Справа № 467/390/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 00000035, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 січня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та/або непрацездатних осіб не має, зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого :

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року звільнення від відбування призначеного покарання скасоване, засудженого направлено для відбування покарання, призначеного цим вироком у виді 3 років позбавлення волі;

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2019 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України за цим вироком та вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2019 року за ч.1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2019 року постановлено виконувати самостійно на підставі ч.4 ст. 70, 72 КК України;

- вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2019 року за ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст.ст. 70,72 КК України до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що 16 січня 2019 року о 06 год.00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, у ОСОБА_6 , який в цей час який проживав у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виник умисел, спрямований на заволодіння грошовими належними ОСОБА_7 коштами шляхом зловживання його довірою.

Реалізуючи задумане, ОСОБА_6 , користаючись дружніми стосунками із ОСОБА_7 , отримавши від нього банківську картку та номер пін коду до неї під приводом купівлі продуктів харчування і не маючи наміру її повертати, зловживаючи його довірою, керуючись корисливими мотивами та з метою обернути належні ОСОБА_7 кошти на власну користь, повторно, при цьому усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, шляхом зняття готівки із карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 , а саме : 16 січня 2019 року о 08 год. 07 хв. через банкомат АТ КБ «ПриватБанк», розташований по пров. Торговий, 16/1 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 2 000,00 грн., 16 січня 2019 року о 08 год. 17 хв. через банкомат АТ КБ «ПриватБанк», розташований по пров. Торговий, 7 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 5 000,00 грн., 16 січня 2019 року о 08 год. 18 хв. через банкомат АТ КБ «ПриватБанк», розташований по пров. Торговий, 7 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 1 000,00 грн., 16 січня 2019 року о 09 год. 21 хв. через банкомат ТА КБ «ПриватБанк», розташований по просп. Незалежності в м. Южноукраїнську Миколаївської області у розмірі 1 000,00 грн., 20 січня 2019 року о 04 год. 43 хв. через банкомат АТ «Державний ощадний банк України», розташований по вул. Центральна, 91 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 200,00 грн., 20 січня 2019 року о 04 год. 45 хв. через банкомат АТ «Державний ощадний банк України», розташований по вул. Центральна, 91 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 200,00 грн., 20 січня 2019 року о 04 год. 46 хв. через банкомат АТ «Державний ощадний банк України», розташований по вул. Центральна, 91 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 200,00 грн., тим самим заволодівши належними потерпілому ОСОБА_7 грошовими коштами на загальну суму 9 600,00 грн., розпорядившись ними на власний розсуд.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України щодо доказів і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості й достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини його скоєння, що викладені в обвинувальному акті, зокрема, у частині часу, місця, способу вчинення і наслідків, що настали.

Так, допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 показав суду, що у січні 2019 року, десь перед Різдвом, він,перебуваючи в центрі смт. Арбузинка Миколаївської області, зустрів ОСОБА_7 , після чого близько двох тижнів проживав у його будинку.

Кожного дня ОСОБА_7 разом із своїми друзями вживали горілку, а він протягом двох тижнів ходив із його банківською карткою до магазину аби купити їм алкогольні напої та продукти харчування і кожного разу повертався.

Коли йому набридло ходити до магазину задля купівлі продуктів ОСОБА_7 , то одного разу він пішов до банкомату із належною потерпілому банківською карткою «ПриватБанку», на якій було близько 7 000,00 грн.

В цей час він зустрів свого знайомого на прізвище ОСОБА_8 , який запитав чи не має він коштів на горілку.

Тоді він зняв кошти із банківської картки ОСОБА_7 і вони разом з ОСОБА_8 поїхали до м. Южноукраїнська Миколаївської області аби розважитись та вживати алкогольні напої.

Загалом, як вказав обвинувачений, він точно не пам`ятає, але знімав кошти з банківської картки близько п`яти разів, у тому числі й через банкомат «Ощадбанку».

Скільки точно коштів витратив не знає.

Потерпілий ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні із дотриманням правил, установлених ст. 353 КПК України, суду показав, що в січні 2019 року в смт. Арбузинка він зустрів свого знайомого ОСОБА_6 . Оскільки останньому не було де проживати, то запросив його до себе додому.

Після цього приблизно сім десять днів ОСОБА_6 проживав у його будинку.

Одного разу він дав свою кредитну картку ОСОБА_6 , сказав пін код до неї аби останній купив продукти харчування, дозволивши втратити лише близько 200,00 грн.

Але ОСОБА_6 узявши картку, пішов до магазину і не повернувся. При цьому, на картці було близько 12 000,00 грн.

В подальшому він не знав, що з картки знімаються кошти, оскільки довіряв ОСОБА_6 , а тому після того, як він не повернувся, він не звертався до банку з метою її заблокувати.

Через кілька днів він зустрівши ОСОБА_6 , останній повідомив, що картки у нього немає. Звернувшись до відділення «ПриватБанку» він дізнався, що на його рахунку відсутні кошти.

Потерпілий додав, що раніше давав ОСОБА_6 свою пенсійну картку, але останній, купивши в магазині харчі, завжди повертався із нею.

