ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №619/6196/14-к Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/368/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185, ч.2 ст.194, ч.2 ст.309 КК України
УХВАЛА
Іменем України

16 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 11.10.2018р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинувальний акт по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.194, ч.2 ст.309 К України повернуто прокурору.

Приймаючи вказане рішення районний суд послався на невідповідність обвинувального акту приписам ст.291 КПК України, а саме він не містить на думку суду формулювання обвинувачення, а також у ньому зазначена невірна кваліфікація в наслідок помилкової вказівки на завдання значної матеріальної шкоди замість шкоди у великому розмірі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що вважає висновки суду необґрунтованими, а посилання недоречними оскільки він наділений правом змінити обвинувачення в суді у разі необхідності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію сторони захисту, які вважали, що апеляція задоволенню не підлягає, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України.
Як вбачається зі змісту ухвали (т.3 а.с.71-72) суд першої інстанції послався на те, що за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність. У обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, яке фактично зведено до посилання на правову кваліфікацію кримінального правопорушення та на положення ч.3 ст.185, ч.2 ст.194, ч.2 ст.309 КК України без зазначення доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, фактів, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Проте дане твердження, колегія суддів не вважає таким, що є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, адже з матеріалів кримінального провадження випливає про те, що ці акти вже були предметом розгляду суду першої інстанції. Тож за структурою розбудови та змісту викладеної в ньому інформації, на думку колегії суддів, можуть бути випадки коли виклад фактичних обставин та обвинувачення збігається.

Разом з цим, суд першої інстанції звертає увагу на те, що з викладених фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що потерпілому спричинено шкоду у розмірі 203750грн., тобто шкоду у великому розмірі, оскільки зазначена сума в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину тож ці дії повинні кваліфікуватися за ч.4 ст.185 КК України, а кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України, яка визначає меж судового розгляду судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Дійсно чинний кримінальний процесуальний закон дозволяє прокурору змінити висунуте обвинувачення і навіть погіршите становище обвинуваченого проте це право прокурора, а не його обов`язок.
Проте, оцінюючи апеляційний довід прокурора, колегія суддів виходить з того, що за чинним процесуальним законодавством суд позбавлений можливості вплинути на позицію прокурора щодо зміни обвинувачення, а з урахуванням передбачених меж судового розгляду той не зможе самостійно змінити кваліфікацію з ч.3 ст.185 на ч.4 ст.185 КК України.
Таким чином, на думку колегії суддів, в супереч вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт не має правової кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність відповідно до викладених фактичних обставин та сформульованого обвинувачення.
Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляді не спростовуються апелянтом.

Звідси, колегія суддів вважає зазначені у рішенні суду недоліки такими, що в достатній мірі відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України, оскільки вони не дозволяють суду в подальшому прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, а ставлять його в залежність від позиції прокурора.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 11.10.2018р. відносно ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вказану ухвалу без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді