Постанова
Іменем України

13 червня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000105,

стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ст. 121 ч. 1 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник у касаційній скарзі виклала вимогу до суду касаційної інстанції про скасування судових рішень стосовно засудженого ОСОБА_7 із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Вимогу мотивувала істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , наголошує на порушенні апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів, залишенні поза увагою інших порушень процесуального закону, на які наголошувала захисник в апеляційній скарзі, доводи якої не були перевірені повною мірою, а отже невиконані вимоги ст. 419 КПК України.

2. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції, рішення якого оскаржується
За вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього увязнення за період з 22 лютого 2016 року до 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі, та з 22 червня 2017 року до 10 липня 2017 року з розрахунку один день попереднього увязнення за один день позбавлення волі.

Також вирішено долю речових доказів.

2.2 Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року стосовно засудженого ОСОБА_8 залишено без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
21 лютого 2016 року у вечірній час ОСОБА_7 , знаходячись в гостях у своєї знайомої ОСОБА_9 за місцем її тимчасового проживання на АДРЕСА_1 , де вживав спиртні напої також з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Під час виниклої сварки між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , ОСОБА_7 почав хватати її руками за шию, на що остання почала голосно кричати. На крики ОСОБА_10 до кімнати вказаного будинку зайшов ОСОБА_11 , який відтягнув від неї ОСОБА_7 , внаслідок чого правомірні дії ОСОБА_11 обурили ОСОБА_7 , викликали гостру неприязнь та умисел на спричинення тілесних ушкоджень за вказаних мотивів.
Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 , знаходячись там само, будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з метою умисного спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, з мотивів гострої неприязні до нього, утримуючи в руці кухонний ніж, знайдений ним в будинку, того ж дня приблизно о 21:30, умисно завдав ОСОБА_11 , який схилився в цей час над лежачою на дивані ОСОБА_10 , одного удару в лопаткову ділянку грудної клітини ліворуч, не переслідуючи за мету спричинити потерпілому ОСОБА_11 смерть. Бригадою швидкої медичної допомоги ОСОБА_11 надано належну медичну допомогу.
В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч. З ушкодженням нижньої долі легені; гемопневмотораксу ліворуч, що згідно з висновком судово-медичної експертизи від 14 березня 2016 року № 423 є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор у засіданні касаційного суду заперечувала проти доводів касаційної скарги захисника.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 72. Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення (чинна, в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII)
Частина 5. Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

4.1.2 Стаття 72. Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII)
Частина 5. Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

4.2.2 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

4.2.3 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також оцінено судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України (згідно з показаннями потерпілого, свідків, письмовими матеріалами справи, зокрема й даними, що містяться у висновках експертиз, тощо) [4.2.1, 4.2.2].
Касаційний суд не має повноважень на перевірку доводів касаційної скарги в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а виходить з обставин, установлених судами.

Отже, за встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_7 за ст. 121 ч. 1 КК України кваліфіковано правильно.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам кримінального процесуального закону, доводи апеляційної скарги захисника, зокрема й про оспорювання вини та істотні порушення вимог процесуального закону, перевірено повною мірою та спростовано з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення [4.2.3].
Не погоджується Суд й з доводами касаційної скарги в частині порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального закону під час апеляційного розгляду. Суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи своє рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, взяв до уваги вже відомі обставини цього кримінального провадження, які підтверджені доказами, дослідженими судом першої інстанції.
З огляду на викладене, доводи захисника про порушення апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів неспроможні, оскільки суд виходив із фактичних обставин, що були встановлені судом першої інстанції, та не надав їм іншої юридичної оцінки, відмінної від суду першої інстанції.

5.2 Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 72 ч. 5 КК України
Суд погоджується з доводами касаційної скарги захисника про необхідність зміни судових рішень стосовно засудженого ОСОБА_7 , застосувавши до останнього положення ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року з огляду на таке.
Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року було зроблено правовий висновок щодо застосування вказаних положень кримінального закону, з яким погоджується колегія суддів.
Відповідно до зазначеного правового висновку зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ст. 4 ч. 2 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його); Закон України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; Закон України від 21 червня 2017 року № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки повертає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; вирішуючи питання про те, якою редакцією ст. 72 ч. 5 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у частинах 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.
У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 вчинено злочин 21 лютого 2016 року, тобто під час дії статті 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIIIщодо зарахування у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі [4.1.2].
Окрім врахування дати вчинення злочину ОСОБА_7 до 20 червня 2017 року (включно), Суд бере до уваги й продовження застосування до нього заходів попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, тобто під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягають положення ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону № 838-VIII, які мають переживаючу (ультраактивну) дію.

Отже, ОСОБА_7 у строк відбування покарання з огляду на положення ст. 5 КК України щодо зворотньої дії закону про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує правове становище особи, має бути зарахований строк з 22 лютого 2016 року до 21 червня 2018 року включно (день набрання вироком законної сили) з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Таким чином, вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року стосовно засудженого ОСОБА_7 підлягають зміні в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі положень ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року стосовно засудженого ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України (в редакції закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 лютого 2016 року до 21 червня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті судові рішення стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3