УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого СУГУНП в Запорізької області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кухара взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону, у військовому званні «старший солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 раніше не судимого,
- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що в провадженні Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 травня 2016 року наказом № 63-рс командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця за контрактом, старшого солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду кухар взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація та з 18 березня 2014 року настав особливий період, який діє по теперішній час.

За наведених обставин, старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Однак, 20 грудня 2017 року старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину без поважних причин військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та незаконно перебував за межами частини НОМЕР_1 до 25 січня 2018 року.

Він же, 21 квітня 2018 року о 09 годині 00 хвилин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , повторно протягом року, самовільно залишив військову частину без поважних причин військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймає та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляє та незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 до теперішнього часу.

Таким чином, 20 грудня 2017 року старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину без поважних причин військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та незаконно перебував за межами частини НОМЕР_1 до 25 січня 2018 року.

Він же, 21 квітня 2018 року о 09 годині 00 хвилин, повторно протягом року, самовільно залишив військову частину без поважних причин військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 до теперішнього часу.

18.10.2018 року відносно ОСОБА_5 , складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Оскільки місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 не встановлено, 18.10.2018 року в порядку ст.281 КПК України його оголошено у розшук.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: матеріалами проведення службової перевірки; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 .

Згідно вимог п.4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризику передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування, тобто жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вивченням особистості підозрюваного встановлено, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, відповідальність за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку з чим ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового слідства, що є одним з ризиків невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, передбаченого п.1 ч.1 ст.176 КПК України, не забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_5 процесуальних обов`язківоскільки останній постійно проживає у АДРЕСА_2 , а кримінальне правопорушення останнім вчинено у м. Запоріжжя, у зв`язку з чим ОСОБА_5 може змінити місце проживання, що вказує на можливе порушення вказаного запобіжного заходу.

Відсутність соціальних зв`язків ОСОБА_5 виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п.2 ч.1 ст. 176 КПК України. Окрім того на теперішній час не надходило заяв про передачу підозрюваного на особисту поруку.

Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 проходить військову службу за контрактом у військовій НОМЕР_2 на посаді кухара та не теперішній час незаконно перебуває за межами військової частини, він не має постійного джерела доходів, що унеможливлює застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави,передбаченого п. 3 ч.1 ст. 176 КПК України.

Про неможливість обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту свідчить про те, що підозрюваний постійно проживає у АДРЕСА_2 , а кримінальне правопорушення останнім вчинено у м. Запоріжжя. Крім того, вказаний запобіжний захід не може бути ефективним заходом способів ухилення від досудового слідства та суду, оскільки ОСОБА_5 може переховуватись та порушити вказаний запобіжний захід, передбачений п. 4 ст. 176 КПК України.

У зв`язку з вищевикладеним, з метою запобігання ризику переховування від органів досудового слідства, ОСОБА_5 слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просять його задовольнити на підставах, які викладені у клопотанні.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний проти клопотання слідчого заперечували повністю, вважають пред`явлену підозру необґрунтованою та ризики на які посилається слідчий недоведені, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
18.10.2018 року відносно ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407 КК України. У зв`язку із тим, що місцезнаходження ОСОБА_5 встановлено не було, 18.10.2018 року, в порядку ст.281 КПК України, його було оголошено в розшук. 02.09.2019 року о 20 год. 40 хв. ОСОБА_5 було затримано та доставлено до установи ІТТ №1 ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію не винуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , дані про особу підозрюваного, який постійно проживає у Херсонській області, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, не має постійного джерела доходів.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого тяжкості, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та наведено прокурором у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Виходячи з інкримінованого ОСОБА_5 злочину, з урахуванням даних про його особу, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.

Також з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про недостатність таких даних для оцінки поведінки підозрюваного належною при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу.

В ході розгляду клопотання стороню захисту не надано слідчому судді доказів в обґрунтування доводів про відсутність у підозрюваного ОСОБА_5 наміру вчинити дії, направлені на переховування від органу досудового розслідування.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, спростовує можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу,

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК, слідчий суддя вирішує питання про визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, розмір якої у відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину середньої тяжкості встановлюється у розмірі від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи розмір застави, суд виходить з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України, враховує матеріальний стан підозрюваного, тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, та з урахуванням ст. 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2018 рік щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2019 року складає 1921 грн., вважає за необхідне визначити заставу в межах, передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, а саме: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід обчислювати з 02 вересня 2019 року, тобто з моменту фактичного затримання підозрюваного та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 до 31.10.2019 року включно.

Керуючись ст.ст. 3, 9, 22, 177, 178, 183, 193, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 31 жовтня 2019 року включно, який обчислювати з 02 вересня 2019 року.
Встановити заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 38 420 ( тридцять вісім тисяч чотириста двадцять ) гривень 00 копійок, яка може бути внесена протягом строку дії даної ухвали на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області: № 1205, ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ТУ ДСА України в Запорізькій області, , призначення платежу застава ОСОБА_5 (в призначенні платежу необхідно вказувати: П.І.Б. сторін по справі, номер справи і суд, в якому розглядається справа).

Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:

- прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 чи іншому заставодавцю, відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки його невиконання.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у звязку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Визначити строк дії ухвали до 31 жовтня 2019 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1