Провадження № 11-кп/4820/375/19
Категорія: ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з державною установою «Львівська установа виконання покарань (№19)» та Вінницьким апеляційним судом кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 від 23 листопада 2012 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Жмеринського міськрайонного суду від 27 лютого 2019 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Жмеринського міськрайонного суду від 27 лютого 2019 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , громадянина України, розлученого, багатодітного батька, непрацюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, і з застосуванням частини першої статті 69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення дактилоскопічного та одорологічного дослідження в сумі 1248 (одну тисячу двісті сорок вісім) грн.
Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст..100 КПК України.
За вироком суду, ОСОБА_8 2 серпня 2012 року, приблизно о 17-30 год, знаходячись біля будинку № 12 по проспекту Юності в м.Вінниці в автомобілі «Опель-астра», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належав Вінницькому обласному управлінню праці і соціального захисту населення і який був переданий для користування інваліду ОСОБА_9 , маючи умисел на напад на потерпілу ОСОБА_10 з метою заволодіння її грошовими коштами, під приводом купівлі у неї 8000 доларів США запропонував їй присісти в салон автомобіля. Після того, як потерпіла зайшла в салон автомобіля, обвинувачений ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, здійснив на неї напад, поєднаний із насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, нанісши заздалегідь заготовленим металевим автомобільним гайковим ключем чотири удари по голові, заподіявши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження у виді черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку середнього ступеню, перелому тім`яної кістки з розходженням швів зліва, забійних ран тім`я, пневмокранії. Під час нападу на потерпілу обвинувачений заволодів грошима в сумі 10000 грн, які знаходились у її сумочці, після чого з місця вчинення злочину на вищевказаному автомобілі зник.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Також просить виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставини щодо активного сприяння розкриттю злочину, наявності на утриманні трьох неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, як такі, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 . При цьому вказує, що судом, не взято до уваги те, що відносно ОСОБА_8 на розгляді у Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням останнього у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 353 КК України, а вчинений злочин відноситься до особливо тяжких злочинів. Крім того зазначає, що висновки суду про те, що однією з обставин, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , є активне сприяння розкриттю злочину, є безпідставним, оскільки обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, розкриттю злочину на стадії досудового розслідування не сприяв, відмовився від дачі показів відповідно до ст. 63 Конституції України, жодних інших слідчих дій за участі обвинуваченого на стадії досудового розслідування проведено не було. Звертає увагу і на те, що суд серед обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , визнав те, що він має на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, однак зазначене не може бути віднесено до пом`якшуючих вину обвинуваченого обставин, оскільки це лише дані, що можуть бути враховані як такі, що характеризують особу, але це жодним чином не пом`якшує його вини у скоєному. Крім того, судом визнано пом`якшуючою обставиною покарання ОСОБА_8 добровільне вжиття ним заходів до відшкодування матеріальної шкоди, проте, моральна шкода потерпілій ОСОБА_10 жодним чином не відшкодована. На думку апелянта, обираючи ОСОБА_8 на підставі ст. 69 КК України більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч. 4 ст. 187 КК України, суд належним чином не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про явну несправедливість призначення ОСОБА_8 покарання у межах санкції вказаної норми, а також судом не вмотивовано у вироку, чому встановлені обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та невірно застосовано ст. 69 КК України при призначенні покарання.

В запереченні захисник ОСОБА_7 просить вирок залишити в силі, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на їх заперечення, потерпілої та її представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами і в порядку ст.349 КПК України не оскаржується будь ким із учасників судового процесу, в тому числі і самим обвинуваченим.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.184 КК України, а саме як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, є вірною.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступені тяжкості вчиненого ними злочину та обставин, що пом`якшують покарання.

Суд першої інстанції, врахувавши обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину з послідовним даванням пізнавальних показань, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, стосовно яких не позбавлений батьківських прав та непрацездатних батьків, добровільність відшкодування матеріальної шкоди, які вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та з урахуванням особи винного, дійшов висновку про можливість призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини за цей злочин, застосувавши ст. 69 КК України.

Таке покарання, на думку суду буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.
Твердження прокурора про м`якість обраного обвинуваченому покарання та необхідність обрання більш суворого не ґрунтується на вимогах матеріального права, не узгоджується з мотивацією місцевого суду про наявність обставин, які в своїй сукупності істотно пом`якшують призначене винному покарання і дають підстави визнати їх такими, що суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого та спростовуються вимогами кримінального закону про загальні засади призначення такого.

Крім того, слід залишити поза увагою і доводи прокурора про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку посилання на обставини щодо активного сприяння розкриттю злочину, наявності на утриманні трьох неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, як такі, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки зазначене підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Посилання прокурора щодо невідповідності призначеного покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на обґрунтування апеляційних вимог прокурор не посилається на будь-які обставини або докази, які не були відомі суду або яким не надана оцінка у вироку. Тобто, у цій частині зазначено твердження загального характеру щодо невідповідності призначеного покарання принципам справедливості, обґрунтованості та неспівмірності його вчиненому злочину, а також у переоцінці фактичних обставин та доказів, яким судом першої інстанції у вироку була надана оцінка, з правильністю якої колегія суддів погоджується.
З врахуванням викладеного, підстав для скасування вироку, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Вирок Жмеринського міськрайонного суду від 27 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді