ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 478/2030/15-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/95/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289,
ч.1 ст. 263 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинувачених: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10
адвокатів: ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000371 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанки, Миколаївської області, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342 КК України,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Піски, Баштанського району, Миколаївської області, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Баштанки, Миколаївської області, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України,-

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця Російської Федерації, Красноярського краю, с. Кежма, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 23.09.2019 року включно без визначення застави.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Посилається на те, що ухвала суду не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст. 370 КПК України, оскільки у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою, відповідно до якого, було прийнято оскаржуване рішення суду, відсутні будь-які докази у вигляді додатків, копій матеріалів, якими прокурор обґрунтовував клопотання.

Зазначає, що в ході розгляду клопотання прокурора порушено норми матеріального права та вимоги кримінального провадження, а саме змагальність сторін та свобода в поданні ними до суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості, а також безпосередність дослідження речей, показань і документів, що унеможливило створити обвинуваченому належний юридичний захист у відповідності до загальних засад кримінального провадження, визначених ст.ст. 20,22,23,7 КПК України, та в свою чергу призвело до неможливості судом першої інстанції прийняти рішення у відповідності до ст. 370 КПК України.

Обвинувачений у запереченнях на клопотання прокурора просив суд прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, однак судом першої інстанції його прохання було проігнороване, що потягло неповноту судового розгляду і відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

В ході судового розгляду судом було відхилене клопотання прокурора про долучення до матеріалів провадження копій документів, якими прокурор обґрунтовує вимоги щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу, що на думку обвинуваченого є порушенням вимог ст.ст. 411,410,409 КПК України та є підставою для скасування ухвали суду.

Вказує, що ним було заявлено клопотання про ініціювання перевірки судом законності щодо підстав його затримання в межах даного кримінального провадження, однак суд першої інстанції проігнорував таке клопотання, надавши усну відповідь, чим на думку апелянта, порушив його основоположні права та свободи людини, не зазначив в ухвалі суд підстави такого прийнятого рішення.

Посилається також на те, що у клопотанні прокурора, відсутні нові ризики, які б могли лягти в основу для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердить, що суд не взяв до уваги покази потерпілих та свідків, які вже були допитані під час судового розгляду та, на думку обвинуваченого їх покази мали істотне значення у висунутому обвинуваченні, а також у доведенні того, що його було затримання незаконно.

Судом проігноровано те, що обвинуваченим було подану апеляційну скаргу на ухвалу суді від 13.06.2019 року, однак зазначена скарга не була розглянута по суті, а рішення за результатами її перегляду не набрало законної сили, однак прокурор у своєму клопотанні посилався на рішення суду апеляційної інстанції, як таке, що набрало законної сили.

Судом також проігноровано вимогу обвинуваченого щодо його негайного звільнення з-під варти, оскільки ухвали суду, якими продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не набрали законної сили.

На переконання обвинуваченого, зазначені ним обставини, зобов`язують суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду, з підстав незаконності, необґрунтованості та невмотивованості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду.

Посилається на те, що у клопотанні прокурора всупереч ч.3 ст. 184 КПК України були відсутні копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання про продовження міри запобіжного заходу, перелік свідків яких прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу, що на думку обвинуваченого, порушує його право на захист та унеможливлює суд об`єктивно з`ясувати обставини, викладені у клопотанні прокурора.

Суд не звернув увагу на те, що прокурор вважає тяжкість інкримінованих злочинів, достатньою підставою для продовження тримання під вартою, в той час як ЄСПЛ неодноразово в своїх рішеннях, а саме у справі «Свершов проти України», «Єлов проти України» зазначав, що тяжкість злочину хоча і має суттєве значення, однак не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Зазначає, що хоча в ухвалі суду і зазначається про те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності та може скоїти новий злочин, однак у рішеннях ЄСПЛ у справах «Мюллер проти Франції», «Клоот проти Бельгії» вказано, що ризики повторного вчинення злочину та посилання на минуле особи, не може бути достатнім для виправдання відмови у звільненні з-під варти.

Вказує, що утримується під вартою протягом 3 років та 10 місяців що у перерахунку за законом «Савченко» ( закон України №838-VIII) становить 7 років та 8 місяців, в той час, як у рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» зазначено, що після спливу певного проміжку часу, саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

На думку обвинуваченого, суд першої інстанції не наводить інших підстав, а посилається лише на ті, що були вказані прокурором під час обрання запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу скасувати, обрати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі.

Вказує, що зазначені прокурором у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України є надуманими, не відповідають дійсності та не перевірені судом.

Посилання прокурора в якості ризику на можливість його переховування від суду, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину не відповідає дійсності і його реальне існування судом не перевірено, а в самому клопотанні прокурора даний ризик не зазначено.

Вважає, що ризик скоєння ним іншого злочину, з огляду на те, що він не має постійного місця роботи, також є надуманим, оскільки не існує жодного підтвердження існування даного ризику.

Вказує, що в рамках даного кримінального провадження був затриманий 29.09.2015 року, перебуває тривалий час під вартою, тому вважає, що єдиною підставою для продовження даного вигляду запобіжного заходу є тяжкість інкримінованого злочину, що суперечить практиці ЄСПЛ.

Зазначає, що у відповідності до практики ЄСПЛ кожний ризик має носити конкретний, а не абстрактний характер, та доводитися відповідними доказами.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить дослідити клопотання прокурора та переглянути рішення суду першої інстанції і скасувати, звільнити його з-під варти.

Посилається на те, що він тривалий час утримується під вартою, а саме більше 4 років, як незасуджена особа, а з урахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то він відбув мінімальний термін, встановлений інкримінованими санкціями статей, та його вина на даний час не доведена.

Зазначає, що прокурор не надав, ні суду, ні стороні захисту доказів у додатках до клопотання про продовження строку тримання під вартою у відповідності до ч.3 ст. 184, ч.2 ст. 331 КПК України, що на думку обвинуваченого, є порушенням матеріального права та вимог кримінального провадження, а саме: змагальності сторін, права на захист, та подані суду своїх доказів у їх переконливості.

Вказує, що оскільки в судовому засіданні розглядалися ризики, а не обвинувачення по суті, а тому у відповідності до ст. 194 КПК України, суд на переконання обвинуваченого, зобов`язаний відмовити прокурору у задоволенні клопотання у випадку не доведення ним недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг.

Адвокати ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 підтримали апеляційні скарги обвинувачених, просили їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 відмовився висловлювати свою позицію щодо поданої апеляційної скарги, посилаючись на неправильність встановлення даних щодо його громадянства, національності, відомостей про судимість та недотримання його процесуальних прав.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви Суду.
Як видно із виділених матеріалів кримінального провадження, що надійшли із суду першої інстанції, в провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 342 КК України та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 02.10.2015 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

Ухвалами слідчого судді від 01.10.2015 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без визначення застави.

02.07.2015 року слідчий суддя обрав запобіжний захід у виді тримання під вартою до ОСОБА_10 без визначення застави.

В подальшому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжувався слідчим суддею та судом першої інстанції уже під час судового розгляду.

Попередньою ухвалою Первомайського міськрайонного суду від 13.06.2019 року обвинуваченим продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12.08.2019 року.

Вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 суд встановив, що продовжують існувати ризики, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, здійснювати вплив на потерпілих та свідків, інших учасників кримінального провадження, які ще не були допитані.

Суд виходив із того, що інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення скоєні ним в період іспитового строку за попереднім вироком та дійшов висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти заявленим ризикам.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , суд встановив, що продовжують існувати ризики переховуватися від суду, скоїти нове кримінальне правопорушення, здійснювати вплив на потерпілих та свідків, інших учасників кримінального провадження, які ще не були допитані.

Судом враховано, що інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення скоєні ним в період іспитового строку за попереднім вироком, враховано і тяжкість порання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а відтак суд дійшов висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти встановленим ризикам.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 суд встановив, що продовжують існувати ризики переховуватися від суду, скоїти нове кримінальне правопорушення, здійснювати вплив на потерпілих та свідків, інших учасників кримінального провадження, які ще не були допитані.

Суд врахував, що ОСОБА_9 не працевлаштований, не має постійного заробітку, та з урахування тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому, дійшов висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 суд встановив, що продовжують існувати ризики переховуватися від суду, скоїти нове кримінальне правопорушення, здійснювати вплив на потерпілих та свідків, інших учасників кримінального провадження, які ще не були допитані.

Судом враховано, що ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_10 продовжують існувати. З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнанням винуватим у інкримінованих кримінальних правопорушенням, а також те, що ОСОБА_10 не працевлаштований, не має постійного заробітку, не має стійких соціальних зв`язків, суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи апелянтів про необхідність скасування ухвали суду та застосування до них більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів враховує наступне.

Ризики, які стали підставою для застосування запобіжних заходів у виді тримання під вартою, були встановлені на стадії досудового розслідування.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, дані, що характеризують особу обвинувачених.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як видно із виділених матеріалів кримінального провадження, що надійшли із суду першої інстанції провадження ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі поєднаного із застосуванням насильства відносно потерпілого, за вчинення яких законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

Обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, скоєного за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства підвищує суспільну небезпечність скоєного, і відповідно суспільну небезпечність осіб, які обвинувачуються у злочині.

Сукупність епізодів злочинної діяльності корисливої спрямованості, що інкримінуються обвинуваченим, наявність попередньої судимості у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наряду із відсутності відомостей, щодо підтвердження їх офіційного працевлаштування, отримання законного джерела доходів, зайняття суспільно-корисною діяльністю, свідчать про підставність висновку суду про те, що продовжує існувати ризик вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень.

Процесуальна поведінка обвинувачених після вчинення злочину, поряд із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, відсутністю у них достатніх міцних соціальних зв`язків свідчить про продовження існування ризику переховування від суду.

Сам лише факт наявності у ОСОБА_8 доньки ОСОБА_16 2013 року народження, наявності у ОСОБА_7 дружини та сина 2014 року народження не можна визнати тим чинником, який спроможний запобігти заявленим ризикам, оскільки ці обставини не слугувати запорукою належної процесуальної поведінки обвинувачених, які, як вбачається, переховувалися від органу досудового розслідування. Також ці обставини не зменшують існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинувачених чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апелянти не надали.

Враховуючи те, що розгляд кримінального провадження на час постановлення оскаржуваної ухвали закінчений не був ще не були допитані всі свідки, потерпілі, суд правильно зазначив про продовження існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, зазначені обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

Твердження апелянтів про невмотивованість висновків суду слід визнати неприйнятними, оскільки суд, при вирішенні питання щодо продовження строків тримання під вартою, врахував не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у скоєнні інкримінованих злочинів, а і фактично врахував дані про особи обвинувачених, які характеризуються як особи, що схильні до скоєння правопорушень, зважив на їх процесуальну поведінку, направлену на переховування від органів досудового розслідування, а також характер та ступінь тяжкості скоєних злочинів, та сукупність інших відомостей, передбачених ст. 178 КПК України, а також стадію судового розгляду, що в сукупності і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження тримання обвинувачених під вартою.

Доводи обвинувачених про недоведеність продовження існування ризиків, які стали підставою для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слід визнати безпідставними.

Тривалість тримання особи під вартою не є безумовною підставою для прийняття рішення про наявність підстав для зміни запобіжного заходу.

Посилання обвинувачених на те, що прокурор до клопотання не додав доказів існування заявлених ризиків, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів визнає неприйнятними, враховуючи, що наявність ризиків встановлюється під час застосування запобіжних заходів, а вирішуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, суд перевіряє чи не продовжують існувати заявлені раніше ризики, аналізуючи матеріали провадження, що характеризують особи обвинувачених, які наявні у провадженні, враховує стадію кримінального провадження та додаткові відомості, які надані учасниками провадження.

Аналіз та оцінку доказів на їх допустимість, достовірність та достатність для прийняття відповідного процесуального рішення здійснюється судом за результатами закінчення судового розгляду, а тому оцінку достатності доказів для визнання винуватості особи не може бути здійснена при вирішення питання щодо запобіжного заходу на стадії судового розгляду. Клопотання про надання прокурором того чи іншого доказу вирішується судом враховуючи стадію судового розгляду та встановлений порядок дослідження доказів, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд допустив неповноту судового розгляду є помилковими.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 як на підставу для скасування ухвали висловлені ним заперечення на клопотання прокурора та твердження про його незаконне затримання, слід визнати необґрунтованими. Як видно із матеріалів провадження питання законності затримання ОСОБА_7 було предметом судового контролю слідчого судді на стадії обрання запобіжного заходу у жовтні 2015 року.

Дотримання вимог закону при затриманні особи, що вже було предметом перевірки суду, не може бути здійснено на стадії апеляційного перегляду ухвали про продовження строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, а відтак висловлене в апеляційній скарзі прохання про допит свідків на підтвердження обставин його затримання, задоволенню не підлягає.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд не мав права вирішувати питання про продовження запобіжного заходу до перегляду в апеляційному порядку попередньої ухвали з цього питання, колегія суддів визнає немотивованими, оскільки процесуальне рішення щодо запобіжного заходу виконується негайно після його проголошення.

Підставою для скасування судового рішення є не будь-яке порушення вимог КПК України, а лише допущення судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Особу обвинуваченого ОСОБА_7 та його громадянство встановлено на підставі наявної у провадженні копії паспорту, посвідченої уповноваженою особою на належним чином, а тому посилання обвинуваченого під час апеляційного розгляду про невідповідність відомостей про його особу є безпідставними.

Кримінальне провадження з апеляційними скаргами обвинувачених на ухвалу суду від 25.07.2019 року надійшло до Херсонського апеляційного суду після закінчення визначеного в цій ухвалі строку тримання обвинувачених під вартою.

З матеріалів провадження вбачається, що Миколаївським апеляційним судом вже розглянуті апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду від 25.07.2019 року, яка за результатами апеляційного розгляду залишена без змін.

Ухвалою суду від 18.09.2019 року строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 продовжено на 60 днів.

Ретельно перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не містять обґрунтованих підстав для скасування ухвали суду від 25.07.2019 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а відтак апеляційні скарги належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: (три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4