справа № 557/493/19
провадження № 1-кп/563/91/19
У Х В А Л А
18 липня 2019 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Корець матеріали кримінального провадження № 0000065 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України,-

в с т а н о в и в :

Згідно із обвинувального акту, 21 лютого 2019 року приблизно о 02:00 годині ОСОБА_4 , знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті особистої неприязні, наніс чотири удари руками в обличчя та по голові ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: поверхневої рани в лобно-тім`яній ділянці голови посередині, садна в лобній ділянці справа, крововиливів у лівій навколоочній ділянці та в правій виличній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я.

В судовому засіданні на обговорення поставлено питання про закриття даного кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , оскільки померла потерпіла по даній справі, а дана справа відноситься до категорії приватного обвинувачення, відповідно потерпіла на даний час не може підтримувати обвинувачення, в зв`язку з чим провадження по даній справі підлягає закриттю.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав думку щодо закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю потерпілої, оскільки ще на стадії досудового розслідування примирився з потерпілою.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заперечила щодо закриття кримінального провадження.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №9 від 17.04.2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, до яких відносяться, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справах "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року та "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

На думку ЄСПЛ, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати особі адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей ( рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі "C. Дж. та інші проти Болгарії").

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції", від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України").

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, при тлумаченні норм КПК України, які припускають неоднозначне їх тлумачення, суд застосовує підхід, який був би сприятливішим для обвинуваченого.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Статтею 477 КПК України встановлено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Згідно з ч. 4 ст.26 КПК України встановлено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно з ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Беручи до уваги те, що дане провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого та може тривати лише за умови підтримання саме останнім обвинувачення, тому дане право потерпілого є особистим немайновим правом, а, отже, не допускає правонаступництва.

В таких кримінальних справах кримінально-правове та кримінальне процесуальне значення мають насамперед волевиявлення потерпілого, його оцінка діяння та особи того, хто його вчинив. Тобто у вирішенні питання про закриття провадження в справах приватного обвинувачення визначна роль належить саме потерпілому.

Тому, у зв`язку зі смертю потерпілої суд позбавлений можливості переконатись в незмінності її позиції щодо підтримання обвинувачення.

Беручи до уваги те, що дане провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого та може тривати лише за умови підтримання саме ним обвинувачення, тому дане право потерпілого є особистим немайновим правом, а отже не допускає правонаступництва. Таким чином, враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_5 померла і відповідно відсутні обставини, які свідчать про підтримання обвинувачення потерпілим, тому суд вважає необхідним закрити кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284, ст. ст. 314, 471, 474, 475, 477 КПК України, суд -

ухвалив:

Кримінальне провадження № 0000065 від 21 лютого 2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - закрити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Корецький районний суд Рівненської області.

Суддя ОСОБА_1