09.12.2019
Справа № 359/6279/18
Провадження № 1-кп/359/145/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною та відео фіксацією кримінальне провадження №0001408, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2018 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Можари Овруцького району Житомирської області, українця, громадянина України, офіційно працевлаштованого, маючого на утримані малолітню доньку, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Овруцьким РВУМВС України в Житомирській області 08.02.2008, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:
Судом встановлено, що ОСОБА_8 18.06.2018, приблизно о 22 годині 10 хвилин, у темний період доби, на освітленій міським електроосвітленням автодорозі, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався зі швидкістю, близько 100 км/год., у правій смузі руху автодороги вулиці Київський Шлях (поблизу будинку № 63) в місті Бориспіль Київської області, у напрямку міста Харків.
Під час руху по зазначеній автомобільній дорозі, водій ОСОБА_8 проявляючи злочинну недбалість, не врахувавши дорожню обстановку, перевищуючи дозволену в населеному пункті швидкість руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти будинку № 63 по вул. Київський Шлях в місті Бориспіль Київської області, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість та не зупинив керований ним автомобіль «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, порушуючи, тим самим, п.п. 2.3 «б», 12.2, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР), допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила дорогу по вказаному нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.
Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_10 , згідно з висновком експерта № 67/248 від 24.07.2018, отримала наступні тілесні ушкодження: а) садна на обличчі, забійна рана тім`яної ділянки зліва, крововилив у м`які тканини голови, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливи під оболонками та в шлуночки головного мозку; б) синець на грудях справа; двобічні переломи ребер по різних анатомічних лініях з пошкодженням пристінкової плеври більше справа, крововиливи в корені легень, забій легень, крововилив в правий купол діафрагми; в) підкапсульні розриви печінки, крововиливи в судинні пучки печінки та селезінки, крововилив в заочеревинну жирову клітковину, крововилив в жирову капсулу правої нирки, крововилив в правий наднирник, крововилив в навколотазову жирову клітковину більш виражений справа, перелом кісток тазу; г) відшарування підшкірно-жирового шару з його частковим розчавленням та утворенням кишені, що заповнені розчавленою жировою тканиною, жиром та кров`ю на зовнішній поверхні правої гомілки на висоті 27 см. від підошов; на зовнішньо-передній поверхні правого стегна, охоплюючи зовнішні квадранти правої сідниці, на висоті 49 см. від підошов; на внутрішньо-передній поверхні лівого коліна на висоті 34 см. від підошов; на зовнішньо-верхній поверхні правого плечового суглобу. Перелом правої плечової кістки; перелом правої малогомілкової кістки на висоті 12 см. від підошов; перелом великогомілкової кістки на висоті 17,5 см. від підошов. Ділянки осаднень на передньо-внутрішній поверхні лівого коліна, на висоті 38 см. від підошов; на склепінні лівої стопи, по внутрішньому краю, в 5 см. від підошви; на лівій стопі в проекції 1 та 2 основи пальців; на правому плечі по передньо-зовнішній поверхні до зовнішньо-задньої поверхні правого передпліччя. Синці на правій верхній та нижній кінцівках.
Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03 годині 30 хвилин у приміщенні Бориспільської ЦРЛ від поєднаної травми з переломами кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувались крововтратою та шоком, на що вказують вищеописані пошкодження, а також малокров`я внутрішніх органів, смугасті крововиливи під ендокардом лівого шлуночку серця (ознака Мінакова), шокові нирки, наявність рідкої крові в плевральних порожнинах, кров`янистої рідини в черевній порожнині, а також лабораторні показники: гемоглобін 38 г/л.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_8 , який грубо порушив наступні пункти Правил дорожнього руху України: п. 2.3 «б» ПДР, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.2 ПДР, відповідно до якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п. 12.4 ПДР, згідно з яким у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; п. 18.1 ПДР, згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби, зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення ОСОБА_8 п.п. 2.3 «б», 12.2, 12.4, 18.4 Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та настанням смерті потерпілої ОСОБА_10 .
Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Обвинувачуваний ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав частково. Розуміє, що порушив Правила дорожнього руху України, унаслідок яких загинула людина, не обрав таку швидкість руху, яка б дозволила йому зупинити керований ним автомобіль при появі потерпілої на проїзній частині. Однак, не визнає пред`явлені в обвинувальному акті фактичні обставини порушення ПДР, а саме те, що він перевищив швидкість дорожнього руху та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Також, наїзд, з його слів, відбувся не на самому пішохідному переході, а за ним. 18.06.2018, близько 22.10 години, він рухався по вулиці К. Шлях м. Бориспіль у бік м. Харкова, у лівій крайній смузі руху, на третій передачі, на власному автомобілі «ВАЗ-21093», зі швидкістю руху близько 30 км/год. Паралельно з ним, у лівій смузі руху дороги, на відстані 30-50 м., їхав автомобіль чорного кольору «Ауді». На автомобіль «Ауді» він орієнтувався. Побачив пару осіб, які перейшли дорогу, автомобіль «Ауді», який паралельно, попереду нього почав рух. Він разом з ним почав рух, ніби як призупинив свій автомобіль, скинув швидкість і одразу поїхав. Який колір світлофору горів, він не пам`ятає. Звідки взялася жінка, яку він збив, ударивши правою стороною правої фари лобового скла автомобіля, також не розуміє. Удар відбувся не на пішохідному переході, бо його автомобіль стояв на пішохідному переході, а жінка за краєм пішохідного переходу. До пішохідного переходу він під`їхав зі швидкістю руху, близько 50 км/год. На пішохідному переході він бачив двох людей, чоловіка і жінку, які переходили в ліву сторону, на праву сторону переходу він не звернув увагу, звідки взялася 66 річна жінка, він не знає. Вона опинилася перед його автомобілем раптово, на малій відстані від автомобіля. Наїзд на жінку відбувся на правій смузі, за пішохідним переходом, близько пів метру від бордюру. Показати місце та, за яких обставин відбулося дане ДТП, він може. Невідомо, як так сталося, бо під час керування автомобілем він не відволікався, зовнішніх подразнень не було. Автомобіль Ауді поїхав. Після того як він зрозумів, що сталося, розвернувся і повернувся на місце ДТП. До нього підійшов свідок, чоловік який переходив дорогу. В той момент він вийшов з автомобіля, підійшов до жінки, яка лежала біля бордюру, розумів, що вона жива. Почув від чоловік, що до нього підходив, що краще її не займати до приїзду швидкої. Він почав телефонувати в 102, однак не додзвонився. Швидка допомога приїхала через 7 хвилин, а працівники поліції через 20 хвилин. Того дня алкогольні напої та наркотичні засоби він не вживав, лише пирскав горло спреєм від кашлю, назву якого не пам`ятає. Працівники поліції одягнули на нього кайданки, під психологічним тиском завезли до лікарні на освідування. Дане освідування проходило близько 30 хвилин, адвоката йому ніхто не надавав, хоча він неодноразово на цьому наполягав. Розуміє, що жінку не можливо повернути, однак, неодноразово намагається вчинити дії для відшкодування шкоди потерпілій. Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, знає, що донька померлої перебуває за кордоном, тому зв`язатися з нею можливо лише за допомогою її представника. До представника потерпілої він та його адвокат зверталися тричі, щоб відкрити рахунок потерпілій та переказати їй суму коштів 50, 70, 120 тисяч гривень для початку, а потім поступову продовжувати переказувати кошти. Однак, представник потерпілої сказав, «що це мала сума для того, щоб він говорив з потерпілою». У зв`язку з отриманою відповіддю представника потерпілої, ним безпосередньо на адресу фактичного проживання потерпілої двічі спрямовано листи з проханням його вибачити та надати номер рахунку банку, на якій би він міг покласти кошти. Він розуміє, що втрату її матері він не зможе жодним чином залагодити, але на даний час вважає, що це єдиний спосіб допомогти покрити фінансові витрати потерпілої. Також зазначив, що хоча йому складно розрахуватися з потерпілою в повній мірі, але у майбутньому він планує це зробити. Завдані потерпілій матеріальні збитки, як вже зазначалося, він і на даний момент готовий відшкодувати, однак заявлені представником потерпілої моральні збитки є для нього непід`ємною сумою, бо в нього на утримані перебуває сім`я, а тому моральну шкоду визнав частково в силу своїх фінансових можливостей.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_8 визнав себе винним лише частково, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_11 , який показав, що з наявних у судовому засіданні учасників процесу нікого не знає та підстави оговорювати відсутні. З приводу самого ДТП йому нічого не відомо, так як він не був на місці події та безпосередньо очевидцем ДТП. 18.06.2018 року, близько 22-10 год., він переходив дорогу вулиці К. Шлях в м. Бориспіль. Пішохідний перехід він переходив на дозволене світло світлофору, зелений, разом із іншими пішоходами в кількості п`яти осіб, в сторону міського парку. Дійшовши до половини дороги, почув свист гальмування шини автомобіля, у долі секунди поверну голову вправо і побачив автомобіль марки дев`ятка темно вишневого чи коричневого кольору, який рухався на великій швидкості руху в бік Києва. Водій даного автомобіля ніби, як пригальмував, але повної зупинки автомобіля не здійснив, набрав швидкість приблизно від 65 до 80 км/год. та проїхав через два пішохідних переходи на заборонене світло світлофору, червоний. У той момент люди розбіглися, хто куди. Він особисто водія автомобіля не бачив, але зрозумів, що щось з водієм не добре, перебігши на іншу сторону дороги, почав телефонувати в 102, щоб повідомити працівників патрульної поліції, про те, що неадекватний чоловік, можливо в стані сп`яніння, порушує правила дорожнього руху. В той час, коли він почув свист від шини автомобіля, був вже на половині дороги пішохідного переходу, по часу це зайняло близько 1 хвилини. Водій пригальмував за 20 метрів до пішохідного переходу, а потім добавив газу і поїхав на червоне світло світлофору. Він переходив дорогу вул. К. Шлях на першому переході, напроти аптеки. Дорога вул. К. Шлях в той день було гарною, будь-яких незручних погодних умов не було, сама дорога штучно освітлена. На рух транспортних засобів він не звернув увагу, як автомобілі рухалися, йому не відомо, та й узагалі, машин на дорозі було мало. Пішоходів на зустріч не було, всього було 5 осіб, які рухалися разом з ним по пішохідному переході. Як він зазначав вище, наступного дня йому зателефонували працівники поліції і сказали, що було десь ДТП біля «Топольки», і можливо за участі цієї машини, про яку він повідомляв в 102. Він особисто навіть не знав, що потім біля «Топольки» було ДТП. Даний автомобіль не містив на собі запам`ятовуючі деталі, бо їх тисячі, це не був рідкісний автомобіль. Він визначив швидкість 80 км/год., з якою рухався автомобіль, так як з 17 років має стаж водія, і автомобіль проскочив ніби, як пролетів, саме за такими ознаками він встановив для себе таку швидкість автомобіля. Фразу визначення швидкості руху автомобіля «пролетів», має на увазі, швидкість руху від 60 до 80 км/год.
У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_12 показав, що з наявних у судовому засіданні учасників процесу наглядно знає обвинувачуваного та підстави оговорювати його відсутні. Бачив обвинувачуваного один раз, на місці ДТП, коли його затримували працівники поліції. Він точних обставин ДТП не пам`ятає, разом з цим повідомив, що 18.06.2018 року, близько 22.00 год. вечора, він зі своєю дружиною ОСОБА_13 переходили дорогу по вулиці К. Шлях біля кафе-бару «Тополька», від сторони міського парку на іншу сторону дороги. Все відбулося дуже швидко, факту ДТП він не бачив. Чи був той перехід освітлений та чи загорівся дозволений сигнал переходу, не пам`ятає. Рух машин був невеликий, дорога від кафе-бару «Тополька» до «Супутника» була пуста. З правої сторони, з міста Києва на місто Харків, їхав автомобіль іномарка, марки «Ауді». Поряд з ними не було пішоходів, він був з дружиною вдвох. Він з дружиною перейшли дорогу, і за спиною в нього сталося ДТП. Він боковим зором побачив фари автомобіля, почув звук, схожий на удар, до цього автомобіль, який збив жінку, не бачив. Автомобіль, який здійснив ДТП, був марки «Дев`ятка», сірого кольору, можливо і «ВАЗ», він не пам`ятає. Автомобіль здійснив удар, він почув лише звук удару, повернувся і помітив жінку під бордюром, у бік «Сільпо», проїзної частини дороги. Жінка перебігала дорогу на зелене світло світлофору, але не на пішохідному переході. Коли він з дружиною переходив дорогу, то та жінка різко вискочила, бо як вона ішла, йому не відомо, особисто він її не бачив. Дану жінку він наглядно знає, їй близько 60 років, бо вона із їхнього будинку, у якому він проживає. Жінка перебігала дорогу за ними, в неї ще була зламана рука, бо вона була в гіпсі. Перед ударом він не чув характерних звуків гальмування автомобіля, лише звук удару. Автомобіль «Ауді» поїхав, а автомобіль дев`ятка призупинився, а потім поїхав, розвернувся і повернувся на місце події, по часу це зайняло 3-5 хвилини, від збитої жінки він зупинив свій автомобіль за 2 м. Пошкоджень автомобіля він не помітив, точніше не звертав увагу. Він особисто підходив до водія «Дев`ятки» і через відкрите вікно з ним спілкувався, водій був у стані афекту. Чи був водій у стані алкогольного сп`яніння, сказати не може, так як не звертав уваги. Він дочекався приїзду швидкої допомоги та поліції, надавши свої дані працівнику поліції, пішов до дому. Жінці не надавали будь-яку допомогу, просто підходили до неї, бачили, що вона жива, її ніхто не чіпав, так як він сказав, що неможна її зачіпати, щоб не зробити ще гірше. Чоловік з автомобіля вийшов та підходив до жінки, яка лежала біля бордюру, ніби як телефонував по телефону, та промовляв, що наробив горя. Жінка була без пам`яті. Коли її забирали працівники швидкої допомоги, вона була жива при тямі, бо стогнала від болю. Водій підходив до жінки, однак, не роздивлявся, що з нею, так як був в стані афекту. Швидкість, з якою керував водій на переході на світлофорі більше, чим допустимо, близько 70-80 км/год. Цей рух та швидкість 70-80 км/год. був встановлений на його думку, так як він шість років за кермом.
У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_13 , показала, що точного часу вона не пам`ятає, у вечірній час вона з своїм чоловіком ОСОБА_12 переходили дорогу по вулиці К. Шлях, біля кафе-бару «Тополька», від сторони міського парку на іншу сторону дороги. За п`ять метрів за ними була збита жінка. Дану жінку вона бачила, похилого віку, йшла за ними ще по парку, на руці в неї був гіпс. На освітленому пішоході, на дозволене світло світлофору, вона з чоловіком пішли переходити дорогу, доходячи до бордюру, почули удар, повернулися і побачила жінку, яка лежала біля бордюру. Жінка не дійшла 3 метрів. Самого моменту удару вона не бачила, так як все відбувалося позаду них. Побачила автомобіль червоного кольору, яка то марка, вона не розбирається. З якою швидкістю рухався автомобіль, вона не знає. Вона робить висновок, що наїзд на жінку стався на пішохідному переході, однак моменту удару не бачила. Водій даного автомобіля пригальмував, а потім поїхав, проїхавши не невелику відстань, через 4 хвилин повернувся назад. При ній він повернувся на місце події. Коли він повернувся, то зупинився на протилежній стороні напрямку ДТП, на протилежній стороні дороги. Вона з водієм не спілкувалася, з ним спілкувався її чоловік та з його розповіді вона зробила висновок, що водій перебував у стані алкогольного сп`яніння. При ній він з автомобіля не виходив. Після чого вона пішла до дому, і по дорозі до дому викликала швидку допомогу та працівників поліції. Назад з дому на місце події вона повернулася, коли вже були працівники поліції.

Крім показань свідків, вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину підтверджується також наступними доказами:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.06.2018 зі схемою дорожньо-транспортної пригоди та фотоілюстрації до неї (а.с.104-113), відповідно до якого встановлено, водій після ДТП розвернувся та зупинився на смузі руху в напрямку м. Києва по автодорозі вул. К. Шлях в м. Бориспіль. Оглядом встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди Київська область м. Бориспіль автодорога вул. К. Шлях, буд. 63. Елементи дороги, пішохідний перехід позначений дорожньою розміткою, дорожніми знаками, вид покриття - сухе, асфальтне. Дорожнє покриття у двох напрямках, шириною 6,9+6,8 м. Число смуг для руху у двох напрямках дві, з нанесеними лініями повздовж розмітки, розділений, попереду позначення пішохідного переходу. До проїжджої частини ліворуч та праворуч бордюр. Місце пригоди знаходиться у зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду пішохідний перехід. Ділянка дороги в момент огляду освітлена міським електроосвітленням. Видимість конкретної перешкоди більше 200 м. Автомобіль «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , знаходиться на проїжджій частині автодороги по вулиці К. Шлях в м. Борисполі, на смузі руху в напрямку Київ, згідно схеми. При огляді на автомобілі виявлено пошкодження у вигляді деформації переднього правого крила, кришки капота в передній крайній частині розбита передня права фара, розбите лобове скло в правій частині, пошкодження полімерна деталь в правій частині чорного кольору, що розташована на капоті автомобіля;

