Провадження №1-кп/523/1273/19
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

07.11.2019 року

Суворовський районний суд м. Одеси в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду в м.Одесі обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0001302, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, не працюючого, студента, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 263 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2019 року більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись на вул. Хуторській в м. Одесі, більш точне місце не встановлено, шляхом знахідки придбав телескопічний кийок, який є холодною зброєю. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на незаконне носіння телескопічного кийка. В подальшому, ОСОБА_5 не маючи передбаченого законом дозволу на зберігання телескопічного кийка, в порушення вимог п. 9 абзацу другого Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему», відповідно до якого видача дозволів на виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорону, перевезення і використання холодної зброї, здійснюється у порядку, визначеному МВС, а також в порушення вимог Наказу МВС України №622 від 21.08.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», відповідно до якого особа для придбання, зберігання і використання холодної і охолодженої зброї, повинна отримати відповідний дозвіл органів внутрішніх справ, однак, ОСОБА_5 умисно, незважаючи на вищевказані вимоги нормативних актів, став носити при собі даний телескопічний кийок до часу виявлення та вилучення його у ході огляду працівниками поліції, а саме 09 вересня 2019 року за адресою: м.Одеса, вул. Агрономічна біля будинку № 69-А.
В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав в повному обсязі, та підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті.
У даному кримінальному провадженні 21 жовтня 2019 року між прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_6 , захисником ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ст. 263 ч. 2 КК України.
Сторони, відповідно до угоди про визнання винуватості, погодились на призначення покарання ОСОБА_5 за ст. 263 ч. 2 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент підписання угоди складає 850 гривень.
Крім того, сторони угоди визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор ОСОБА_7 вважала, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 263 ч. 2 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник ОСОБА_4 також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_5 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 263 ч. 2 КК України є правильною, за ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, вчинений організованою групою.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості. З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, а також ураховуючи позитивну характеристику обвинуваченого, відсутність судимостей, викриття організатора злочинного угруповання та інших членів організованої групи, його неактивну роль при вчиненні злочинів, позицію потерпілих щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 та згоду на укладання відповідної угоди.
За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 475 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 жовтня 2019 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_5 , захисником ОСОБА_4 .

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 263 ч. 2 КК України.

Призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 21 жовтня 2019 року покарання за ст. 263 ч. 2 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
Стягнути з засудженого ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 04 копійки.

Речові докази, телескопічна дубинка, яка зберігається в камері схову Суворовського ВП, - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1