Ухвала

іменем України

10 грудня 2019 року

м. Київ

провадження № 51-6136ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст.412 КПК), неправильне застосуваннязакону України про кримінальну відповідальність (ст.413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст.414 КПК), даний перелік є вичерпним.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що посилаючись у касаційній скарзі на незаконність чи необґрунтованість судового рішення, скаржник має вказати конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, з обґрунтуванням своїх вимог.

Прокурор в касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування судового рішення передбачену п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК.

В той же час, він посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Що є окремою підставою для скасування судового рішення передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК.

Статтею 414 КПК визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Так, у скарзі сторона обвинувачення насамперед заперечує справедливість призначеного засудженому покарання із застосуванням ст. 75 Кримінального кодексу України і вважає, що це призвело до невиправданої м`якості заходу примусу. Однак, при цьому скаржник не наводить в аспекті ст. 413 КПК обґрунтування саме неправильного застосування згаданої норми матеріального права, якою регулюється не вид та розмір покарання, а порядок його відбування, зважаючи також на положення ст. 414 КПК та статей 50, 65 КК. Отже, не викладено й обґрунтування необхідності скасування ухвали на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, про що йдеться у скарзі.

Також, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким відповідно внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Однак, прокурор неправильно зазначив у скарзі найменування суду касаційної інстанції, до якого він подає касаційну скаргу.

Крім цього, касаційна скарга містить протиріччя, так у резолютивній частині прокурор зазначає про необхідність скасування вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2018 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 28 серпня 2019 року, а призначити новий розгляд просить у суді апеляційної інстанції.

Згідно до ч. 5 ст. 427 КПК, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Прокурором не додано до скарги судові рішення.

Також особа, яка подала скаргу, на підтвердження своїх доводів додала неякісний конверт, на якому чітко не видно відбитку штемпеля з датою подання касаційної скарги.

З огляду на викладене, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна надати належним чином виготовлену копію або оригінал конверту чи інші фактичні дані, що підтверджують своєчасне подання касаційної скарги, оскільки з доданого до касаційної скарги конверта вбачається, що вона подана 3 грудня 2019 року, отже після закінчення строку на касаційне оскарження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та надати їй строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3