-протоколом огляду та затримання транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.114), під керуванням ОСОБА_8 , з якого вбачається, що удар прийшовся в передню частину вказаного автомобіля. При огляді встановлені наступні зовнішні пошкодження: деформація переднього правого крила, кришки капота в правій частині, розбита передня права фара, лобове скло в правій частині, пошкоджена полімерна чорна деталь, що на кришці капота в правій її частині, пошкоджене бокове праве дзеркало заднього виду. По закінченню огляду, транспортний засіб «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , направлено його на спец майданчик, що за адресою: Бориспільський р-н с. Сеньківка вул. Кірова, 15;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2018 (а.с.124-126), відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнала особу на фото №3 за рисами та формою обличчя, як водія автомобіля «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який 18.06.2018 в м. Бориспіль по вул. К. Шлях, 63, здійснив наїзд на жінку-пішохода;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2018 (а.с.127-129), відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнав особу на фото №2 за рисами та формою обличчя, як водія автомобіля «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який 18.06.2018 в м. Бориспіль по вул. К. Шлях, 63, здійснив наїзд на жінку-пішохода;

-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 10.07.2018, за участю свідка ОСОБА_12 , в присутності двох понятих (а.с.130). В ході цієї слідчої дії, на місці події, у темну пору доби, ОСОБА_12 добровільно, без будь-якого тиску з боку правоохоронних органів, детально розповів та вказав про обставини, при яких сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме, що 18.06.2018, близько 22:20 год., на автодорозі м. Бориспіль по вул. К. Шлях, 63, на пішохідному переході. ОСОБА_12 продемонстрував рух потерпілої з моменту виходу на пішохідний перехід до моменту наїзду на неї автомобілем «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на правій смузі руху в напрямку м. Харків при швидкості останнього близько 100 км/год. Замірами встановлена, що з моменту виходу на пішохідний перехід до моменту наїзду на ОСОБА_10 вона подолала відстань 11,7 метрів за час;
-додатковим протоколом огляду від 10.07.2018, огляд розпочато о 22 год. 20 хв., у м. Борисполі, у присутності двох понятих (а.с.138-139), учасники додаткового огляду зібралися на місці ДТП, яке трапилося 18.06.2018, близько 22 год. 20 хв. у м. Борисполі по вул. К. Шлях, 63. Згідно схеми ДТП, матеріалів кримінального провадження, встановлено, що переходячи проїзну частину по пішохідному переході, ОСОБА_10 подолала відстань 11,7 м за час t1=7,8c, t2=7,7c, t3=7,9c середній час t=7,8c та швидкістю ТТ руху 1,5 м/с. Враховуючи, що швидкість руху автомобіля «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , складала 100 км/год., доцільно перейти її у м/с тобто 27,7 м/с. За цим автомобіль «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентичний тому, як на момент ДТП, виставлено на місці наїзду. Також на місці наїзду (на пішохідному переході, на відстані 2 м від краю проїзної частини виставлено статиста - пішохода за цим, шляхом пропорційного віддалення автомобіля та пішохода до місця наїзду, було встановлено видимість пішохода з робочого місця водія автомобіля «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 . 1) автомобіль 27,7 м вид місця зіткнення пішоходу 1,5 м, вид місця зіткнення перебуває в полі видимості водія. 2) автомобіль 55,4 м пішоходу 3,0 м перебуває в полі видимості водія. 3) автомобіль 83,1 м, пішохід 4,5 м, перебуває в полі видимості водія. 4) автомобіль 110,8 м, пішохід 6,0 м, перебуває в полі видимості водія. При подальшому віддаленні автомобіля, пішохід пропадає з поля видимості водія. Використовувався автомобіль «ВАЗ-21093», рулетка довжиною 20 м;

-висновком експерта №12-1/1249 від 19.07.2018 Київського науково-дослідного Експертно-криміналістичного центру ОСОБА_14 (а.с.153-155), згідно з яким за даних дорожніх обставин, з технічної точки зору, водій автомобіля «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.2., п. 12.4. та п. 18.1. Правил дорожнього руху України. За даних дорожніх обставин, при заданому комплексі вихідних даних, водій автомобіля «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху, рухаючись, як з обраною, так і з допустимою в населеному пункті швидкістю руху. Розрахунки, щодо наявності у водія автомобіля «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_3 , технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом безпечного об`їзду, не проводилися, по причині, вказаній у дослідницькій частині (стор. 4, 5 даного висновку);
-висновком експерта №12-1/1249 від 25.07.2018 Київського науково-дослідного Експертно-криміналістичного центру ОСОБА_14 (а.с.158-161), відповідно до якого система робочого гальма автомобіля «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмовлення в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Рульове керування автомобіля «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля «ВАЗ-21093», номерний знак НОМЕР_3 , на момент огляду знаходяться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено;
-протоколом огляду місця події від 19.06.2018. Об`єктом огляду являється приміщення реанімації кабінет 2 Бориспільської ЦРЛ вул. Котляревського, 7 м. Бориспіль, з фотоілюстрацією зображеного трупа жінки (а.с.132-135), в даному приміщенні на лікарському ліжку знаходиться труп невідомої жінки, яка знаходиться в лежачому положенні, ноги простягнуті вздовж тіла, руки схрещенні перед собою на тулубі обмотані марлею, на голові знаходяться марлеві пов`язки, по тілу знаходяться синці від травм та зеленки на лівій нозі, накладений гіпс;

-направленням про проведення дослідження трупу невідомої жінки з метою встановлення причини смерті від 19.06.2018 (а.с.137);

-висновком експерта №67/248 від 10.07.2018 (а.с.116-118), з якого вбачається, що при судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садна на обличчі, забійна рана тім`яної ділянки зліва, крововилив в м`які тканини голови, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливи під оболонками та в шлуночки головного мозку; синець на грудях справа; двобічні переломи ребер по різних анатомічних лініях з пошкодженням пристінкової плеври більше справа, крововиливи в корені легень, забій легень, крововилив в правий купол діафрагми; під капсульні розриви печінки, крововиливи в судинні пучки печінки та селезінки, кровили в заочеревинну жирову клітковину, крововилив в жирову капсулу правої нирки, крововилив в правий наднирник, крововилив в навколо тазову жирову клітковину більш виражений справа, перелом кісток тазу; відшарування підшкірно-жирового шару з його частковим розчавленням та утворенням кишені, що заповнені розчавленої жировою тканиною, жиром та кров`ю на зовнішній поверхні правої гомілки на висоті 27 см від підошов; на зовнішньо-передній поверхні правого стегна, охоплюючи зовнішні квадранти правої сідниці, на висоті 49 см від підошов; на внутрішньо-передній поверхні лівого коліна на висоті 34 см від підошов; на зовнішньо-верхній поверхні правого плечового суглобу. Перелом правої плечової кістки; перелом правої малогомілкової кістки на висоті 12 см від підошов; перелом великогомілкової кістки на висоті 17,5 см від підошов. Ділянки осаднень, що оброблені розчином діамантовим зеленим, на передньо-внутрішній поверхні лівого коліна, на висоті 38 см від підошов; на склепінні лівої стопи, по внутрішньому краю, в 5 см від підошви; на лівій стопи в проекції 1 та 2 основи пальців; на правому плечі по передньо-зовнішній поверхні до зовнішньо-задньої поверхні правого передпліччя. Синці на правій верхній та нижній кінцівках. Із медичної документації відомо: забій головного мозку тяжкого ступеню, внутрішньочерепний крововилив; переломи 1У-УШ ребер справа. Забій черевної стінки. Відкритий перелом правої гомілки, правої верхньої кінцівки. ШОК Ш ст.(свідомість кома Ш ст., АТ 40/0, пульс слабкий). Дані ушкодження в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з причиною смерті потерпілої. Смерть ОСОБА_10 настала від поєднання травми з переломами кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувались крововтратою та шоком, на що вказують пошкодження, описані в п.1 Висновку, а також малокров`я внутрішніх органів, смугасті крововиливи під ендокардом лівого шлуночку серця (ознака Мінакова), шокові нирки, наявність рідкої крові в плевральних порожнинах, кров`янистої рідини в черевній порожнині, а також лабораторні показники: гемоглобін 38 г/л. З представленої медичної карти стаціонарного хворого №6653/302 Бориспільської ЦРЛ відомо: «19.06.18. 02:50 у хворої зафіксована зупинка кровообігу, розпочато реанімаційні заходи, на протязі 40 хв. не ефективні, 03:30 год. констатована біологічна смерть». 3) /1, 2, 5, 6, 8-10/ Всі ушкодження утворились від дії тупого(их) предмету(ів). Враховуючи кількість, морфологічні особливості, характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, ознаки струсу внутрішніх органів, можна зробити висновок, що в даному випадку, мала місце автомобільна травма, а саме зіткнення транспортного засобу з пішоходом. В момент первинного контакту ОСОБА_10 , ймовірно була звернена правою боковою поверхнею тіла до транспортного засобу, ймовірно перебувала в динаміці і знаходилась у вертикальному чи наближеному до нього положенні. Описані тілесні ушкодження в п. 1 Висновку могли утворитись за обставин викладених в ухвалі про проведення експертизи а саме 18.06.2018 року внаслідок ДТП як у пішохода. 4) /7/ При внутрішньому дослідженні тіла не виявлено ушкоджень, які могли б вказувати на переїзд. 5)/2/ Тілесні ушкодження, що описані в описовій частині Висновку експертного дослідження трупу №248 від 19.06.2018, а саме синці, садно на лівій руці та перелом лівого передпліччя, враховуючи їх морфологічні особливості, колір та розростання фіброзної тканини в ділянці перелому (стан консолідації), вказують на ймовірне спричинення їх не менш як за 1, але не більш як за 3 тижні до моменту настання смерті і такі, що не пов`язані з причиною смерті;
-висновком експертного дослідження №248 від 20.06.2018 (а.с.119-123), з якого вбачається, що при судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садна на обличчі, забійна рана тім`яної ділянки зліва, крововилив в м`які тканини голови, перелом кісток склепіння та основи черепа, крововиливи під оболонками та в шлуночки головного мозку; двобічні переломи ребер по різних анатомічних лініях з пошкодженням пристінкової плеври більше справа, крововиливи в корені легень, забій легень, крововилив в правий купол діафрагми; підкапсульні розриви печінки, крововиливи в судинні пучки печінки та селезінки, крововилив в заочеревинну жирову клітковину, крововилив в жирову капсулу правої нирки, крововилив в правий наднирник, крововилив в навколо тазову жирову клітковину більш виражений справа, перелом кісток тазу; відшарування підшкірно-жирового шару з його частковим розчавленням та утворенням кишені, що заповнені розчавленої жировою тканиною, жиром та кров`ю, на зовнішній поверхні правої гомілки на висоті 27 см від підошов; на зовнішньо-передній поверхні правого стегна, охоплюючи зовнішні квадранти правої сідниці, на висоті 49 см від підошов; на внутрішньо-передній поверхні лівого коліна на висоті 34 см від підошов; на зовнішньо-верхній поверхні правого плечового суглобу. Перелом правої плечової кістки; перелом правої малогомілкової кістки на висоті 12 см від підошов; перелом великогомілкової кістки на висоті 17,5 см від підошов. Ділянки осаднень, що оброблені розчином діамантовим зеленим, на передньо-внутрішній поверхні лівого коліна, на висоті 38 см від підошов; на склепінні лівої стопи, по внутрішньому краю, в 5 см від підошви; на лівій стопи в проекції 1 та 2 основи пальців; на правому плечі по передньо-зовнішній поверхні до зовнішньо-задньої поверхні правого передпліччя. З медичної документації відомо: Забій головного мозку тяжкого ступеню, внутрішньочерепний крововилив; переломи 1У-УШ ребер справа. Забій черевної стінки. Відкритий перелом правої гомілки, правої верхньої кінцівки. ШОК Ш ст.( свідомість кома Ш ст., АТ 40/0, пульс слабкий). Дані ушкодження в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з причиною смерті потерпілої. Смерть ОСОБА_10 настала від поєднаної травми з переломами кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувались крововтратою та шоком, на що вказують пошкодження, описані в п.1 Висновку, а також малокров`я внутрішніх органів, смугасті крововиливи під ендокардом лівого шлуночку серця (ознака Мінакова), шокові нирки, а також наявність рідкої крові в плевральних порожнинах, кров`янистої рідини в черевній порожнинах, а також лабораторні показники гемоглобін 38 г/л. Всі ушкодження утворились від дії тупого(их) предмету(ів);

