справа № 166/554/18
провадження № 1-кп/166/189/19
УХВАЛА

28 грудня 2019 року смт.Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000139 про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

встановив:
16 грудня 2019 року до Ратнівського районного суду Волинської області надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, який згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.19 повторно розподілено для розгляду колегії в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2019 року в данному кримінальному провадження призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 17 грудня 2019 року призначено судовий розгляд даного кримінального провадження.
28 грудня 2019 року суддя ОСОБА_3 заявила самовідвід у даній справі, подавши письмову заяву, в якій зазначила, що не може брати участь у розгляді даного кримінального провадження, оскільки брала участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зокрема як слідчий суддя розглянула скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на постанову про закриття кримінального провадження від 25.02.2019 №0000074, винесену слідчим СВ Управління СБУ у Волинській області ОСОБА_13 .
Прокурор у судовому засіданні висловила думку про обґрунтованість заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 . Потерпілий підтримав думку прокурора.
Захисник ОСОБА_10 поклався на погляд суду.
Захисник ОСОБА_14 проти задоволення заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 заперечила, пояснила, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні затверджено 11 травня 2018 року, який скеровано для розгляду до Ковельського міськрайонного суду. Ухвала суддею ОСОБА_3 за скаргою на дії працівників СБУ постановлена 15 вересня 2019 року, тобто на стадії судового розгляду даного кримінального провадження. Вважає, що вказана ухвала не стосується цього провадження.
Захисник ОСОБА_12 проти задоволення заяви про самовідвід заперечив. На його думку, суддя ОСОБА_3 , повернувши скаргу ОСОБА_9 на дії працівників СБУ за підсудністю, не є такою, що брала участь у даному кримінальному провадженні на досудовому розслідуванні, оскільки така ухвала постановлена нею під час судового розгляду кримінального провадження, що розглядається. Ствердив, що скарга ОСОБА_9 стосувалася дій працівників поліції в кримінальному провадженні про обвинувачення його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.
Заслухавши сторін у справі, вивчивши заяву про самовідвід та додані документи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно із п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, у тому числі, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Частиною 1 ст.81 КПК України передбачено, що у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Із матеріалів справи встановлено, що суддею ОСОБА_3 , як слідчим суддею, 15 березня 2019 року постановлено ухвалу, якою повернуто заявнику в зв`язку із непідсудністю скаргу ОСОБА_9 на постанову про закриття кримінального провадження від 25.02.19 №000074, винесену слідчим Управління СБУ у Волинській області ОСОБА_13 .

Із оскаржуваної постанови вбачається, що остання винесена за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №000074 від 05.11.2018, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, щодо працівників Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області за фактом перевищення наданих службових повноважень шляхом застосування насильства до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час досудового розслідування кримінального провадження за підозрою останніх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Білуха проти України», «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «П`єрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Враховуючи ухвалення суддею ОСОБА_3 судового рішення, що пов`язане із даним кримінальним провадженням, суд вважає, що з метою виключення в учасників провадження та будь-якого іншого стороннього спостерігача сумнівів у об`єктивній безсторонності судді ОСОБА_3 заявлений нею самовідвід у даному провадженні слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.76, 81, 82 КПК України, суд
постановив:
Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні №0000139 про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 Кримінального кодексу України, задовольнити.
Відвести суддю Ратнівського районного суду Волинської області ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження №0000139 від 23.03.2018 (справа №166/554/18, провадження №1-кп/166/189/19) про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 Кримінального кодексу України.
Матеріали кримінального провадження передати до канцелярії суду для заміни відведеного судді ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3