Справа № 188/494/18
Провадження № 1-кс/188/368/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року смт. Петропавлівка

Слідчий суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю слідчого Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

свідка ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000150 від 19.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_5 зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000150 від 19.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_5 зазначив, що 15 березня 2019 року слідчий СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 виніс постанову про закриття кримінального провадження, внесеного 19.03.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000150 з правовою кваліфікацією за ч.І ст. 140 КК України.

Копія постанови про закриття кримінального провадження слідчим йому, як потерпілому, не вручалась, за адресою місця проживання не направлялась, була ним отримана в Петропавлівському ВП 08.05.2019 року, після його звернення до слідчого.

Копія постанови про закриття кримінального провадження отримана 08.05.2019 року, строк для подання скарги спливає 18.05.2019 року

Згідно ч.7 ст. 115 КПК України якщо закінчення строку, який обчислено днями припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.

Враховуючи, що 18.05.2019 року та 19.05.2019 року є вихідні дні, скарга подається у перший робочий день за вихідним.

Скарга на постанову слідчого про закриття кримінального провадження подається у порядку та у строки, передбаченими ч. 1 ст. 303 та ч. 1 ст. 304 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 зазначає у скарзі, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є незаконною, необґрунтованою та не вмотивованою, керуючись п.3 ч.1 ст. 303, ч.1 ст. 306, п.1 ч.2 ст. 307 КПК України він звернувся до суду з даною скаргою та прохає її задовольнити.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 скаргу підтримав, вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є незаконною, необґрунтованою та не вмотивованою. Прохає суд врахувати його доводи зазначені у скарзі та скасувати постанову про закриття кримінального провадження. Розповів яким чином його дружина, протягом з 22.02.2018 року по 03.03.2018 року, зверталась до лікарів Петропавлівської, Першотравенської та Павлоградської лікарень. Наголосив на тому, якщо б лікарі належним чином виконували свої обов`язки та своєчасно встановили причину хвороби, його дружина залишилась би живою. Підтвердив, що всі рекомендації лікарів вони виконували, але ніхто не давав їм направлення до лікарні ім. Мечнікова в м. Дніпро. Направлення до лікарні №4 у м. Павлоград вони витребували у чергового лікаря тільки 03.03.2018 року коли вже було запізно і лікарі у Павлограді вже не мали змоги провести належне обстеження та надати допомогу дружині, яка в ніч з 03.03.2018 року на ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Прохає скасувати постанову, продовжити досудове слідство та притягнути винних лікарів та лаборантів, які не змогли виявити хворобу та встановити правильний діагноз його дружині до відповідальності.

Свідок ОСОБА_6 - мати померлої ОСОБА_8 розповіла, що її донька померла через 10 днів як вона вперше звернулась до лікарні. Через те, що лікарі невстановили правильний діагноз хвороби її донька померла. Підтвердила, що до лікарні ім. Мечнікова їм пообіцяли направити доньку тільки 05.03.2018 року, а 03.03.2018 року вони змусили чергового лікаря дати ім направлення до лікарні № 4 у м. Павлограді, але вже було запізно і донька померла. Звинувачує лікарів та лаборантів, які не змогли побачити причину хвороби доньки. Розповіла у яких муках вмирала донька.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні вважають, що постанова про закриття кримінального провадження винесена правомірно, всі необхідні слідчі дії були виконані у повному обсязі, прохають відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 врахувавши думку прокурора та слідчого слідчий суддя прийшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню а постанова слідчого від 15 березня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000150, скасуванню з оглядом на наступні обставини:

Згідно п.З ч.І ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч.І ст. 304 КПК України скарги на рішення слідчого, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, якщо рішення слідчого оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як слідує зі ст. 2 КПК України - завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та донних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення гидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до ч.2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як обставини, що викривають так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до ст. 25 КПК України слідчий зобов`язаний в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Повноваження слідчого визначені положеннями ст.40 КПК України, якою передбачена відповідальність слідчого за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій та зобов`язання слідчого виконувати доручення та вказівки прокуратури, які надаються у письмовій формі, не виконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбачених цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

У кримінальному проваджені відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням,яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню слідчий встановлює на підставі доказів, тобто фактичних даних, отриманих у передбаченому цим Кодексом порядку.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і

оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

У відповідності до ст.110 КПК України рішення слідчого приймається у формі постанови, яка складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини, мотивувальна частина містить відомості про зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вказаним вимогам кримінально - процесуального закону постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає.

Судом встановлено, що 04.03.2018 року у стаціонарі КЗ Павлоградської лікарні № 4 м. Павлоград у віці 28 років померла ОСОБА_8 . Хвороба, що привела до смерті була : а) поліорганна недостатність; б) флегмона зачеревного простору; в) гострий деструктивний апендицит із заочеревним розташуванням, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 174 від 05.03.2018 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.03.2018 року ( а.с.17,18) .

