КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0002013 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самара (Російська Федерація), громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 27.10.1997 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 143 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки. 11.06.1998 року постановою Слов`янського міського суду Донецької області відстрочку виконання вироку скасовано та направлено ОСОБА_7 для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі;
- 20.05.2002 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 07.07.2004 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 27.04.2010 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 26.05.2010 року Дружківським міським судом Донецької _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1973/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 26.05.2010 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 23.07.2010 року Краматорським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 29.09.2010 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 19.02.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

- 15.04.2014 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- 14.08.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 14.07.2016 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки 7 місяців позбавлення волі, звільнився 28.03.2017 року по відбуттю строку покарання;

- 28.02.2018 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2018 року, та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_9 , 05.03.2018 року приблизно о 10 год. 25 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «АТБ», що по проспекту Лісовому, 4 в м. Києві, переслідуючи корисливу мету, з полиць магазину, повторно таємно викрав чуже майно, що належало ТОВ «АТБ-маркет», а саме: касети змінні для гоління у кількості 2 шт., загальною вартістю 366 грн. 50 коп., однак ОСОБА_9 не довів свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки, пройшовши касову зону, при виході з магазину був затриманий працівниками служби охорони магазину.
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини провадження, вважаючи вирок суду незаконним в частині призначеного покарання, просить його змінити в цій частині, а також застосувати щодо нього ч. 5 ст. 72 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що даний вид покарання є явно суворим, враховуючи його особу та його соціальний і матеріальний стан, а саме, що у суді першої інстанції він свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав в повному обсязі та щиро покаявся у вчиненому, а також має на утриманні неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно.
До того ж судом першої інстанції було визнано його щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, та встановлено відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який, уточнивши своє прохання, просив зменшити призначене йому покарання до 2 років 1 дня позбавлення волі, та пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони і обвинуваченим в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Всупереч доводам апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, конкретні обставини його вчинення, а також дані про особу винного, який не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та вчинив злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком, позитивно характеризується за місцем проживання, і відсутність тяжких наслідків від його дій.
Належним чином при цьому враховано судом і обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - його щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 .

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, а з урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив злочин, не відбувши покарання, яке було йому призначено вироком Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2018 року, остаточне покарання ОСОБА_7 визначив на підставі ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за цим вироком, у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі,що за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зменшення йому строку покарання з урахуванням того, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, а також - його особи та його соціального і матеріального стану, наявності на утриманні неповнолітніх дітей, позитивної характеристики його з місця проживання, наявності пом`якшуючої його покарання обставини і відсутність таких, що його обтяжують, то ці обставини в певній частині - як то щире каяття обвинуваченого та те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, але разом з тим, як ці обставини, так і інші, що не були враховані судом, в цьому конкретному випадку, виходячи з даних про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за корисливі злочини і відбував реальне покарання в місцях позбавлення волі на різний термін, але належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.108 року, на момент вчинення злочину і постановлення вироку суспільно-корисною працею не займався, а отже, вчинив корисливий злочини з метою власного збагачення, а також тяжкості вчиненого ним злочину, не дають підстав для висновку про можливість зменшення йому розміру призначеного судом покарання.

За наведеним апеляційна скарга обвинуваченого в цій частині - щодо пом`якшення призначеного йому судом покарання задоволенню не підлягає.

Що стосується прохання обвинуваченого про застосування щодо нього положень ч. 5 ст. 72 КК України, то будь-якого обґрунтування в цій частині апеляційна скарга ОСОБА_7 не містить.
При цьому, згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 18.05.2017 року), попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Як слідує зі змісту вироку, суд першої інстанції застосував ці положення закону України про кримінальну відповідальність та зарахував ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення, вказавши на обчислення строку відбування покарання ОСОБА_7 з 05.03.2018 року, тобто з часу його фактичного затримання у зв`язку із вчиненням злочину, за який він засуджений цим вироком.
Підстав же для застосування до ОСОБА_7 положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), яка діяла до внесення змін Законом України №2046-VІІ від 18.05.2017 року, що набрав чинності 21.06.2017 року, та передбачала зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, не має, оскільки ОСОБА_7 вчинено злочин після 21.06.2017 року, то відповідно під час зарахування покараннього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №2046-VІІ від 18.05.2017 року.

А відтак, і в цій частині апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

____________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3