ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2816/19 Справа № 185/5184/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000106 за апеляційними скаргами першого заступника прокурора області ОСОБА_7 , прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2019 року щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
05.06.2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 289 ч.2, 185 ч.3, 185 ч.2, 186 ч.2, ст.15 ч.2 ст.185 ч.3 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, 09.02.2016 року звільнений за відбуттям строку покарання;
27.03.2019 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області за ст.ст. 263 ч.1, 185 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, -
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.В`язівок Павлоградського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , -
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2019 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.190, ч.3 ст. 185 КК України.
ОСОБА_9 призначено покарання: - за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; - за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
У відповідності з ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складення покарання, призначеного за даним вироком, та покарання, призначеного за вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2019 року, визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
ОСОБА_9 призначено за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за постановленим вироком приєднано частково невідбуте покарання за вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2019 року, визначивши ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 та ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання: - за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців; - за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Стягнуто на користь держави вартість проведених судово-товарознавчих та судово-дактилоскопічних експертиз експертами Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України: - з обвинуваченого ОСОБА_9 у розмірі 1716 гривень; - з обвинуваченого ОСОБА_10 у розмірі 628.04 гривень; - солідарно з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у розмірі 3768.24 гривень.
Вирішено питання речових доказів.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за епізодами викрадення 15.01.2019 року майна потерпілого ОСОБА_11 ; 18.02.2019 року майна потерпілої ОСОБА_12 ; як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно за епізодом заволодіння 13.02.2019 року майном шляхом обману потерпілої ОСОБА_13 ; як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до житла - за епізодами викрадення 01.04.2019 року майна потерпілого ОСОБА_14 ; 14.04.2019 року майна потерпілої ОСОБА_15 ..
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_10 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до житла - за епізодами викрадення 01.04.2019 року майна потерпілого ОСОБА_14 ; 14.04.2019 року майна потерпілої ОСОБА_15 ; як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно за епізодом відкритого викрадення 20.04.2019 року майна потерпілого ОСОБА_16 .
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 15.01.2019 року приблизно о 03.00 годині обвинувачений ОСОБА_9 , зайшовши на подвір`я будинку АДРЕСА_3 , через відчинені двері проник до приміщення літньої кухні, реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, діючи умисно, таємно, повторно з полиці біля вікна викрав телеприймач DV3 T2 terrestrial. З місця злочину обвинувачений ОСОБА_9 з викраденим майном зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 199.67 гривень.
Крім того, 13.02.2019 року приблизно о 18.00 годині обвинувачений ОСОБА_9 , проходячи по вул. Будівельній м. Павлограда, побачивши раніше незнайому потерпілу ОСОБА_13 , яка вигулювала собаку, підійшовши до останньої, реалізуючи злочинний умисел на повторне заволодіння мобільним телефоном потерпілої шляхом обману, заздалегідь не маючи наміру повертати мобільний телефон, попросив у потерпілої ОСОБА_13 дати йому мобільний телефон марки «Айфон 4», щоб зателефонувати. В свою чергу потерпіла ОСОБА_13 , будучи введена в оману та помилково впевнена в правильності та добросовісності дій обвинуваченого, добровільно передала обвинуваченому ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Айфон 4». Обвинувачений ОСОБА_9 скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_13 відволіклась на свою собаку та за ним не спостерігає, зник з місця скоєння злочину, таким чином заволодівши умисно, повторно, шляхом обману мобільним телефоном марки «Айфон 4», спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 1100 гривень.
Крім того, 18.02.2019 року в невстановлений в ході досудового слідства час обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , - реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що його матері, потерпілої ОСОБА_12 не було вдома, та за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, діючи умисно, таємно, повторно з кімнати будинку викрав холодильник марки «Індезіт». З місця злочину обвинувачений ОСОБА_9 з викраденим майном зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 5800 гривень.
Крім того, 01.04.2019 року приблизно о 22.30 годині обвинувачений ОСОБА_9 разом з обвинуваченим ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до житла, зайшли на територію будинку АДРЕСА_4 , та діючи умисно, повторно, за попередньою змовою, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає та їх дії залишаються непоміченими сторонніми особами, обвинувачений ОСОБА_9 за допомогою драбини через отвір в горищі проник до кухні приміщення будинку, звідки таємно викрав плазмовий телевізор чорного кольору Самсунг LED UE28H4000 вартістю 2966.67 гривень, бензопилу GrunhelmGS-5200 M вартістю 1166.67 гривень, DVD-програвач KENWOOD dvf 3200 вартістю 530 гривень. Всі вказані речі обвинувачений ОСОБА_9 передавав через отвір в горищі обвинуваченому ОСОБА_10 , який весь час знаходився біля будинку. З місця злочину обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з викраденим майном зникли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 4663.34 гривень.
Крім того, 14.04.2019 року приблизно о 22.00 годині обвинувачений ОСОБА_9 разом з обвинуваченим ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до житла, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_5 , та діючи умисно, повторно, за попередньою змовою, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає та їх дії залишаються непоміченими сторонніми особами, шляхом зняття скла з віконної рами проникли в середину будинку. Опинившись в зальній кімнаті обвинувачений ОСОБА_10 викрав мобільний телефон марки Нокіа 6131 вартістю 466.67 гривень з сумки на ліжку, що належить потерпілій ОСОБА_15 . Пройшовши до холодильника, який стояв в коридорі, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 викрали продукти харчування. З місця злочину обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з викраденим майном зникли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_15 матеріальний збиток на загальну суму 466.67 гривень.
Крім того, 20.04.2019 року приблизно о 14.00 годині обвинувачений ОСОБА_10 , проходячи неподалік від покинутого будинку поруч з будинком АДРЕСА_6 та побачивши раніше знайомого потерпілого ОСОБА_16 , який розмовляв по телефону та тримав його в правій руці, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, шляхом ривку вихопив з правої руки потерпілого ОСОБА_16 мобільний телефон Нокіа 302. З місця злочину обвинувачений ОСОБА_10 з викраденим майном зник, продавши викрадений мобільний телефон в магазині на центральному ринку м.Павлограда, отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_16 матеріальний збиток на загальну суму 563.33 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі перший заступник прокурора області, не оскаржуючи фактичних обставин злочину та не оспорюючи доведеності вини обвинувачених, просить вирок суду змінити в частині розподілу процесуальних витрат, зазначивши в резолютивній частині вироку, що процесуальні витрати на користь держави на залучення експерта для проведення судово-товарознавчих експертиз №39/4.6/189 від 08.05.2019, 43/12.1/317 від 07.05.2019, 39/4.6/184 від 02.05.2019, 43/12.1/331 від 15.05.2019 стягнути з ОСОБА_17 та ОСОБА_10 по 1884 грн. 12 коп. з кожного. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Крім того, згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України, встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнуті ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.
Проте, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, ухвалено стосовно ОСОБА_17 та ОСОБА_10 обвинувальний вирок та не визначено розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі 3768,24 грн. на користь держави слід стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_17 та ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі прокурор Павлоградської місцевої прокуратури, не оскаржуючи фактичних обставин злочину та не оспорюючи доведеності вини обвинувачених, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України призначити покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. За ст. 185 ч.3 КК України призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Юр`ївського районного суду від 27.03.2019 та остаточно призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Вказати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_17 рецидив, злочинів. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України.
Згідно зі ст. 34 КК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду №7 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та іх правові наслідки», рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Оскільки, відповідно до частини першої статті 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, то вчинення саме в цей період нового умисного злочину утворює з попереднім умисним злочином їх рецидив.
Суд першої інстанції, постановляючи вирок стосовно ОСОБА_17 не вказав обставиною, що обтяжує його покарання, рецидив злочинів.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора області та просив її задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури не підтримав.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах вимог апеляційної скарги.
Правильність кваліфікації дій обвинувачених за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення в частині стягнення процесуальних витрат, суд першої інстанції належним чином не врахував, що солідарне стягнення витрат на проведення експертизи процесуальним законом не передбачене, з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до п.п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 373 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат № 11 від 7 липня 1995 року, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з рахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції ухвалив про солідарне стягнення з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судових витрат в сумі 3768.24 гривні за проведення судово-товарознавчих експертиз.
Проте, ухвалюючи обвинувальний вирок, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Враховуючи рівну участь обох обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з них вартість проведених у справі судово-товарознавчих експертиз № 39/4.06/189 від 08.05.2019, № 43/12.1/317 від 07.05.2019 року, № 39/4.6/184 від 02.05.2019 року, № 43/12.1/331 від 15.05.2019 в рівних частках по 1884 грн. 12 коп. З кожного, а тому в цій частині вирок суду підлягає зміні.
Доводи апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, про те, що у мотивувальній частині вироку не вказано обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 - рецидив злочинів, колегія суддів вважає необґрунтованими, з таких підстав.
Статтею 32 КК України передбачено, що повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до ст. 34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2019 року засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 253, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.
За цим вироком ОСОБА_9 інкриміновано дії, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_9 , обґрунтовано не визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому - рецидив злочину, оскільки дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ознакою повторності, а тому відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, ознаку злочину, що впливає на його кваліфікацію, не можна враховувати ще раз при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора області ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2019 року щодо ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні злочинів за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та щодо ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні злочинів за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України змінити.
Стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судові витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз № 39/4.6/189 від 08.05.2019 року, № 43/12.1/317 від 07.05.2019 року, № 39/4.6/184 від 02.05.2019 року, № 43/12.1/331 від 15.05.2019 року, на користь держави, по 1884 гривень 12 копійок з кожного.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4