Померла була дружиною потерпілого по даному кримінальному провадженню ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 ( а.с.16).

Зі слів потерпілого, та матері померлої, які в судовому засіданні дали пояснення, що 22.02.22018 року у померлої ОСОБА_8 погіршився стан здоров`я вона почала скаржитися на різки болі у животі та спині з приводу цього вона звернулась до лікарні за місцем проживання.

При первинному, 22.02.2018 року, огляді лікарем хірургом Петропавлівської лікарні було здійснено тільки УЗД черевної порожнини, обов`язкові аналізи крові, сечі не відбирались, лабораторні дослідження не проводились, які є обов`язковими при таких симптомах запального захворювання черевної порожнини, лікарем не прийнято до уваги скарги хворої на біль у правій половині черевної порожнини, не проведено консультацій з суміжними фахівцями, не призначено МРТ черевної порожнини, комп`ютерна діагностика, що передбачено Стандартом.

При огляді хворою лікарем гастроентерологом Першотравенської лікарні 23.02.2018 року також не проводились обов`язкові дослідження, передбачені Стандартом. Лікарем хірургом Петропавлівської лікарні 23.02.2018 були дослідженні тільки лабораторний аналіз крові, незважаючи на підвищену температуру тіла - 38,7 градусів, погіршення стану, посилення болю у черевній порожнини, лікарем не приймались заходи, визначені у Стандарті.

24.02.2018 року стан хворої погіршувався, температура збільшилась з 38,7 до 39 градусів, викликалась швидка допомога, лікар якої тільки здійснила знеболювальний укол.

25.02.2018 року хвора була госпіталізована в Петропавлівську лікарню, де виставлений діагноз холецистит, панкреатит, пієлонефрит без належного лабораторного та спеціального обстеження, визначеного в Стандарті. Хворій становилось все гірше, але на протязі тривалого часу з 25.02.2018 року, з моменту госпіталізації та до 03.03.2018 року, до моменту направлення хворою до Павлоградської лікарні, лікування здійснювалось лікарем терапевтом, без належного проведення лабораторних та спеціальних обстежень - УЗІ, МРТ, КТ черевної порожнини, без консультації лікаря хірурга, без комп`ютерної діагностики і лапароскопії з метою перевірки гострого апендициту. 03.03.2018 року хвора була доставлена до Павлоградської лікарні №4 , де встановлений діагноз - пневмонія та хвора направлена на лікування до кардіологічного відділення. При цьому лікарі, які проводили обстеження хворої, знову таки не звертали уваги на скарги хворої на біль у черевній порожнині, не здійснили повного лабораторного та спеціального обстеження для перевірки діагнозу.

Отже, лікарями, до яких зверталась за медичною допомогою хвора, з 22.02.2018 року по 25.02.2018 року не було встановлено правильного діагнозу. 25.02.2018 року лікарем встановлено діагноз пієлонефрит, лікування здійснювалось як від холециститу, панкреотиту так пієлонефриту, які мають згідно Стандарту різні клінічні картини та різні симптоми і відповідно лікування здійснювалось за невірно виставленими діагнозами, через що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у стаціонарі КЗ Павлоградської лікарні № 4 м. Павлоград у віці 28 років. Лікарями внаслідок невірно встановленого діагнозу, невірно вибрана тактика лікування.

19.03.2018 року , за скаргою ОСОБА_5 , відомості по факту смерть ОСОБА_8 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчим суддею, за клопотанням слідчого, надавались доступи до ряду документів на початку досудового слідства.

01.06.2018 року слідчим суддею була призначена комісійно судово-медична експертиза.

До матеріалів провадження слідчим був долучений Протокол засідання комісії з службового розслідування по факту лікування ОСОБА_8 яка лікувалась у відділенні терапевтичного профілю з неврологичним ліжком у лютому 2018 року у КЗ "Петропавлівська районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради" . У висновку протоколу зазначено: "беручи до уваги атепічне розташування апендиксу (зачеревного) хворій своєчасно не був встановлений діагноз ПРАВИЛЬНО та проводилось лікування симптоматичних захворювань...." до протоколу надані пояснення лікарів та лаборантів, яки, під час досудового розслідування, слідчим були допитані як свідки не всі.

До матеріалів провадження долучений Протокол патологоанатомічного дослідження № 174 від 05.03.2018 року в якому патологоанатом вказав основні та супутні діагнози хвороби померлої та у п. 18 зазначив, що однією з причин смерті ОСОБА_8 стало розбіжності діагнозів по основному захворюванню.

Згідно висновку комісійної СМЕ № 150 від 06.09.2018 року - обсяг медичної допомоги ОСОБА_8 не був достатній, так як не був встановлений основний діагноз - гострий деструктивний апендицит. Лікування гострого апендициту не проводилось у зв`язку з не встановленням діагнозу, що є лікарською помилкою, яка призвела до смерті ОСОБА_8 . ОСОБА_8 мала атипічне розташування запаленого відростку апендициту та велику вагу, отже лікарі, які проводили обстеження хворої повинні були виконувати чітко положення Стандарту ( клінічно протоколу), який є обов`язковим для медичних працівників - провести в обов`язковому порядку МРТ черевної порожнини, комп`ютерну томографію або відеолапароскопію, діагностичну лапароскопію, лапароскопічну аппендектомію, що зумовило своєчасно виявити гострий апендицит та поставити правильний діагноз, здійснити оперативне лікування.

Так, в постанові слідчий як на підставу закриття кримінального провадження посилається на висновок експертизи КЗ «Дніпропетровського обласного бюро СМЕ ДОР» № 150 від 06.09.2018 року та зазначає, що лікування ОСОБА_8 здійснювалось у відповідності до поставленого діагнозу і дане лікування не було причиною смерті.

Слідчий прийшов до висновку, що в діях медичних працівників, які здійснювали лікування ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 140 ККК України, тобто відсутній факт неналежного виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків.

Інших підстав для закриття кримінального провадження постанова слідчого не містить, що свідчить про невмотивованість постанови.

З постанови слідчого слідує, що крім висновку експертизи, слідчим не зібрано інших доказів по кримінальному провадженню та не надано їм належної оцінки в їх сукупності, проте слідчий зобов`язаний встановити подію та інші обставини кримінального правопорушення, зібрати докази, які мають значення для кримінального провадження шляхом проведення слідчих дій і тільки після повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та зібраних доказів, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також всі докази у сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку та прийняти відповідне процесуальне рішення, що вимагають положення ст. 94 КПК України.

Вмотивоване процесуальне рішення є тоді, коли воно містить посилання на всі зібрані докази у кримінальному провадженні та їх оцінку, посилання на встановлені в ході досудового розслідування обставини кримінального провадження та їх оцінку.

Однак, постанова слідчого не відповідає вимогам ст. 110 КПКУ щодо обов`язкової мотивації прийнятого процесуального рішення на підставі повного, всебічного дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий упереджено тлумачить висновок судово - медичної експертизи,

допускає припущення, що призвело до порушення прав потерпілого від кримінального правопорушення.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст. 140 КК України характеризується такими ознаками: діянням у вигляді неналежного виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків, тяжкими наслідками для хворого та причинним зв`язком між діянням та наслідками.

За нормативним визначенням під неналежним виконанням медичним працівником професійних обов`язків слід розуміти вчинення ним не в повному обсязі необхідних дій, які він повинен був вчинити при наданні хворому лікарської допомоги, чи вчинення не тих дій, яких вимагають клінічні протоколи.

Надання медичної допомоги включає в себе діагностику (отримання необхідних даних про стан здоров`я, їх правильна оцінка, вибір і прийняття рішення про лікування) та лікування (застосування різного роду процедур, проведення медикаментозної та іншої терапії, виконання хірургічних операцій тощо).

Отже, ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК, є також НЕПРАВИЛЬНИЙ діагноз захворювання, несвоечасне проведення обов`язкових процедур, що є наслідком недбалості чи несумлінного ставлення лікаря до своїх обов`язків. Із суб`єктивної сторони злочин характеризується необережною формою вини до тяжких наслідків для хворого.

Відповідно до ст. 6 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров`я» ( надалі Закон) кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає кваліфіковану медичну допомогу. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта ( ст. 34 Закону). Медичні працівники зобов`язані надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу ( ст. 78 Закону). Держава згідно з Конституцією України гарантує всім громадянам реалізацію їх прав у сфері охорони здоров`я шляхом встановлення відповідальності за порушення прав і законних інтересів громадян у сфері охорони здоров`я (ст. 7 Закону).

Згідно ст. 14-1 Закону систему стандартів у сфері охорони здоров`я складають державні соціальні нормативи та галузеві стандарти. Галузевими стандартами у сфері охорони здоров`я є: стандарт медичної допомоги (медичний стандарт) - сукупність норм, правил і нормативів, а також показники (індикатори) якості надання медичної допомоги відповідного виду, які розробляються з урахуванням сучасного рівня розвитку медичної науки і практики; клінічний протокол - уніфікований документ, який визначає вимоги до діагностичних, лікувальних, профілактичних та реабілітаційних методів надання медичної допомоги та їх послідовність;Галузеві стандарти у сфері охорони здоров`я розробляються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Додержання стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), клінічних протоколів, табелів матеріально- технічного оснащення є обов`язковим для всіх закладів охорони здоров`я.