Ці показання обвинуваченого і потерпілого, враховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, тобто, сприймались судом безпосередньо у порядку, встановленому КПК України, суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність та/чи недостовірність, можливість та/чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, обвинувачений та потерпілий дали суду послідовні і логічні показання, які за своєю суттю збігаються з викладеними фактичними обставинами учиненого кримінального правопорушення і кореспондуються із фактичними даними, відображеними у наданих стороною обвинувачення документах.

Так, суд, у порядку ст. 358 КПК України дослідив протоколи слідчих дій та інші, долучені до матеріалів провадження документи, у яких посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Зокрема, із виписки по рахунку із розкриттям деталей операції, її суми у валюті та залишку після операції слідує, що із картки № НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_7 на підставі угоди із ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24 березня 2014 року, мало місце знаття готівки 16 січня 2019 року о 08 год. 07 хв. через банкомат АТ КБ «ПриватБанк», розташований по пров. Торговий, 16/1 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 2 000,00 грн., 16 січня 2019 року о 08 год. 17 хв. через банкомат Ат КБ «ПриватБанк», розташований по пров. Торговий, 7 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 5 000,00 грн., 16 січня 2019 року о 08 год. 18 хв. через банкомат АТ КБ «ПриватБанк», розташований по пров. Торговий, 7 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 1 000,00 грн., 16 січня 2019 року о 09 год. 21 хв. через банкомат ТА КБ «ПриватБанк», розташований по просп. Незалежності в м. Южноукраїнську Миколаївської області у розмірі 1 000,00 грн., 20 січня 2019 року о 04 год. 43 хв. через банкомат АТ «Державний ощадний банк України», розташований по вул. Центральна, 91 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 200,00 грн., 20 січня 2019 року о 04 год. 45 хв. через банкомат АТ «Державний ощадний банк України», розташований по вул. Центральна, 91 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 200,00 грн., 20 січня 2019 року о 04 год. 45 хв. через банкомат АТ «Державний ощадний банк України», розташований по вул. Центральна, 91 в смт. Арбузинка Миколаївської області у розмірі 200,00 грн.

Шляхом перегляду СD-R диску додатку до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 28 лютого 2019 року було установлено, що зняття готівки у вказані дати і час здійснював обвинувачений ОСОБА_6 , що він особисто й підтвердив в судовому засіданні.

При цьому, вказані докази, як то, відомості здобуті в результаті тимчасового доступу до документів, суд сприймає як належні у розумінні положень ст. 85 КПК України і визнає їх допустимими, так як останні отримані зібрані у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, відповідні фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженим суб`єктом і у належному процесуальному порядку за наявності правових підстав, про свідчать дані протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 28 лютого 2019 року із додатками описом та СD-R диском, а також ухвала слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2019 року про надання тимчасового доступу до документів в рамках відповідного кримінального провадження.

А будь якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не виявлено і сторонами не доведено.

Дані ж протоколу огляду місця події від 28 січня 2019 року, згідно із яким слідчим СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області проводився огляд території домоволодіння потерпілого ОСОБА_7 , що розташована по АДРЕСА_2 , свідчать про місце вчинення правопорушення, яке не оспорювалось сторонами.

Таким чином, висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки, його показання у сукупності із показаннями потерпілого та відомостями, отриманими слідством в результаті тимчасового доступу до документів, підтверджують дійсне існування обставини і фактів, регламентованих ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу і обставин його вчинення), у тому числі перебігу подій, у цілому, винуватості обвинуваченого, як то, форми його вини, мотивів і мети вчинених діянь, а також наслідків, що настали.

А тому, за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності, у тому числі, їх обсягу, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення (злочину), за обставин, доведених судом із дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»), тобто, із таким ступенем достовірності доказів, за якого тягар доведення із сторони обвинувачення суд визнає знятим.

Разом із цим, суд, у порядку ч.3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, шляхом виключення із обвинувачення кваліфікації злочину за ч.1 ст. 190 КК України.

Відповідно, таке покращить становище обвинуваченого, так як дозволить призначити йому покарання без застосування ч.1 ст. 70 КК України.

Зокрема, прийнявши таке рішення, суд виходив із того, що шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом

обману чи зловживання довірою ( ст. 190 КК України).

У свою чергу, обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою

(недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві

застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого

впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або

права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна

передача потерпілим майна чи права на нього.

При цьому, отримання майна з умовою виконання якого-небудь

зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому

разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на

меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Втім, у даному випадку, за ознакою повторності кваліфіковано неодноразове зняття готівки із банківської кратки потерпілого.

Проте, злочин, передбачений ст.190 КК України, є злочином із матеріальним складом, а тому у даному випадку він був закінчений з того моменту, коди обвинувачений, заволодівши карткою, мав змогу розпорядитись нею на власний розсуд.

Тому у цьому випадку, кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.190 КК України (стосовно першого факту знаття готівки із рахунку потерпілого) є зайвою і має бути виключена з метою уникнення призначення несправедливого покарання.

Проте, ураховуючи той факт, що ОСОБА_6 раніше судимий за ч.3 ст. 185 КК (зокрема, вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2019 року), то, з огляду на примітку до ст. 185 КК України (у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу) вчинення ним злочину, передбаченого однією із частин ст. 190 КК України утворює повторність.

Як наслідок, з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи, шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України, так як він, будучи особою, яка раніше чинила злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, тобто, повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Одночасно, суд приймає рішення про виключення із кваліфікації діяння обвинуваченого ч.1 ст. 190 КК України із мотивів, що викладені ним вище.

Тож, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, в аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, відповідно до якої даний злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості ( ч.3 ст. 12 КК України), особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали як то, розмір спричиненої потерпілому матеріальної шкоди.

В той час як обвинувачений не одружений, не має сім`ї, не працює, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, так само, як і на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , має не зняті і непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів, перебуває на обліку в Арбузинському МРВ філії державної установи Центр пробації в Миколаївській області, як засуджений і звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Обставин, що пом`якшують чи то обтяжують покарання, згідно із ст.ст. 66, 67 КК України, суд не установив, а також і будь яких інших обставин, із тих, що не передбачені кримінальним законом України, які б тією чи іншою мірою могли б пом`якшити покарання.

За такого, суд переконаний, що покарання обвинуваченому належить призначити у межах санкції ч.2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як нею самою, так і іншими особами.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді позбавлення волі, за таких обставин, з огляду на відсутність передумов для застосування ст. 69, 75 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, отже, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Так, штраф, з огляду на особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, а також його майновий стан, ураховуючи, що обвинувачений не працює і не має доходу, не може бути призначений уданому випадку.

Аналогічно, відсутня передбачена законом можливість призначити обвинуваченому виправні роботи, оскільки останній не працевлаштований.

Стосовно ж покарання у виді обмеження волі, то суд, у світлі факторів, пов`язаних з особою обвинуваченого, у тому числі, його репутацією у місця постійного проживання і сталості зв`язків, вважає такий вид покарання не достатнім задля досягнення цілей, окреслених ст. 50 КК України, оскільки дані про судимість обвинуваченого свідчать про те, що він не бажає стати на шлях виправлення.

У розрізі визначеного судом розміру покарання, то суд зважав на обставини вчиненого діяння, відносини обвинуваченого із потерпілим, поведінку обвинуваченого до під час та після вчинення злочину, відомості про його судимості.

Також, суд ураховує, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2019 року за ч.3 ст. 185 КК України за злочин до 4 років позбавлення волі.

Тому, ураховуючи, що злочин згідно даного вироку був учинений ОСОБА_6 16 січня 2019 року, тобто, до постановлення вищевказаного вироку від 23 вересня 2019 року, то суд вважає за необхідне застосувати при призначенні покарання у даному випадку положення ч.4 ст. 70 КК України.

При цьому, покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком, та вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2019 року.

При обранні принципу призначення покарання за сукупністю злочинів (шляхом часткового складання покарань) суд ураховував, крім даних про особу обвинуваченого, який має не зняті і не погашені судимості за вчинення злочинів проти власності, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і одночасно відсутність обставин, що його пом`якшують, кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини, тобто учинення умисних злочинів проти власності, корисливі мотиви вчинення кожного із злочинів, вид сукупності та наслідки, що настали.

Крім цього, суд бере до уваги, що ОСОБА_6 засуджений вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2019 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі за злочин, учинений ним у листопаді 2018 року і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

Тобто, за вказаним вироком, ОСОБА_6 не був засуджений до покарання, яке йому не належало відбувати реально, а даний злочин ним було учинено до постановлення даного вироку, а тому, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, та відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» цей вирок має виконуватися самостійно.

Адже, пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» роз`яснено, що коли особа, до якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлений.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, відносно ОСОБА_6 не обирався і підстав для його обрання немає.

Проте, ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2019 року ОСОБА_6 був тимчасово залишений в ДУ Миколаївський слідчий ізолятор на час розгляду цього кримінального провадження.

А у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 20.09.2018 у справі № 751/1955/17, ВС указує на те, що якщо особа, була тимчасово залишена (переведена) в слідчому ізоляторі на час розгляду в суді кримінального провадження, то з огляду на ст. 5 КК України, ч. 1 ст. 58 Конституції України, зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання має здійснюватись відповідно до чинності редакції ч. 5 ст. 72 КК України.

А тому, період із 20 вересня 2019 року і до моменту набрання цим вироком законної сили, згідно із положеннями ч.5 ст. 72 КК України, слід зарахувати у строк покарання із розрахунку день за день.

Долю речових доказів та судових витрат суд у цьому провадженні не вирішує через їх відсутність.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 ( три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, та покарання, призначеного за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2019 року у виді 4 років позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши у нього період перебування в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» із 20 вересня 2019 року по день набрання цим вироком законної сили із розрахунку день за день на підставі ч.5 ст. 72 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 лютого 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 того ж Кодексу у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки виконувати самостійно.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обрати.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1