ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/220/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2566/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.15 п.10 ч.2 ст.115, ч.1 ст.187 КК України
УХВАЛА
Іменем України

13 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженням за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 24.06.2019р. відносно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_9 і цей строк продовжено на 60 днів тобто до 22.08.2019р. включно.
Судом першої інстанції, під час обрання та продовження запобіжного заходу констатовано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.15 п.10 ч.2 ст.115, ч.1 ст.187 КК України, за вчинення яких, у разі визнання його винуватим за п.10 ч.2 ст.115 КК України може бути призначене покарання довічне позбавлення волі. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суду не було представлено.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу та змінити йому запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний с тримання під вартою, а саме на домашній арешт з застосуванням електронного носія, передбаченого ст.195 КПК України. В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням КПК України, Конституції України, практики Європейського суду та Конвенції з Прав Людини, а також зазначив, що докази у відношенні нього сфальсифіковані та зібрані з порушенням КПК України.
Вислухавши доповідь головуючого, думку сторони захисту, які просили задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції правомірним, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.17) прокурор у кримінальному провадження подав клопотання про продовження строку тримання під вартою в той час, як обвинувачений та його захисник заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний с тримання під вартою, а саме на домашній арешт з застосуванням електронного носія (т.1 а.с.22-25).

Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі і продовжив цей строк до 22.08.2019р.
Зі змісту обвинувального акту (т.1 а.с10-16) вбачається, що ОСОБА_9 до цього вже неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності та проти статевої свободи і недоторканості особи.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалуБалаклійського районного суду Харківської області від 24.06.2019р. відносно ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий

Судді