ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5074/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/182/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 31 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31 травня 2019 року задоволено клопотання Тернопільського міськрайонного відділу філії Державна установа «Центр пробації» в Тернопільській області та звільнено ОСОБА_7 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строку покарання з випробовуванням.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на те, що засуджена ОСОБА_7 під час іспитового строку до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася. Крім того, в матеріалах особової справи відсутні документально підтверджені відомості про те, що засуджена ОСОБА_7 мала реальну можливість виконати покладені на неї обов`язки, що не може свідчити про небажання засудженої стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам у справі, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника Тернопільського міськрайонного відділу з питань пробації філії Державної установи Центр пробації в Тернопільській області, скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням та направити засуджену ОСОБА_7 для відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду від 12.12.2017 року.

Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що засуджена ОСОБА_7 не виконувала покладені на неї обов`язки, а тому в силу вимог ч.1 ст.78 КК України та ч.2 ст.165 КВК України відсутні підстави для звільнення від призначеного їй покарання.

Зазначає, що неявки засудженої ОСОБА_7 протягом іспитового строку до уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин та без подання будь-яких підтверджуючих документів свідчать про ухилення від виконання покладених на неї обов`язків та небажання стати на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану апеляцію, просить її задовольнити, засуджену ОСОБА_7 , яка просить ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1(один) рік та покладено на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України: в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджена ОСОБА_7 для ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання в Державну установу «Центр пробації» в Тернопільській області не з`являлася, в зв`язку з чим з 16 квітня 2018 року перебувала у розшуку.

Разом з тим, в матеріалах особової справи №14/2018 р. засудженої ОСОБА_7 відсутні належним чином повідомлення про те, що засуджена знала, що має з`явитися в Державну установу «Центр пробації» в Тернопільській області та те, що її поставлено на облік.

Відповідно до пояснення засудженої ОСОБА_7 від 07 травня 2019 року остання з органу пробації повідомлень не отримувала, про те, що її розшукують не знала, а дізналася лише 03 травня 2019 року від свого колишнього чоловіка. Вказала, що на момент проголошення вироку суду проживала за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою вказаною у вироці суду, з серпня 2018 року переїхала у с.Кам`янки Підволочиського району, а з квітня 2019 року і по даний час мешкає у АДРЕСА_2 , тому не мала можливості з`явитися в орган пробації у зв`язку із тим, що повідомлення на вказані адреси не надходили.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, вказавши, що засуджена ОСОБА_7 , перебуваючи у розшуку, 07 травня 2019 року самостійно з`явилася у ТМРВ ДУ Центр пробації, надавши пояснення про поважність причин її відсутності, що не може свідчити про небажання засудженої стати на шлях виправлення.

Окрім цього, суд дослідив, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, до адміністративної та кримінальної відповідальності під час іспитового строку не притягувалася та іспитовий строк, призначений їй судом, закінчився 11 грудня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за клопотанням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Виходячи із аналізу положень ч.1 ст.78 КК України та ч.2 ст.165 КВК України, суддя, вирішуючи питання про звільнення засудженого від призначеного покарання після закінчення іспитового строку зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальну можливість виконати покладені на нього обов`язки, чи вчинив новий злочин, і чи можна розглядати наведені стороною справи, яка заперечує проти такого звільнення, факти як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені вимоги закону, дійшов вірного висновку про те, що неявка засудженої на виклики до ТМРВ філії ДУ «Центр пробації» та перебування у розшуку з 16 квітня 2018 року не може свідчити про умисне ухилення ОСОБА_7 від виконання покладених на неї за вироком суду обов`язків.

Вказані обставини не дають підстав вважати, що засуджена мала реальну можливість виконати покладені на неї обов`язки.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність будь-яких обставини на підтвердження факту небажання засудженої стати на шлях виправлення та те, що іспитовий строк у ОСОБА_7 закінчився, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_7 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строку покарання з випробовуванням.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, відсутні підстави для її скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи