Постанова

Іменем України
14 листопада 2019 року

м. Київ
Справа № 755/4984/18
Провадження № 51 2324 км 19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0017024 від 25 грудня 2017, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2014 року за ст. 187 ч. 2, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, 07 червня 2015 року звільненого по відбуттю строку покарання,
за ст. 115 ч. 1 КК України,
за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від17 серпня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 115 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано обчислювати з моменту затримання, тобто з 02 лютого 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 500 000 грн. 00 коп. на відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 2288 грн.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що 24 грудня 2017 року, за обставин детально наведених у вироку суду, приблизно о 22 год. 30 хв. у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 під час вживання алкогольних напоїв, між ним та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 , на ґрунті ревнощів, раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_6 у вказаний час та місці, керуючись мотивом злості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_11 , взявши зі столу на кухні ніж, направився до ОСОБА_11 та тримаючи у своїй правій руці ніж умисно почав наносити ОСОБА_11 удари ножем в різні частини тіла. Від отриманих поранень ОСОБА_11 помер на місці. Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Ухвалою Київського апеляційного суду суді 21 лютого 2019 року апеляційні скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 , засудженого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що судами обох інстанцій не дано належної оцінки даним про особу ОСОБА_6 , який, маючи не погашену у встановленому законом порядку судимість, після відбуття реального покарання у виді позбавлення волі знову вчинив умисний злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку, підвищену суспільну небезпеку та наполегливе бажання вести злочинний спосіб життя. Також зазначає, що злочин ОСОБА_6 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання.
У касаційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 з підстав неправильного застосування судами обох інстанцій закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст.ст. 50, 65, 66 КК України, внаслідок чого ОСОБА_6 було призначене покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості. Зазначає, що ОСОБА_6 негативно характеризується, не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається, не одружений, не має сім`ї, зловживає алкогольними напоями, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та не відшкодував потерпілій завдану злочином шкоду. Вважає, що поведінка ОСОБА_6 після вчинення злочину не свідчить про його щире каяття, у зв`язку із чим вказана обставина помилково визнана судом як така, що пом`якшує його покарання, а визнання ним вини у суді відбулося лише з метою зменшення розміру призначеного йому покарання.
Заперечення на касаційні скарги від учасників судового провадження не надходили.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційні скарги обґрунтованими і просила їх задовольнити.
Захисник заперечувала проти касаційних скарг і просила залишити їх без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 115 ч. 1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як вбачається з вироку, суд, призначаючи покарання засудженому ОСОБА_6 врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про його особу, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що при вирішенні зазначеного питання він має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи.
Зокрема, суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 ближче до мінімальної межі санкції частини 1 статті 115 КК України, в достатній мірі не врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, дані про особу засудженого, який, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин проти життя та здоров`я особи у стані алкогольного сп`яніння, а шкоду, завдану злочином, ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 не відшкодував.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , зазначені обставини належним чином не врахував, залишив поза увагою її доводи щодо м`якості призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 , їх ретельно не перевірив, мотивованої відповіді на них не дав та не обґрунтував свій висновок про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 за умови призначення йому покарання, визначеного вироком місцевого суду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання за ст. 115 ч. 1 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок м`якості.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, касаційна скарга прокурора задоволенню, а касаційна скарга представника потерпілої задоволенню частково.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено, призначене йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років слід вважати м`яким.
Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_6 , з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки він не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його вини за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого

ст. 115 ч. 1 КК України, ураховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури касаційного перегляду, Верховний Суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_6 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом апеляційної інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - ОСОБА_8 задовольнити.

Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_6 залишити під вартою до вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо обрання йому запобіжного заходу, але не більш ніж на 60 діб.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3