Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9043/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2019 року,
за участю: прокурора ОСОБА_7 ,
представників третьої особи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу, як незаконну та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 .. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що відповідно до ухвали слідчого судді ФОП ОСОБА_12 використовує земельну ділянку без будь-яких правовстановлюючих документів, а тому вказаним кримінальним правопорушенням завдано матеріальних збитків державі у розмірі 350687,29 грн.. Однак, вказану земельну ділянку використовує він - ОСОБА_6 , що підтверджується договором оренди землі №61 від 19 квітня 2019 року, актом прийому передачі від 19.04.2019 року, викопіюванням із плану землекористування, витягом про нормативну грошову оцінку, клопотанням про надання в оренду, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровим планом земельної ділянки, викопіюванням з картографічної основи Державного земельного кадастру. Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції, внаслідок чого накладено арешт на майно користувача, який не може нести відповідальності за вчинення кримінального правопорушення іншими особами, а позбавлення власника можливості користуватися і розпоряджатися земельними ділянками та посівами сільськогосподарських культур завдає значних матеріальних збитків. Судом першої інстанції порушені вимоги ст.172 КПК України щодо виклику в судове засідання його як користувача земельної ділянки чи безпосередньо ОСОБА_12 .
Згідно оскарженої ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 12 вересня 2019 року клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 - задоволено. Накладено арешт на частину земельної ділянки площею 30,7583 га за межами с. Гуто-Мар`ятин Народицького району Житомирської області, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером - :07:004:0008, що відноситься до земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), сільськогосподарського призначення з визначеним цільовим призначенням (код КВЦПЗ 16.00) на території Народицької селищної ради Народицького району Житомирської області, з тому числі й на посіви сільськогосподарських культур, що знаходяться на вказаній частині земельної ділянки з кадастровим номером :07:004:0008. площею 30,7583 га, з правом користування вказаним майном, однак із позбавленням права розпорядження ним, з метою запобігання його відчуженню.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в підтримку апеляційних вимог ОСОБА_6 , думку прокурора, яка просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню з таких підстав.
На переконання апеляційного суду, вирішення слідчим суддею клопотання про арешт майна ОСОБА_6 відбулося з істотним порушенням вимог ст.ст.98, 131, 132, 171, 172, 173, 370 КПК України.
Так, в порушення положень ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі користувача майна, оскільки в слідчого судді були відсутні підстави вважати, що таке неповідомлення користувача буде процесуально необхідним з метою забезпечення арешту, як передбачено ч.2 ст.172 КПК України.
Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000299 від 23.08.2019. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого щодо арешту майна - земельної ділянки с. Гуто-Мар`ятин Народицького району Житомирської області з кадастровим номером :07:004:0008, не переконався в обґрунтованості доводів клопотання слідчого та не перевірив їх під час судового розгляду.
Як встановлено апеляційним судом, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, нікому про підозру не повідомлено, конфіскація чи спеціальна конфіскація майна згідно чинного законодавства за вчинення вказаного злочину не передбачена, цивільний позов не заявлено.
За результатами апеляційного розгляду встановлено, що користувачем земельної ділянки №:07:004:0008 є не ОСОБА_12 , а ОСОБА_6 , який є фізичною особою підприємцем і користується цією земельною ділянкою на підставі: договору оренди землі (попередній) №61 від 19.04.2019 року укладений між орендодавцем - Народицькою селищною радою в особі селищного голови ОСОБА_13 та орендарем - ФОП ОСОБА_6 (а.с.36-38); розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (а.с.38); акту прийому-передачі земельної ділянки від 19.04.2019 (а.с.39); витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.41).
Зазначена земельна ділянка №:07:004:0008 як речовий доказ в кримінальному провадженні матеріалами клопотання не підтверджена, відповідна постанова слідчого про визнання її речовим доказом відсутня.
Всупереч ст.170, ч.2 ст.171 КПК України в клопотанні слідчого відсутнє належне посилання на підстави і мету накладення арешту на майно та відповідне обґрунтування такого арешту.
В порушення ст.173 КПК України слідчий суддя в оскарженій ухвалі також не встановив підставу та мету для арешту майна, не звернув увагу на обґрунтованість доводів органу досудового розслідування про самовільне зайняття земельної ділянки, тоді як, додані до апеляційної скарги документи свідчать про наявність земельного спору, що стосується цивільно-правових відносин.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність слідчим, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання як накладення арешту на майно у права і свободи особи.
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності (користування) під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, слідчим та прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. При цьому, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення, яке за відсутності належних процесуальних підстав, обмежує право ОСОБА_6 на відповідне користування майном.
Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 12 вересня 2019 року щодо накладення арешту на частину земельної ділянки площею 30,7583 га за межами с. Гуто-Мар`ятин Народицького району Житомирської області, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером - :07:004:0008, є незаконною та підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання слідчого щодо накладення арешту на зазначене майно.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2019 року про накладення арешту на частину земельної ділянки площею 30,7583 га за межами с. Гуто-Мар`ятин Народицького району Житомирської області, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером - :07:004:0008 з правом користування вказаним майном, однак із позбавленням права розпорядження ним, з метою запобігання його відчуженню, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 про арешт на майно - частину земельної ділянки площею 30,7583 га за межами с. Гуто-Мар`ятин Народицького району Житомирської області, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером - :07:004:0008, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :