Справа № 341/1016/19
Провадження № 11-кп/4808/263/20
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що вважає, ухвалу незаконною, такою, яка порушує права та інтереси підзахисного, суперечить вимогам кримінального-процесуального законодавства. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 з 12 червня 2019 року перебуває під вартою, судовий розгляд невиправдано затягується через неявку потерпілих та свідків сторони обвинувачення, суд шість разів обмежувався тільки продовженням строків тримання під вартою, коли буде завершено судовий розгляд невідомо. Наголошує на порушенні розумних строків розгляду справи. Звертає увагу на презумпцію невинуватості. Стверджує, що застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт зможе запобігти тим ризикам, які зазначені в ухвалі суду.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2020 року продовжено запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на шістдесят днів, до 05 липня 2020 року включно, визначено заставу у розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 105100 (сто п`ять тисяч сто) гривень.

Суд першої інстанції виходить з того, що судом неодноразово були задоволені клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та неможливе завершення судового провадження до спливу строку тримання під вартою. Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, один з яких є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Суд врахував те, що обвинувачений має постійне місце проживання, не працював і не навчався, неодружений, а також вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, що в сукупності з загрозою тяжкого покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину свідчать про наявність ризику залишення обвинуваченим свого місця проживання та переховування від суду. Врахував погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 . З метою запобігти переховуванню обвинуваченого від суду та враховуючи те, що судове провадження не може бути завершене до спливу строку дії ухвали цього суду від 11 березня 2020 року, суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів. При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, суд врахував практику Європейського суду з прав людини, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, характер та обставини вчинення правовопорушень. Суд дійшов висновку, що заставу необхідно визначити в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покласти на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;

- прокурор проти задоволення апеляційних вимог заперечував.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4?р/2019 від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляційна скарга підлягає розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого.

Сторона захисту вказує на необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у домашнього арешту.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме рішення суду про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 07 травня 2020 року є предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 .

При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Згідно з трьома обвинувальними актами по кримінальних провадженнях № 0000388 від 20 листопада 2017 року, № 0000081 від 12 березня 2019 року, № 0000087 від 30 березня 2018 року ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю; в умисному заподіянні середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України; у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), повторно; у незаконному заволодінні транспортним засобом, повторно, за попередньою змовою групою осіб; у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб; у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), за попередньою змовою групою осіб.

Дані, які вбачаються з клопотання та долучених до нього доказів, є достатніми для висновку про те, що особа, про яку йдеться, могла вчинити такі правопорушення.

Судом першої інстанції належним чином враховано характеризуючі особу обвинуваченого дані, відомі на час розгляду клопотання, в тому числі його стан здоров`я.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з врахуванням даних про особу ОСОБА_8 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, і суспільну небезпечність самих кримінальних правопорушень, в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинуваченого здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

На даний час, стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі прийняття рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Більш того, стороною захисту не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції також вважає безпідставними твердження сторони захисту про порушення розумних строків тримання під вартою, виходячи з об`єктивно необхідного часу для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень з врахуванням як складності кримінального провадження, так і поведінки учасників кримінального провадження.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 прийнято за наявності всіх необхідних для цього підстав.

Більше того, суд апеляційної інстанції враховує, що обвинуваченому ОСОБА_8 визначено розмір застави як альтернативного запобіжного заходу триманню під вартою 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на думку суду апеляційної інстанції, є обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах клопотання, та обставин кримінальних правопорушень, в якому вона обвинувачується, а також таким, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, та забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 182, 183, 194, 331, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5