УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/1308/19

Провадження № 1-кп/638/592/20

06.07.2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачений - ОСОБА_4 ,
захисник - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0005043 від 21.12.2018 р. за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, не працюючого. Раніше судимого 22.11.2012 Коростенським районним судом Житомирської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі ст. 76, 104 КК України з випробувальним терміном 1 рік. 6 міс., який зареєстрований: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч.3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України, -
встановив:
31.01.2019 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЄРДР 21.12.2018 р. №0005043 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч.3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.12.2018 року застосовано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали встановлено до 19.02.2019 року.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 10.07.2020 року.
Захисник ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на домашній арешт чи про зменшення застави.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання про продовження строків тримання під вартою заперечував, підтримав клопотання захисника та просив задовольнити.
Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 є приватним підприємцем, має постійне місце мешкання, власник квартири не заперечує на застосування до ОСОБА_4 домашнього арешту в його квартирі. Обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки має цивільну дружину, а розмір застави для нього є значною сумою.
Суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Так, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.
Враховуючи викладене, існування ризиків, доведених стороною обвинувачення, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, який обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що ОСОБА_4 не має постійного (зареєстрованого) місця проживання та офіційних джерел отримання прибутку, раніше бу засуджений, суддя приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів, до 20.02.2020 року включно. Стосовно твердження захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про те, що розмір застави є значним та непідйомним, суд зазначає, що при обранні запобіжного засобу було застосовано розмір застави у відповідності до норм ст. 182 КПК України, а тому її розмір встановлено в рамках закону як такий, що є достатнім.
Одночасно суддя вважає необхідним зазначити, що дійсно, відповідно до чисельних рішень ЄСПЛ, є неможливим продовження строку тримання особи під вартою на підставах, які не можна вважати достатніми. Після спливу певного часу судова влада зобов`язана привести інші вагомі підстави для подальшого утримання під вартою особи.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Окрім того, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 року було зменшено розмір застави до мінімального рівня.
Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою до вказаного строку ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою, а тому у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу суд відмовляє.
Виходячи з цього, керуючись вимогами ст. 331 КПК України,
ухвалив:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 відмовити.
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою до 03.09.2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.
Суддя: