Справа № 752/2982/19
Провадження №: 1-кс/752/7077/19
У Х В А Л А
В обґрунтування свого клопотання адвокат зазначає, що арешт накладено необґрунтовано та безпідставно, оскільки вказані грошові кошти не відповідають критеріям речових доказів, що передбачені ст. 98 КПК України, не є незамінними; крім того, грошові кошти не можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, адже не містять жодної інформації щодо встановлення причетних осіб до злочину чи тим більш наявність вини в їх діях.
В судове засідання представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 не з`явився, подав заяву з проханням розглядати клопотання в його відсутність.
Прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився; про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
21.05.2019 року, під час проведення обшуку вказаного автомобіля у громадянина ОСОБА_4 (власника майна) було вилучено грошові кошти, а саме 480 000 гривень та 59 000 євро.
Відповідно до ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.1, 2 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Судовим розглядом встановлено, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження будь-які слідчі чи процесуальні дії з вилученими з автомобіля грошовими коштами, не проводились. ОСОБА_4 , який є власником вилучених грошових коштів, про підозру не повідомлялась, жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні не має.
Також, з`ясовано, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 15.05.2019 року не було задоволено клопотання прокурора в частині надання йому дозволу на проведення обшуку цього ж автомобіля з метою виявлення та вилучення документально не підтверджених значних сум готівкових коштів, оскільки такі вимоги суддя розцінив як некоректні.
Вказані обставини в сукупності свідчать про те, що будь-яке значення як речових доказів вилучених 21.05.2019 року під час обшуку автомобіля грошових коштів, щодо яких станом на час їх вилучення була наявна сукупність підстав та розумних підозр вважати їх майном, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, під час подальшого досудового розслідування не підтвердилось. Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як їх арешт із забороною будь-яким особам користування та розпорядження ними, відпала.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 1 ст.100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Відповідно до ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, крім іншого, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Статтею 16 КПК України передбачено недоторканість права власності як одну із засад кримінального провадження. Цією нормою передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Із змісту вищезазначених норм вбачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і за припинення потреби у вилученні певних речей, вчиненому в інтересах дієвості кримінального провадження, таке майно повинно бути якнайшвидше повернуте цим особам.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004) У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) від 28.10.1999, п.78).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Оскільки потреба у подальшому застосуванні арешту грошових коштів, вилучених під час обшуку 21.05.2019 автомобіля марки «Skoda Rapid» д.н.з. НОМЕР_1 , на даний час відпала, а тому залишення в дії застосованого до цього майна заходу забезпечення кримінального провадження порушуватиме право власності на нього та буде невиправданим інтересами досудового розслідування втручанням у право володіння, користування та розпорядження вказаними грошовими коштами. За таких обставин арешт на вказані грошові кошти підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-
Клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: