньо-транспортна подія сталась внаслідок дій ОСОБА_7 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_11 , який переходив проїзну частину, не надав останньому дорогу та вчинив на нього наїзд.
Таким чином, стан алкогольного сп`яніння, у якому ОСОБА_7 керував транспортним засобом, характеризував лише його певний психофізичний (фізіологічний) стан, що сприяв порушенню ним інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення підпункту «а» пункту 2.9 ПДР не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже, у причинному зв`язку з наслідками, що настали, воно не перебувають.
Враховуючи викладене, зазначене порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху до ознак об`єктивної сторони злочину, що впливає на його кваліфікацію, не належить, у зв`язку з чим як слідчий так і суд правильно не вказали у фабулі обвинувачення, на порушення водієм п.п. а) п. 2.9 ПДР, в той же час вказана обставина обґрунтовано визнана судом такою, що обтяжує покарання, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 67 КК.
Твердження ОСОБА_7 про порушення його права на захист під час судового провадження колегія суддів вважає непереконливими.

З матеріалів справи слідує, що під час судового провадження, ОСОБА_7 у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку повідомлено про його права та вручено пам`ятку про права та обов`язки (а.п. 12).

Суд пересвідчився в тому, що вказана пам`ятка вручена, а права та обов`язки обвинуваченій зрозумілі (а.п. 14), що підтверджується звукозаписом судового засідання.

Клопотань про залучення захисника за призначенням, як слідує з наявних у матеріалах справи даних, ОСОБА_7 не подавав.

Обов`язкову участь захисника у даному кримінальному провадженні вимогами ст.52 КПК України або рішенням суду не встановлено.

Мати захисника та отримувати його допомогу є правом підозрюваного, обвинуваченого, ОСОБА_7 був належним чином проінформований про таке право.

Отже, ОСОБА_7 , не бажаючи скористатися послугами захисника, міг розумно передбачати наслідки своїх дій. У даному випадку немає підстав вважати, що за відсутності захисника обвинувачений був позбавлений справедливого судового розгляду і що це створило перешкоди для реалізації наданих йому прав.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ст. 63 Конституції України не відповідає дійсності.

Як вбачається зі звукозапису судового засідання від 30.09.2019 року суд, з`ясувавши, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, роз`яснив останньому зміст ст. 63 Конституції України та запропонував дати показання. Спочатку ОСОБА_7 відмовився від дачі показань, а коли суд роз`яснив можливість визнання в якості обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття змінив свою позицію та добровільно надав показання про обставини ДТП, вибачився перед потерпілою та вказав на своє щире каяття, що і було враховано судом в якості обставини, що пом`якшує покарання.

На вказану обставину обвинувачений посилається також в апеляційній скарзі як на підставу звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання колегія суддів не погоджується з ними, і вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання у повній мірі дотримано вимог ст. 50, 65 КК України, враховано відомості про особу винного, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, позитивно характеризується, вчинив злочин вперше, має на утриманні малолітню дитину, однак поряд з цим суд зважив на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, врахував думку потерпілої про призначення ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, якебуде справедливим і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Інвалідність 3 групи хоча і не була врахована судом при призначенні ОСОБА_7 покарання, однак це не вплинуло на правильність висновків суду стосовно виду та розміру призначеного покарання.
Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам необхідно виходити також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення .
ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжких, наслідком якого стала смерть людини, вчиняючи цей злочин, перебував у стані алкогольного сп`яніння, допустив наїзд на пішохода у світлу пору доби прямо на пішохідному переході, одночасно порушив декілька ПДР, що на думку колегії суддів, значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного так і суспільну небезпечність вчиненого злочину для інших учасників дорожнього руху.
Таким чином, зважаючи на зазначені обставин в їх сукупності суд першої інстанції правильно визначив вид та розмір основного та додаткового покарання, яке належить відбувати ОСОБА_7 і обґрунтовано ухвалив про їх реальне відбування. Підстав для пом`якшення призначеного покарання та застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень КПК, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 24.12.2019 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом трьох місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Судді: три підписи