Провадження №11-кп/801/1516/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
представника служби у справах дітей ВМР ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області 01.07.2016 року надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Вінницького міського суду від 07.11.2019 року ОСОБА_7 було оголошено у розшук з наданням дозволу на затримання з метою приводу до Вінницького міського суду Вінницької області для розгляду кримінального провадження та вирішення питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу через переховування ОСОБА_7 від суду. Вказаною ухвалою кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 зупинено.
На виконання зазначеної ухвали, 21.11.2019 року о 20.10 годині ОСОБА_7 було затримано, а 22.11.2019 року на адресу Вінницького міського суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2019 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.
Застосовано відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з часу його затримання, а саме 21 листопада 2019 року до 19 січня 2020 року включно.
На підставі п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі двадцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 40140, 00 гривень.
У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
1) прибувати по першому виклику до суду на визначений час;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без
дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Роз`яснено ОСОБА_7 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме те, що якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Строк дії ухвали суду до 19 січня 2020 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2019 року повністю та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби за адресою місця проживання.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та немотивованою з тих підстав, що судом невмотивовано неможливість застосування відносно ОСОБА_7 інших запобіжних заходів. Ризик вчинення нових кримінальних правопорушень є недоведеним, оскільки стороною обвинувачення не повідомлено жодних фактичних даних, та не надано доказів наявності наміру вчиняти нові злочини, ухилятись від слідства та суду. Суд першої інстанції, обравши ОСОБА_7 найсуворіший запобіжний захід, не врахував, що він є особою молодого віку та обвинувачується у вчиненні злочину у неповнолітньому віці, шкоди злочином не завдано. З моменту вчинення злочину пройшло багато часу, а неявки до суду були з поважних причин, зокрема через перебування на лікарняному та в наслідок складних життєвих обставин, смерті матері. Також ОСОБА_7 має постійне місце проживання на території Вінницької області.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі, також просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обгрунтованою.
Представник служби у справах дітей ВМР ОСОБА_9 вважала за необхідне застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи прокурора, захисника та обвинуваченого, представника служби у справах дітей ВМР, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Вирішуючи питання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що на час вказаних в обвинувальному акті подій обвинувачений був неповнолітнім, станом на даний час ОСОБА_7 є повнолітнім, що зумовлює здійснення розгляду вказаного провадження за правилами, передбаченими для неповнолітніх осіб.
Згідно ч. 2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
При вирішенні питання про застосування до ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, судом першої інстанції було враховано те, що згідно обвинувального акту, який надійшов до Вінницького міського суду Вінницької області 01.07.2016 року, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні сукупності тяжких корисливих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, неодноразово не з`являвся в судові засідання з невідомих суду причин, а тому прийшов до висновку, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
Встановлено, що ухвалою суду від 25.11.2016 року ОСОБА_7 був оголошений у розшук з наданням дозволу на затримання.
На виконання зазначеної ухвали ОСОБА_7 був розшуканий 13.03.2017 року та доставлений до суду. Ухвалою суду від 11.04.2017 року судом відмовлено у клопотанні сторони обвинувачення про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою, застосовано запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.
Також у зв`язку з неодноразовою неявкою ОСОБА_7 в судові засідання, до нього знову 14.05.2018 року, 04.09.2018 року застосовувався привід.
Проте, за результатами виконання ухвал про привід ОСОБА_7 до суду не був доставлений, а потім неодноразово не з`являвся, в зв`язку з чим 07.11.2019 року повторно у вказаній справі був оголошений у розшук, а кримінальне провадження було зупинено до розшуку ОСОБА_7 , а саме до 22.11.2019 року.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначеними доказами у сукупності з даними про те, що обвинувальний акт перебуває на розгляді суду з 01.07.2016 року, тобто більше 3 років, що пов`язано саме з поведінкою обвинуваченого, в повній мірі підтверджено наявність ризиків у кримінальному провадженні у виді наявності спроб переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
З обвинувального акту слідує, що ОСОБА_7 раніше був судимий за ст. 185 КК України 04.09.2012 року та 22.07.2014 року. На даний час він обвинувачується у вчиненні в період іспитового строку двох епізодів тяжких корисливих злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, що переконує суд у тому, що стороною обвинувачення доведено наявність і третього ризику у справі можливості вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд вважав, що єдиним запобіжним заходом, що досягне вказаної мети є запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки як підтверджено матеріалами справи, менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового арешту не досяг вказаної мети та не забезпечив належну поведінку обвинуваченого. Наведені вище аргументи свідчать про недієвість запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який не став запобіжником від спроб обвинуваченого переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.
Також судом першої інстанції було враховано те, що суду не було надано жодного документу, який би підтверджував пояснення ОСОБА_7 про поважність причин його неявки в судові засідання, що з урахуванням суперечливості його пояснень, згідно з якими він одночасно завжди був вдома та був затриманий, гуляючи по місту, та наявних даних щодо виконання застосованих приводів про відсутність ОСОБА_7 вдома, переконав суд у неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, оцінка ризику втечі підсудного має проводитись з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
З огляду на викладене, апеляційний суд повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, та вважає, що встановлені обставини дають підстав вважати, що ризики в кримінальному провадженні, які стали підставою для застосування судом щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням останньому застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 40 140,00 грн. продовжують існувати та вірогідність їх настання є досить високою, достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.
Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги захисника, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності :
04.09.2012 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ст.185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України було звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном на один рік;
22.07.2014 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ст.185ч.3, ст.162 ч.1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном на 2 роки. Судимість не знята і не погашена.
Проте, на шлях виправлення він не став, належних висновків для себе не зробив, і знову, будучи неповнолітнім, 26.05.2015 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 ч.3 КК України.
Встановлено, що обвинувальний акт, у даному кримінальному провадженні перебуває на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області з 01.07.2016 року, тобто більше трьох років, в зв`язку з неодноразовою неявкою в судові засідання обвинуваченого з невідомих суду на те причин.
Апеляційний суд, відповідно до наданих захисником копій документів, а саме свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 матері обвинуваченого ОСОБА_10 , виписку видану міською клінічною лікарнею швидкої допомоги із медичної карти амбулаторного(стаціонарного)хворого про те, що ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні з 07.07.19 по 21.07.19, враховує можливу неявку в судові засідання ОСОБА_7 внаслідок складних життєвих обставин та через хворобу.
Проте, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 зловживаючи довірою суду, належним чином не виконував покладені на нього судом процесуальні обов`язки. Інших документів, які б підтверджували пояснення ОСОБА_7 про поважність причин його неявки в інші судові засідання, що з урахуванням суперечливості його пояснень, згідно з якими він одночасно завжди був вдома та був затриманий, гуляючи по місту, та наявних даних щодо виконання застосованих приводів про відсутність ОСОБА_7 вдома, переконує апеляційний суд у неможливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього.
Статтею 177 КПК України чітко визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання, серед іншого, спробам: переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що єдиним запобіжним заходом відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , що досягне вказаної мети, є запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки як підтверджено матеріалами справи, менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового арешту не досяг вказаної мети та не забезпечив належну поведінку обвинуваченого.
Встановлені судами обставини свідчать про недієвість запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який не став запобіжником від спроб обвинуваченого переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2019 року про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:/підпис/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_2