Справа № 752/2253/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1778/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року,яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, освіта вища, який не працює, одружений, має двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджено ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі звипробуванням з іспитовим строком 1 рік, відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України без дозволууповноваженого органу з питань повідомляти зазначений про зміну місця проживання та періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 11 760 гривень на відшкодування матеріальних збитків, 100 000 гривень на відшкодування моральних збитків. Вироком також вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком ОСОБА_9 05.07.2017 року близько 09 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки "Audi 80" д.н.з. НОМЕР_1 , розпочинаючи рух на перехресті провулку Коломийського та другорядної дороги пр-ту Голосіївського по сухому чистому асфальтобетонному дорожньому покритті проїзної частини та здійснюючи поворот ліворуч для руху в напрямку вул. Жуковського, порушив вимоги п.п. 2.3 б, 10.1, 16.2, 18.1 ПДР України, а саме: проявив неуважність, відволік увагу від дорожньої обстановки, яка складалась по ходу його руху, та не вірно зреагував на її зміну, при цьому наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений відповідними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України та дорожньою розміткою типу "зебра", не надав дорогу пішоходу ОСОБА_10 , який, маючи перевагу в русі, здійснював перехід проїзної частини по розмітці вказаного вище нерегульованого пішохідного переходу з права на ліво по ходу його руху, в результаті чого на смузі зустрічного напрямку руху лівою передньою частиною автомобіля скоїв наїзд на останнього. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди у пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім іншого, були виявлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Порушення водієм ОСОБА_9 п.п. 2.3 б, 10.1, 16.2, 18.1 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та неправильним вирішенням цивільного позову та скасувати призначене додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відмовити у задоволенні вимог потерпілого про стягнення матеріальної шкоди й зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 10 000 гривень. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не мотивував необхідність призначення додаткового покарання, хоча санкція статті ч.1 ст.286 КК України не передбачає його обов`язкове застосування. Також просить врахувати, що після постановлення вироку він влаштувався на роботу водієм у ФОП ОСОБА_11 і за посадовими обов`язками має використовувати в роботі навички керування транспортним засобом, відсутність вказаної роботи позначиться негативно на матеріальному становищі його сім`ї (дружини та двох неповнолітніх дітей) та вплине на належне виконання вироку в частині стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди. Обвинувачений вважає, що судом не об`єктивно з`ясовані всі обставини зазначені в цивільному позові в частині відшкодування потерпілому збитків, які складають вартість придбаних ним лікарських засобів, препаратів, інструментів для артроскопії колінного суглобу, сплата добровільного внеску, докази, які підтверджують понесені потерпілим витрат на їх придбання, не були належним чином досліджені та оцінені судом відповідно до кримінального процесуального закону та норм матеріального права. Щодо моральної шкоди обвинувачений зазначає, що така шкода не обґрунтована потерпілим, який не підтвердив, що отримана травма вплинула на його професійну діяльність.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, які заперечив проти задоволення апеляційної скарги в частині зміни покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286КК України та призначеного судом основного покарання сторонами у апеляційному порядку не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про несправедливість призначеного додаткового покарання у виді позбавлення ОСОБА_9 права керування транспортними засобами на 1 рік через його суворість, не заслуговують на увагу, оскільки обвинуваченим грубо порушені вимоги ПДР, призначення додаткового покарання мало місце з урахуванням думки потерпілого і є доцільним та таким, що відповідає меті, визначеній у ст.50 КК України, зокрема, виправленню засудженого та запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з фактичним висновком суду про неможливість збереження за обвинуваченим права керування транспортними засобами на протязі одного року з часу ухвалення вироку.

Факт працевлаштування ОСОБА_9 на посаду водія після вироку не може не свідчить про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність.

Проте, доводи апеляційної скарги про неправильне вирішення цивільного позову є слушними.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно вимог ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під час розгляду справи у суді першої інстанції потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11760 грн., який був задоволений у повному обсязі, та про відшкодування моральної шкоди у розмірі 320 000 грн. (а.с 37-55), який був задоволений частково на суму 100 000грн.
На обґрунтування позовних вимог про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди цивільний позивач зазначив про те, що розмір матеріальної шкоди на підставі документальних даних склав 19760 грн., які були витрачені ним на лікування тілесних ушкоджень, проте 8 000 грн. були відшкодовані йому страховою компанією.

З доказів, долучених позивачем до позовної заяви , випливає, що розмір понесених ним витрат матеріального характеру складає не 19760 грн., а 16 107,96 грн., з яких 720 грн. витрачено як страховий платіж за договором добровільного медичного страхування, укладеного між ОСОБА_10 та Прат «СК «САТІС», 2 500 грн. як благодійний внесок до благодійного фонду Інституту травматології та ортопедії.

Даних про те, що зазначені витрати понесені позивачем на лікування травми, матеріали справи не містять.

Також до позовної заяви позивачем долучений чек на оплату товару до аптечного закладу на суму 1517,96 грн. Проте, даний чек не містить інформації про покупця товару та про те, чи він має відношення до придбання медичних препаратів для лікування травми ОСОБА_10 .

Таким чином, сума підтверджених позивачем витрат на лікування склала 11 370 грн. (16 107,96грн. 4737,96 грн.).

Тому, з врахуванням виплачених страховою компанією 8 000 грн., розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого має складати 3370 грн.
На думку колегії суддів , потерпілому ОСОБА_10 злочинними діями обвинуваченого заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях внаслідок ушкодження здоров`я та вимушеності змін у звичному способі життя. Проте, грошовий еквівалент такої шкоди судом визначений без врахування відсутності доказів неможливості після двох місяців лікування (про що зазначено у позовній заяві) продовжувати вести звичний спосіб життя, у тому числі і приймати участь у антарктичних експедиціях.

Зазначене, на думку колегії суддів, свідчить про необхідність визначення розміру заподіяної потерпілому матеріальної шкоди у 50 000 грн., що відповідатиме критеріям виваженості справедливості та розумності.

Отже, вирок суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає зміні шляхом зменшення їх розміру.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3370 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

В решті вирок залишити без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: