ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2020 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, освіти вищої, працюючого, раніше не судимого, маючого неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 333 КК України, суд, -
Угода про визнання винуватості між прокурором відділу прокуратури Харківської області юристом 1 го класу ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була досягнута під час досудового провадження 09 липня 2019 року.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 у період часу з 1999 року по 24.03.2017 рік працював на Державному підприємстві «Харківське конструкторське бюро машинобудування ім.О.О. Морозова», на посадах від конструктора до провідного інженера-конструктора та спеціалізувався на розробках трансмісій, які використовуються на танках різних модифікацій.
Так, ОСОБА_5 у період своєї роботи на Державному підприємстві «Харківське конструкторське бюро машинобудування ім. О.О. Морозова» познайомився із ОСОБА_6 , який з у період часу з 1978 року по 2008 рік працював на тому ж підприємстві, на посаді заступника головного конструктора.
Приблизно, восени 2018 року (більш точна дата в ході досудового слідства не встановлена), ОСОБА_5 під час особистої зустрічі у парку ім. Т.Шевченко, який розташований у Київському районі м. Харкова, ОСОБА_6 запропонував прийняти участь у розробці моторно-трансмісійного відділення до китайського танку «МВТ-2000», а також* у наданні послуг з консультацій працівників машинобудівельного заводу № 1 (КНР, провінція Внутрішня Монголія, м. Бао-Тоу) по встановленню моторно-трансмісійного відділення на танк «МВТ-2000», за відповідну грошову винагороду, в розмірі 40 000 китайських юаней за кожні два місяці роботи.
Перебуваючи у вищевказаному парку, ОСОБА_5 прийняв пропозицію громадянина ОСОБА_6 і дав згоду на прибуття до КНР для здійснення вищезазначеної роботи і надання послуг з розробки моторно-трансмісійного відділення з китайським двигуном до танку «МВТ-2000».
Так, 13.02.2019 року, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на порушення встановленого порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають :державному експортному контролю, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 прилетів до Китаю (провінція Внутрішня Монголія, м. Бао-Тоу) для безпосередньої роботи на машинобудівельному заводі №1.
У період з 13.02.2019 по 13.04.2019 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій, працюючи на машинобудівельному заводі № 1 (КНР, провінція Внутрішня Монголія, м. Бао-Тоу) ОСОБА_5 розробляв моторно-трансмісійне відділення до китайського танку «МВТ-2000», а також, надавав консультаційні послуги працівникам машинобудівного заводу № 1 (КНР, провінція Внутрішня Монголія, м. Бао-Тоу) по встановленню даного моторно-трансмісійного відділення на танк «МВТ-2000», тобто, надавав послуги військового характеру та технічну допомогу працівникам машинобудівного заводу №1 (КНР, провінція Внутрішня Монголія, м. Бао-Тоу).
Згідно листа №2425/30:19 від 19.06.2019 року, що надійшов з ДСЕК України громадянин України ОСОБА_7 як суб`єкт здійснення міжнародних передач товарів у ДСЕК України не зареєстрований, з метою отримання дозвільних документів на право здійснення міжнародних передач товарів до ДСЕК України не звертався та відповідних дозволів не отримував.
Крім того, згідно довідки щодо ідентифікації товарів, що підлягають державному експортному контролю з ТОВ «Інститут електромагнітних досліджень» послуги з розроблення (створення) механічних танкових трансмісій та гідравлічних приводів (систем) керування механічними танковими трансмісіями, що за своїми ознаками відповідають позиції ML6, під позиції МЬб.а (з урахуванням примітки 3, розділу 2 загальних приміток та технічної примітки 2 до визначення «компонент» розділу 3 «Визначення термінів...» Загальних приміток) Списку товарів військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному контролю (Додаток до Постанови КМУ від 20.11.2003 № 1807 зі змінами та доповненнями) відносяться до послуг військового характеру.
При цьому, відповідні спеціальні технічні знання, які мав ОСОБА_5 , дозволяли йому усвідомлювати, що. вказані-послуги, які він надавав представникам машинобудівного заводу № 1 (КНР, провінція Внутрішня Монголія, м. Бао-Тоу) є послугами військового призначення.
Разом з тим, в силу того, що вказані моторно-трансмісійні відділення використовуються на танках «МВТ-2000» можна зробити висновок, що вони являють собою вироби військового призначення, а надання послуг у сфері їх розробки, встановлення, надання консультацій з метою підвищення кваліфікації та навчання, згідно абз. 1,4, 14, 16, 17, 18, 19 ст. 1, ст. 9 ЗУ «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання», ст. З Постанови Кабінету Міністрів України № 1807 від 20.11.2003 «Про затвердження порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів військового призначення», підлягали державному експортному контролю їх експорт мав здійснюватись на підставі відповідних дозволів Державної служби експортного контролю України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 333 КК України, щиро розкаявся, зазначив, що він розуміє вимоги Закону, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовано, в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні вказаної угоди.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_3 під час досудового провадження досягли угоди про визнання винуватості від 09 липня 2019 року, підписали її, при цьому ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним та прокурором була досягнута домовленість про призначення покарання ОСОБА_5 за ч.1 ст.333 КК України у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права обіймати посади та займатися певною діяльністю.
У зв`язку з наведеним, суд має підстави розглянути дане провадження відповідно до положень ст. ст. 473, 474 КПК України.
Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.
Судом достовірно встановлено, що:
1) умови угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, була застосована вірна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке передбачає можливість укладення угоди;
2) умови угоди не суперечать інтересам суспільства;
3) умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особи обвинувачених.
За таких обставин, суд, вивчивши надані матеріали, вислухавши пояснення обвинуваченого, захисника, думку прокурора, дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.333 КК України, тобто порушення встановленого порядку здійснення міжнародних передач товарів, щ підлягають державному експертному контролю.
Згідно з положеннями ст. 12 КК України, скоєний злочин за ч.1 ст. 333 КК України є злочином середньої тяжкості.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, характеризується позитивно.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що угоду належить затвердити, а ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 333 КК України.
Позовні вимоги по справі не заявлені.
Судові витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів по справі необхідно вирішити в поряду ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 394, 472, 474, 475 КПК України, суд , -
Угоду про визнання винуватості укладену між прокурором відділу прокуратури Харківської області юристом 1 го класу ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з другого боку, досягнуту під час досудового провадження 09 липня 2018 року, затвердити.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 333 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає 3400 грн., без позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю.
Позовні вимоги по справі не заявлені.
Судові витрати по справі відсутні.
Речових доказів по справі не має.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченого КПК України, з підстав, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

Суддя -