Номер провадження: 11-сс/813/868/20
Номер справи місцевого суду: 523/5401/20 1-кс/523/1802/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 р. про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000386 від 02.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна, накладено арешт на майно та речі, вилучені в ході проведення обшуку в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , перелік яких зазначено в резолютивній частині ухвали.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов цього висновку з тих підстав, що вилучені предмети використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та являються речовим доказом у справі.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

На вказану ухвалу слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на ту обставину, що серед вилучених та арештованих речей був накладений арешт на предмети, що належать ОСОБА_6 , а саме, бавовняні маски в кількості 370 одиниць та пакети для пакування у кількості 600 одиниць, при цьому ОСОБА_6 підозрюваним не являється та до кримінального провадження №0000386 від 02.04.2020 року відношення не має.
Крім того, зазначив, що вилучені маски не є медичними виробами, їх виготовлення не потребує отримання будь-яких дозволів та санітарних норм, не відповідають критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, тому вилучені без належної правової підстави.
Посилаючись на наведені доводи представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на текстильні вироби у вигляді бавовняних масок у кількості 370 одиниць та пакети у кількості 600 одиниць, які належать ОСОБА_6 та зобов`язати слідчого повернути вказані предмети володільцю.
В іншій частині судове рішення не оскаржується.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.
Прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, надіслав до суду заяву №ЕП-8124/20 про розгляд справи за його відсутністю. Рішення постановити на розсуд суду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як зазначено у ч. 4, 5, 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
У випадку, передбаченому ч. 3 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Згідно ч. 4 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
При цьому згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Встановлено, що 29.04.2020 р., було поведено обшуки в приміщеннях за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 84а, в ході якого вилучено: 6 бабин стрічки, сукні, юбку, спортивний костюм, 20 елементів білого кольору з написом «Nike», чорна стрічка з написом «Nike», штани, бавовняні маски 370 одиниць, 600 пакетів для пакування, предмети, схожі на маски у кількості 13 упаковок.

Також за вищевказаною адресою було вилучено: жорсткий диск в чохлі чорного кольору та дротом до нього; ноутбук, папки, листи аркушів з текстом на 14 аркушах, папку з документацією на 54 аркушах; 9 медичних масок без маркування білого кольору; полотно флізелін (матеріал для масок) з резинками білого кольору у білому прозорому пакеті; білий поліетиленовий пакет, всередині якого знаходяться бирки з написами «Dan De Lion»; білий прозорий пакет, всередині якого знаходяться бирки з написами «Dan De Lion»; пластикові бирки блакитного кольору з написом «Dan De Lion»; 5 паперових стопок з написами «Dan De Lion» з бирками з пластмаси з написом «Dan De Lion»; печатка ФОП ОСОБА_9 .

Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що жодній особі не повідомлено про підозру, майно, а саме,бавовняні маски 370 одиниць, 600 пакетів для пакування, не визнано речовим доказам в рамках даного кримінального провадження, та санкція статті, за якої відкрите кримінальне провадження не передбачає конфіскації або спеціальної конфіскації майна.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, в рамках кримінального провадження жодного цивільного позову не заявлено. А отже, слідчим не обґрунтована необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки не доведена жодна підстава, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення якої допускається арешт майна у кримінальному провадженні.
Більш того, доводи слідчого, викладені в мотивувальній частині клопотання про необхідність накладення арешту на зазначене майно є необґрунтовані, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, вилучене майно не є доказами в розумінні ст. 98 КПК України, а посилання в оскаржуваній ухвалі на цей факт є формальним, оскільки вилучені маски та пакети для пакування не мають доказового значення у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, клопотання слідчого не мотивовано, оскільки в ньому зазначені загальні підстави накладення арешту, та не наведено конкретних відомостей про те, яке доказове значення маєзазначене майно для цілей даного кримінального провадження, тому було допущено безпідставне обмеження права власності.
У зв`язку з викладеним, вимоги клопотання про накладення арешту на перелічене в апеляційній скарзі майно є безпідставним та необґрунтованим, суперечать завданням застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 р. скасуванню в частині накладення арешту на речі, які належать ОСОБА_6 , а саме - текстильні вироби - бавовняні маски в кількості 370 одиниць та пакети для пакування у кількості 600 одиниць із постановленням нової ухвали в цій частині про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна, які повинні бути повернуті їх володільцю.

В іншій частині ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 р. слід залишити без змін.

Керуючись статтями 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 р. про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000386 від 02.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України,в частині накладення арешту на предмети, які належать ОСОБА_6 , а саме - бавовняні маски в кількості 370 одиниць та пакети для пакування у кількості 600 одиниць скасувати.
Постановити в цей частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000386 від 02.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК Українив частині накладення арешту набавовняні маски в кількості 370 одиниць та пакети для пакування у кількості 600 одиниць - відмовити.
Зобов`язати слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000386 від 02.04.2020 року повернути ОСОБА_6 текстильні вироби у вигляді бавовняних масок у кількості 370 одиниць та пакети для пакування у кількості 600 одиниць.
В іншій частині ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2020 р. залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4