УХВАЛА
Іменем України

01 червня 2020 року
м. Київ

справа 760/29829/18
провадження № 51-1017ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 березня 2020 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17 лютого 2020 року закрито провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , по кримінальному провадження № 0000856 від 06 вересня 2018 року, на рішення слідчого (детектива), прийняте у формі постанови про зупинення досудового розслідування від 18 грудня 2019 року.
Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 березня 2020 року ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 17 лютого 2020 року залишено без змін.

В касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд.
Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2

ст. 428 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на викладені положення кримінального процесуального закону ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 березня 2020 року постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 17 лютого 2020 року, не підлягає оскарженню в касаційному порядку, а тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження.
Щодо посилання захисника ОСОБА_4 на положення ст. 129 Конституції України, ст. ст. 7, 8, 9, 24 КПК України, як на підставу для відкриття касаційне провадження, колегія суддів вважає, що воно не ґрунтується на законі з огляду на таке.

За приписами ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до положень ст. 129 Конституції Україниоднією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Так, в постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року № 5-347кс15, суд зазначив, що «забезпечення права на оскарження» є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується в главі 31 «Провадження в суді апеляційної інстанції, оскільки воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації.
Окрім того, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження.
У даному конкретному випадку заборона на оскарження ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 березня 2020 року прямо передбачена ч. 4

ст. 424 КПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на справедливий суд передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не встановлює вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Таким чином, відмова захиснику у відкритті провадження за його касаційною скаргою на судові рішення, касаційне оскарження, яких не передбачене КПК України, не є обмеженням доступу до правосуддя.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
За приписами ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Питання відкриття касаційного провадження врегульовані положеннями глави 32 КПК України, зокрема визначено, що ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягають, а тому при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження відсутні підстави для застосування положень ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 березня 2020 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3