Номер провадження: 11-кп/813/1800/19
Номер справи місцевого суду: 521/9702/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника колонії ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_9 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Ленінталь, Овідіопольського р-н., Одеської обл., громадянка України, з неповної середньою освітою, не заміжня, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

засудженої вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25 червня 2012 року за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення 4 місяці 1 день, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що засуджена при відбуванні покарання характеризується посередньо, отримала заохочення 02.09.2013 року, 27.10.2014 року, 27.12.2017 року та стягнення 07.11.2016 року, 08.11.2016 року. За таких обставин суд першої інстанції вбачав, що засуджена ОСОБА_9 отримуючи заохочення, все одно порушувала правила утримання засуджених, за що на неї накладали стягнення, які хоча й погашені, однак на думку суду, вказане не доводить виправлення ОСОБА_9 .
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до ОСОБА_9 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_9 не довела поведінкою і ставленням до праці своє виправлення є необґрунтованими та такими, що суперечать обставинам, які перевірені у судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що виправлення ОСОБА_9 доведено сумлінною поведінкою, чесним ставленням до праці, що підтверджується характеристикою з ЧВК №74.

Крім цього, накладені на ОСОБА_9 стягнення погашені, а отже не можуть бути враховані при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 та представника колонії ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за заявою засудженої та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Біляївського районного суду Одеської області від 25 червня 2012 року, ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк покарання ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення 4 місяці 1 день, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджена ОСОБА_9 на момент розгляду в суді її заяви про умовно-дострокове звільнення відбула строку призначеного покарання, відповідно до ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2016 року.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що частина призначеного ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі була перерахована засудженій з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що засуджена ОСОБА_9 стала на шлях виправлення апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженої ОСОБА_9 , яка, відповідно до характеристики адміністрації колонії, за період тримання в ДУ «Чорноморська виправна колонія №74» характеризувалася посередньо, має три заохочення та два погашених стягнення, працевлаштована швачкою першого розряду.

Крім того, ОСОБА_9 неодноразово за порушення режимних умов заслуховувалася на засіданнях дисциплінарних комісій колонії та до неї були застосовані заходи виховного характеру, які позитивних результатів не дали, оскільки засуджена не робить належних висновків та подає негативний приклад іншим засудженим.

Апеляційний суд приймає до уваги, що 23 листопада 2016 року комісією установи ЧВК №74 було відмовлено засудженій ОСОБА_9 у переведенні для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації, як такій, що не стає на шлях виправлення.

При цьому, 18 липня 2018 року комісією установи ЧВК №74 було відмовлено засудженій ОСОБА_9 у направленні матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як такій, що не стала на шлях виправлення.

Крім цього, 22 травня 2019 року комісією установи ЧВК №74 було розглянуто матеріали стосовно умовно-дострокового звільнення ОСОБА_9 , але засудженій було відмовлено, як такій, що не довела свого виправлення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що на даний час призначене ОСОБА_9 покарання не досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженої, а тому не вбачає підстав для її умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 376, 404,405,407,418,419, 537,539 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3