-довідкою №205 (а.с.136), яка видана Бориспільському МВ в тому, що на приймальне відділення БЦРЛ звертався невідомий та повідомив про діагноз потерпілого;

-протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 24.06.2018 (а.с.146), відповідно до якого ОСОБА_15 впізнала матір ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-копією свідоцтва про смерть ОСОБА_16 № НОМЕР_4 (а.с.150), з якого вбачається, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, про що свідчить відповідні протоколи та не заперечувалось ними в судовому засіданні.

Також, у судовому засіданні судом були досліджені докази, що посвідчують та характеризують особу обвинуваченого, процесуальні витрати у справі, речові докази та письмові докази, надані стороною захисту.

Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Суд, вважає необґрунтованими доводи захисту щодо безпідставної відмови судом у проведенні слідчих дій в суді - слідчого експерименту за участю обвинувачуваного ОСОБА_8 з метою відтворення обстановки та обставин події. Ухвалою суду від 11.03.2019, було розглянуте дане клопотання сторони захисту, щодо необхідності проведення слідчої дії, а саме відтворення в погодних умовах, які існували на момент події (слідчий експеримент) та прийнято відповідне обґрунтоване і вмотивоване рішення. Під час досудового розслідування даного кримінального провадження слідчим проведено необхідні слідчі дії, на основі яких були встановлені вихідні данні, та на підставі яких було призначено та проведено судової автотехнічної експертизи №12-1/1249 від 19.07.2018 та судової автотехнічної експертизи №12-1/1247 від 25.07.2018. Відмовляючи у задоволенні даного клопотання, суд врахував, що стороною захисту не було обґрунтовано та доведено, що в результаті проведення слідчого експерименту можливо буде встановити обставини, які мають істотне значення для даного кримінального провадження. При цьому, в даному випадку були відсутні будь-які законні підстави для доручення органу досудового розслідування провести слідчу дію - слідчий експеримент.

Таким чином, доводи обвинуваченого та його захисника про встановлення наїзду автомобілі «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_3 на ОСОБА_10 ; швидкість руху, з якою рухався автомобіль обвинувачуваного «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , перед наїздом на ОСОБА_10 та відстань між ОСОБА_10 і автомобілем ОСОБА_8 у момент, коли останній побачив потерпілу, безпідставні.

У той же час, стороною захисту в судовому засіданні не заперечувався той факт і він є безсумнівним, що водій ОСОБА_8 керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись у правій смузі по автодорозі вул. Київський Шлях місто Бориспіль Київської області, у напрямку міста Харків, у темну пору доби та в умовах-недостатньої видимості, не врахував дорожню обстановку, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 12.2 Правил дорожнього руху України.

Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_8 у населеному пункті, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість та не зупинив керований ним автомобіль аж до повної її зупинки, унаслідок чого сталося ДТП і як наслідок настала смерть пішохода ОСОБА_10 .
Тому, на виконання водієм ОСОБА_8 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Так, достовірність показів обвинуваченого щодо обставин подій дорожньо-транспортної пригоди, а саме в частині того, що він керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21093» реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись на третій передачі у правій смузі по автодорозі вул. Київський Шлях місто Бориспіль Київської області, в напрямку міста Харків з дозволеною швидкістю руху у населеному пункті 30-50 км/год., у повному обсязі спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , додатковим протоколом огляду від 10.07.2018 та висновками судової авто-технічної експертизи №12-1/1249 від 19.07.2018 та № 12-1/1247 від 25.07.2018.

Таким чином, у діях ОСОБА_8 наявні ознаки порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Твердження обвинуваченого про те, що він під час руху візуально орієнтувався на автомобіль «Ауді» чорного кольору, який їхав паралельно з ним, у лівій смузі руху дороги, жодним чином не виправдовує його дії як водія транспортного засобу.

Положенням п. 1.3, п. 1.4 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники руху виконають ці правила.

Отже, при обранні швидкості руху ОСОБА_8 не повинен був орієнтуватися на попутний чи зустрічний транспорт, а керуючись власними знаннями та вміннями, оцінюючи обстановку в умовах недостатньої видимості, керуючись правилами дорожнього руху, самостійно повинен був зменшити швидкість або змінити напрямок свого руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, а в разі потреби, зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Ці Правила, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Щодо вирішення справи по суті, слід зазначити наступне.

Стороною захисту заявлено клопотання з наведенням численних доводів про недопустимість доказів сторони обвинувачення, згідно вимог ч.1 ст. 89 КПК України.

Так, захисником ОСОБА_9 під час судового розгляду заявлено клопотання про визнання протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 10.07.2018, недопустимим доказом, на підставі ст. 89 КПК України, оскільки при допиті свідок повідомив, що моменту наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_8 на ОСОБА_10 він не бачив, так як ДТП відбулося за його спиною, він повернувся обличчям до проїзної частини після того, як почув звук удару та побачив, що ОСОБА_10 лежить на проїзній частині. Відповідно до змісту протоколу слідчого експерименту, свідок ОСОБА_12 продемонстрував рух потерпілої з моменту її виходу на пішохідний перехід до моменту наїзду на неї автомобіля, після чого слідчим зроблено заміри подолання ОСОБА_10 відстані (Т1 = 7,8 с, Т2 = 7,7 с, Т3 = 7,9 с). Отже, ОСОБА_12 не бачив моменту наїзду, оскільки ДТП відбулося за його спиною, то він і не міг бачити руху потерпілої з моменту її виходу на пішохідний перехід до моменту наїзду на неї автомобіля, що не відповідають фактичним обставинами кримінального правопорушення. Окрім того захисник зазначив, що у протоколі слідчого експерименту слідчим зазначено, що автомобіль ОСОБА_8 рухався зі швидкістю близько 100 км/год., проте експериментально вказана швидкість слідчим не визначалася, наведене свідчить про очевидну недопустимість доказу - протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 від 10.07.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20.10.2011, у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Так, суд з таким ствердженням сторони захисту не погоджується, оскільки обставини, на які посилаються обвинувачений та захисник, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Суд не дійшов висновку про недопустимість доказу (протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 10.07.2018), якій брався до уваги експертом при дослідженні в частині вихідних даних щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, виходячи із наступного.

Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_17 , в частині того, що він не бачив моменту наїзду, оскільки ДТП відбулося за його спиною. Так, його показання в цій частині є плутаними, нелогічними та останній, в ході його допиту, неодноразово частково їх змінював, оскільки останнім зазначено, що пройшов значний проміжок часу та точних обставин ДТП він не пам`ятає.
Разом з цим, суд приходить до висновку, що свідок ОСОБА_17 не пам`ятає повністю обставини справи, оскільки з моменту ДТП, яке сталося 18.06.2018, близько 22 год. 10 хв., минув тривалий час, а тому в основу вироку суд покладає відомості протоколу слідчого експерименту за участю вказаного свідка від 10.07.2018, оскільки він проведений слідчим через незначний час з моменту ДТП.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, усі учасники ДТП брали у ньому участь добровільно, їм пропонувалося вчинити певні дії, повідомити про обставини ДТП тощо, що не суперечить вимогам ч. 3 ст. 240 КПК України.

Судом встановлено, що слідчу дію - слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_12 від 10.07.2018 було проведено у порядку, визначеному КПК. Так, норми права у справі щодо обвинувачуваного ОСОБА_8 застосовані правильно, то клопотання захисника про визнання доказу недопустимим, не може бути задоволено.

З цих же мотивів суд відмовляє в клопотанні захисника про визнання недопустимим доказом висновка експерта № 12-1/1249 від 19.07.2018, якій базуються на вихідних даних, отриманих під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , від 10.07.2018. Суд вважає, що проведення під час досудового слідства слідчого експерименту, призначення та проведення вищевказаної судової експертизи, було здійснено в повній відповідності з нормами ст.ст. 242-244 КПК України, кваліфікованими експертами, які попереджалися про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, а також вказаний висновок експерта достатньо мотивований, а в клопотанні не наведено достатніх підстав, які б свідчили про неправильність висновку експерта, у зв`язку з чим вказані докази є належними та допустимими в даному кримінальному провадженні.

Крім того, захисник ОСОБА_9 заявив клопотання та просив суд визнати акт медичного огляду ОСОБА_8 №118 від 19.06.2018, складений лікарем ОСОБА_18 , із зразками крові ОСОБА_8 та акт судово-токсологічного дослідження №563 від 23.06.2018, складений лікарем судово-медичним експертом токсикологом ОСОБА_19 , недопустимими доказами. Відповідно до вимог чинного законодавства, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторного дослідження встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду, на підставі якого вже видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зміст даного висновку повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, складається у трьох примірниках. Однак, даний висновок у матеріалах справи відсутній. Таким чином, встановлений слідчим стан сп`яніння ОСОБА_8 , є незаконним. Ці обставини в сукупності вказують на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_8 керував автомобілем марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у стані алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. В статті 85 КПК України закріплено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно із вимогами ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Згідно із ч. 2, 3 даної статті, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Крім того, ч. 1 ст. 87 КПК України закріплює, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Категорія «очевидна недопустимість доказів» є оціночною. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначає, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

З рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011, слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Як зазначалося вище суд, безпосередньо дослідивши наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов до наступного висновку.

Так, суд вбачає недопустимість указаних доказів, а саме: акту Бориспільської ЦРЛ медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №118 від 19.06.2018 (а.с.162) та акту судово-токсикологічного дослідження №563 на вміст спирту в крові гр. ОСОБА_8 від 23.06.2018 (а.с.131).

Згідно п. 11 розд. ІІ Інструкції оформлення матеріалів огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється згідно з чинним законодавством України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 , стороною обвинувачення до суду надано вищезазначені документи, відповідно до яких зазначено, що ОСОБА_8 в Бориспільській ЦРЛ здав біологічну речовину, а саме кров. Згідно з актом медичного огляду, водій керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Зі змісту ч. 3 ст. 245 КПК України вбачається, що відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 241 КПК України освідування здійснюється на підставі постанови прокурора та, за необхідності, за участю судово-медичного експерта або лікаря.

Зазначені вимоги КПК України при відібранні зразків крові у ОСОБА_8 слідчим не дотримано.

Поряд з цим, зразки крові лікарем відібрано у ОСОБА_8 без участі захисника, чим істотно порушено право особи на захист.

Згідно із ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17.07.1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 6, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наведена обставина зазначена у Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 в справі «Хужин та інші проти Росії», де Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина була доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону.

Також, згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Акт судово-токсикологічного дослідження № 563 від 23.06.2018, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 84 КПК України, не є джерелом доказів.

У порушення вимог ч. 2 ст. 102 КПК України при проведенні судово-токсикологічного дослідження та складанні акту № 563 від 23.06.2018, експерт не попереджався про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та про відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Окрім того, відповідно до п. 15, 16, 17, 18, 19, 20 розд. III. «Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів», за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акту медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма». Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Так, стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження було долучено лише акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №118 від 19.06.2018, складений лікарем ОСОБА_18 , та акт судово-токсологічного дослідження №563 від 23.06.2018, складений лікарем судово-медичним, експертом токсикологом ОСОБА_19 з метою виявлення наявності та визначення концентрації етилового спирту в крові громадянина ОСОБА_8 .

Однак, у матеріалах даної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 відсутній висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість його реакції, на стан сп`яніння, який би підтверджував, що 18.06.2018 ОСОБА_8 керував автомобілем «ВАЗ-21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у стані алкогольного сп`яніння.

Це свідчить про те, що при збирані доказів стороною обвинувачення до матеріалів даної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, допущено грубе порушення вимог чинного законодавства, так як до матеріалів справ, у випадку проведення огляду на стан сп`яніння особи в закладах охорони здоров`я обов`язково повинен бути долучений саме оригінал Висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння, а не акт медичного огляду або акт судово-токсикологічного дослідження. Відсутність оригіналу даного висновку позбавляє суд можливості пересвідчитись у достовірності інформації щодо перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки акт медичного огляду та акт судово-токсикологічного дослідження є документами, на підставі яких видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а не документами, які посвідчують факт того, що особа перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а тому у даному випадку вони не мають жодної юридичної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Наведені обставини, норми закону та зазначена вище практика Європейського суду з прав людини тягнуть за собою визнання недопустимими докази, а саме: Акт Бориспільської ЦРЛ медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №118 від 19.06.2018 (а.с.162), та акт судово-токсикологічного дослідження №563 на вміст спирту в крові гр. ОСОБА_8 (а.с.131).

Таким чином, оцінюючи, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, усі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідків запропонованих стороною обвинувачення, дослідивши запропоновані докази, висновки експертиз, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Таку кваліфікацію дій ОСОБА_8 суд вважає правильною.

Так, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною виною.

Таким чином, з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З цього приводу суд враховує, що обвинувачений під час керування автомобілем, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, допустив бездіяльність, яка полягає у тому, що він проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, та не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування на проїзній частині автодороги, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, та в момент виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Така бездіяльність заборонена ПДР України. Її допущення потягло за собою втрату змоги постійно контролювати автомобіль та безпечно керувати ним, внаслідок чого ОСОБА_8 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких у приміщені Бориспільської ЦРЛ, реанімаційного відділення загинула. Тому між бездіяльністю обвинуваченого та смертю ОСОБА_10 існує безпосередній причино-наслідковий зв`язок. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх діянь, хоча повинен був і міг їх передбачити. Це свідчить про наявність в його діяннях злочинної недбалості. Вчинений злочин є закінченим.

Згідно із п. 5 ст.364 КПК України учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатись лише на ті докази, які були дослідженні в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що ОСОБА_8 повинен бути засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також, у відповідності до ч. 2 ст. 66 КК України, суд відносить до обставин що пом`якшують покарання, вчинення ОСОБА_8 злочину в молодому віці та наявність у нього сечокам`яної хвороби. У зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Так, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання до восьми років позбавлення волі, а тому даний злочин є тяжким, але вчинений обвинуваченим з необережності.

06.11.2019 через канцелярію суду надійшов лист потерпілої ОСОБА_15 , яка є громадянкою Республіки Австрії, з проханням призначити обвинуваченому ОСОБА_8 реальне кримінального покарання у виді позбавлення волі. У листі потерпіла зазначила, що обвинувачений не приніс їй своїх вибачень та жодним чином не намагається компенсувати завдані їй збитки матеріального та морального характеру.

Однак, як роз`яснив Верховний суд ККС суд від 22.03.2018, у справі №759/7784/15-к, розуміння поняття «щире каяття», як таке, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Так, суд бере до уваги, що у матеріалах справи наявні дані на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_8 вчиняє активні дії для відшкодування збитків потерпілій (а.с.217-218, 222-223). Так, потерпіла ОСОБА_15 є громадянка Республіки Австрії, безпосередньо участь у розгляді даної справи не приймала, постійно проживає за кордоном, про що зазначає у листі. Інтереси потерпілої приставлені в суді представником - адвокатом ОСОБА_7 , а тому обвинувачений прямого контакту до потерпілої не має, у зв`язку із чим ОСОБА_8 двічі (03.04.2019 та 13.11.2019) направив їй листи з проханням вибачити його та пропозицією повідомити йому або його захиснику відомості, необхідні для перерахування їй коштів у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Суд враховує, що згідно з відомостями «Укрпошти», лист від 03.04.2019 не було отримано потерпілою у зв`язку з тим, що адресат не з`явився за його отриманням. Відомості щодо вручення листа від 13.11.2019 відсутні у зв`язку з незначним проміжком часу, що минув з моменту його надіслання обвинуваченим.

Обвинувачений неодноразово наголошував, що особисто зустрітися із потерпілою не має можливості, так як вона є громадянкою іншої країни, та на його прохання надати йому банківський рахунок потерпілої, остання із слів її представника відмовляється.

Крім того, в судовому засіданні із пояснень обвинуваченого, що підтверджено захисником, вони на досудовому слідстві та під час судового слідства приїжджали до представника потерпілої, та пропонували почати потерпілій відшкодовувати грошові кошти у сумі 50 тисяч гривень для початку, а потім поступову продовжувати переказувати кошти тисяч грн., а під час другої їхньої зустрічі 70, 120 тис. грн. Разом з цим, поспілкувавшись із представником потерпілої він повідомив, що вони прийняли рішення відмовитися від даної допомоги, так як вона є не співмірною з завданою шкодою, та потерпіла вимагає одразу всю суму коштів заявлену у цивільному позові.
Отже, суд робить висновок про те, що матеріальна та моральна шкода до сьогоднішнього часу обвинуваченим не відшкодована потерпілій з причин, які не залежать від його волі, у зв`язку з чим твердження потерпілої сторони про те, що ОСОБА_8 не вибачився та не вживає заходів до відшкодування шкоди не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
У зв`язку з викладеним, враховуючи, що обвинувачений визнає факт вчинення ним злочину, суд, на підставі ст. 66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття та намагання встановити зв`язок з потерпілою з метою відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено, так як з наведених вище обставин, суд виключено факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння.

Аналіз даних про особу обвинувачуваного вказує на те, що він раніше не судимий, злочин вчинив вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває. Одружений та має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також, ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, займається приватною діяльністю по ремонту автомобілів. Зареєстрований фізичною особою підприємець, який сплачує податки у встановленому законом порядку. За місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони та зарекомендував себе як трудолюбивий, у спілкуванні з людьми чемний, характер врівноважений. Користується повагою серед однолітків. Компрометуючих матеріалів до виконкому Рогозівської сільської ради на ОСОБА_8 та його родину не надходило. Ці обставини позитивно характеризують його особу.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

Призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_8 , суд враховує конкретні обставини вчинення злочину, суспільну небезпеку скоєного, правову позицію прокурора, думку потерпілої, представника потерпілої та захисника, дані про особу обвинуваченого, обтяжуючи та пом`якшуючи обставини, та з огляду на всі обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченому належить призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, на певний строк.

При цьому з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його тяжких наслідків, обставин, за яких відбулося порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_8 , додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, визначений в санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, суд враховує фактичну тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема, характер діяння, обстановку, способу, місце і час його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема, що він молодий чоловік, в нього є бажання працювати та відшкодовувати завдану злочином шкоду, стану його здоров`я ( наявність у нього сечокам`яної хвороби, каменю правого сечоводу), способу життя, а саме те, що він одружений, його дружина та малолітня донька перебувають на його утримані. Обвинувачений є фактично одним працюючим членом сім`ї, а наявність на його утриманні дружини та неповнолітньої доньки вимагає від ОСОБА_8 прийняття заходів для їх належного забезпечення та догляду за ними. Відповідно до характеристики за місцем проживання, обвинувачений зарекомендував себе виключно з позитивно боку. Суд враховує, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, а також, із урахуванням правової позиції учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_8 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на три роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Крім того, обвинувачений під час судового розгляду зазначив, що він планує поступово у силу своїх фінансових можливостей відшкодовувати суму цивільного позову, яка буде призначена судом, оскільки усвідомлює, що завдав родині загиблої моральних та душевних страждань. Стороною захисту вчинено активні дії для встановлення безпосереднього контакту з донькою загиблої ОСОБА_15 , яка фактично проживає в Австрії, та з якою немає прямого зв`язку, для відшкодування їй матеріальної та моральної шкоди. Позбавлення волі ОСОБА_8 , на думку суду, значно затягне чи майже унеможливить відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди потерпілій, яка їй зараз дуже необхідна, та яку ОСОБА_8 має бажання відшкодовувати.

Крім того, перебування обвинуваченого в місцях позбавлення волі ставить під загрозу гідне людське існування його родини, оскільки він є єдиним годувальним в сім`ї та на його утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.84). Крім того, він матеріально допомагає матері, забезпечуючи їй гідні умови існування, що не відповідає меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України.

Підсумовуючи все вище зазначене, суд вважає, що саме визначена міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

У ході розгляду кримінального провадження представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_15 на підставі договору, пред`явлено до ОСОБА_21 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Просить суд стягнути з ОСОБА_21 матеріальну шкоду в сумі 3300 000 (три мільйони триста тисяч) гривень 00 копійок та відшкодування матеріальної шкоди спричиненої внаслідок злочину пов`язаного із смертю її матері суму 76825 (сімдесят шість тисяч вісімсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок. Крім того просять стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 , судові витрати, які полягають у витратах на надання професійної правової допомоги в сумі 65800 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

Обвинувачений цивільний позов визнав частково.

Даний цивільний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у п. 6 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

При цьому суд звертає увагу, що ВСУ у постанові по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016, зробив правовий висновок, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, тобто останній вправі одержати повне відшкодування шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність такої особи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_8 має нести цивільну відповідальність по факту даного ДТП.

Так, внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було завдано матеріальну шкоди яка полягає в тому, що потерпіла ОСОБА_15 є громадянкою Австралії, де постійно проживає з своєю сім`ю, а тому дізнавшись про трагічні події, що трапилися з її матір`ю, негайно прилетіла з чоловіком до України, сума квитків на літак у обидві сторони складає 50201,1 грн. Крім того, ОСОБА_15 були понесені необхідні витрати на поховання ОСОБА_10 та на спорудження надгробного пам`ятника, які складають 26623 гривень 72 копійок. Це підтверджується копією роздруківки авіаквитків, копіями чеків та квитанцій витрат на проведення похорону. Окрім того, потерпіла понесла витрати на правову допомогу в розмірі 65800 гривень 00 копійок, що підтверджується копією квитанції №749832 від 03.07.2018.

Крім того, суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не оспорював підстави та належність понесення вищезазначених витрат, а навпаки визнав цивільний позов в цій частині у повному обсязі.

Таким чином, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, з обвинуваченого на користь потерпілої необхідно стягнути 142625 гривень 00 копійок.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди.

Встановлено, що у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_10 її донька ОСОБА_22 зазнала сильних душевних переживань та страждань. Потерпіла раніше проживала разом зі своєю матір`ю. Але у 2006 році виїхала на постійне місце проживання до Республіки Австрії, де проживає і сьогодні. Вони майже щодня спілкувалися по телефону. Вони постійно навідували один одного, а особливо на свята. Загибла дуже любила свого онука ОСОБА_23 та пояснити дитині відсутність бабусі дуже складно. На даний час донька загиблої не в змозі пристосуватися до думки, що вже ніколи не відчує тепло матері, її любові і турботи, не почує її голос, не побачить, не зможе розділити з нею смуток і радість, що вона ніколи не порадує своєю присутністю. ОСОБА_22 зазнала інтенсивність і тривалість перенесених психічних страждань. У такий спосіб їм була заподіяна моральна шкода.

З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала донька, пов`язаних з невідворотністю втрати матері, позбавленням можливості спілкуватись з нею в подальшому та істотними змінами в сімейному житті, ступеня вини ОСОБА_8 , та з огляду на вимоги розумності і справедливості розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_22 , становить 200 000 гривень 00 копійок.

Крім того, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на проведення експертиз у розмірі 2 574 гривень 00 копійок.

Запобіжні заходи не обирались, підстав для їх обрання судом не встановлено.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді арешту, накладеного, згідно ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.06.2018 (Справа №359/4864/18) на автомобіль «ВАЗ-21093» реєстраційний номер: НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_24 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - скасувати.
Керуючись ст.ст. 84, 86-87, 89, 94, 100, 102, 122, 124, 126, 127-129, 240-245, 318, 322, 342-351, 358, 363-371, 373-374 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 75-77, ч. 2 ст. 286 КК України, ч. 3 ст. 23, ст. ст. 1166-1167, 1187-1188 ЦК України, суд,

у х в а л и в:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортирними засобами на строк 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 3 (три) роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки виконувати окремо, з моменту вилучення указаних прав.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Овруцьким РВУМВС України в Житомирській області, 08.02.2008, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 , на користь держави - 2574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) гривень 00 копійок витрат на залучення експерта.

Цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_15 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Овруцьким РВУМВС України в Житомирській області, 08.02.2008, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки Республіки Австрії, паспорт НОМЕР_5 - 76825 (сімдесят шість тисяч вісімсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок, відшкодування завданої матеріальної шкоди; 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, відшкодування завданої моральної шкоди та 65800 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, відшкодування, які полягають у витратах на надання професійної правничої допомоги, а всього 342625 (триста сорок дві тисячі шістсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Захід забезпечення у кримінальному провадженні у вигляді арешту накладеного, згідно із ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.06.2018 (Справа №359/4864/18) на автомобіль «ВАЗ-21093», реєстраційний номер: НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_24 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - скасувати.
Речовий доказ в кримінальному провадженні після набрання вироком суду законної сили, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ-21093», реєстраційний номер: НОМЕР_3 , який перебуває на території спеціального майданчика тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська АДРЕСА_2 - передати власнику ОСОБА_24 .

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.
Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1