Наказом МОЗ № 297 від 02.04.2010 року затверджені Стандарти надання медичної допомоги хворим з гострим запаленням захворювання органів черевної порожнини, згідно яких клінічний протокол Гострі запальні захворювання органів черевної порожнини призначений для лікарів швидкої допомоги, лікарів первинної ланки надання медичної допомоги та лікарів хірургів, які, надають медичну допомогу хворим з невідкладними хірургічними захворюваннями, мета проколу організація якісної медичної допомоги хворим з гострими запальними захворюваннями органів черевної порожнини. До запальних хірургічних захворювань органів черевної порожнини належать такі захворювання, як гострий апендицит, гострий холецистит, гострий панкреатит, основним проявом цих захворювань є біль у черевній порожнині, характер якого відрізняється в залежності від виду патологічного процесу; другим проявом гострого запалення органів черевної порожнини є інтоксикація, яка посилюється при посиленні деструкції органа та розповсюдженні запального процесу на очеревину. Хворі з запальними захворюваннями органів черевної порожнини потребують термінового кваліфікованого хірургічного огляду, консультацій суміжних фахівців, використання сучасних методів обстеження та надання диференційованої невідкладної допомоги. При гострому апендициті основний симптом гострого апендициту біль у правій здухвинній ділянці; наявність болю в животі завжди повинна викликати підозру на гострий апендицит. Підозра на гострий апендицит зумовлює необхідність огляду хірургом та лабораторного дослідження.При невпевненості в діагнозі гострого апендициту проводяться консультації суміжних фахівців (уролог, гінеколог,терапевт) із виконанням необхідних досліджень і діагностичних процедур.Хворим із сумнівним діагнозом або холециститом з різним ступенем клінічних місцевих і загальних проявів без порушення вітальних функцій, проводиться комплекс лабораторних апаратних досліджень,консультацій з подальшою госпіталізацією до хірургічного відділення для динамічного нагляду та консервативної терапії. Для встановлення діагнозу гострого апендициту після обов`язкового огляду лікарем хірургом проводиться лабораторна діагностика - аналіз крові та сечі, біохімічний аналіз крові, спеціальні дослідження - термометрія, дослідження частоти пульсу, температури тіла, ЕКГ, пальцеве дослідження, КТ, УЗІ, МРТ черевної порожнини, рентгенограма, при сумнівах у діагнозі - лапароскопія. При цьому КТ черевної порожнини та лапароскопія проводиться в обов`язковому порядку у разі якщо хворий страждає на велику вагу тіла та має супутні захворювання нирок. У разі якщо після проведення об`єму обстеження, клінічна картина є нечіткою, враховуючи атипічне розташування запаленого черво подібного відростку, показано виконання комп`ютерної томографії, при відсутності відеолапароскопії. У будь- яких сумнівних випадках, при неможливості виключити гострий апендицит вибір лікування вирішується на користь операції. З метою диференціальної діагностики з іншими гострими захворюваннями органі черевної порожнини та з урахуванням ожиріння у хворих необхідно провести діагностичну лапароскопію, лапароскопічну аппендектомію. Гострий апендицит є показанням до невідкладної операції.

Отже, лікарями, до яких зверталась за медичною допомогою хвора, з 22.02.2018 року по 25.02.2018 року не встановлено діагнозу. 25.02.2018 року лікарем встановлено діагноз пієлонефрит, лікування здійснювалось як від холециститу, панкреотиту так і пієлонефриту, які мають згідно Стандарту різні клінічні картини та різні симптоми і відповідно лікування здійснювалось за невірно виставленими діагнозами.

Тобто, лікарями внаслідок невірно встановленого діагнозу, невірно вибрана тактика лікування.

Особливістю причинного зв`язку є те, що між причиною й наслідком існує послідовність у часі: спочатку виникає причина, а потім уже наслідок. Тому причину будь-якого явища необхідно шукати серед явищ, що передують йому.

В результаті неналежного виконання лікарями своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, яке виразилося в тому, що маючи стаж медичної роботи, відповідну кваліфікацію та знання в області захворювань черевної порожнини, лікарі зобов`язані виконувати положення Стандарту надання медичної допомоги хворим з гострим запаленням органів черевної порожнини, затверджений наказом МОЗ № 287 від 04.04.2010 року,лікарі невірно встановили діагноз хворому, внаслідок не проведення повного обстеження хворого згідно вимог Стандарту. Тобто, невірний діагностичний алгоритм, вибраний лікарями привів до того, що замість надання екстреної допомоги хворому, здійснення оперативного лікування (проведення операції по видаленню апендицита), хворій продовжували лікування за різними діагнозами - холецистит, панкреотит, пієлонефрит,пневмонія, що призвело до перитоніту та смерті хворої.

Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок перитоніту, розвитком сепсису, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з не встановленням медичними працівниками своєчасно правильного основного діагнозу - гострий апендицит та не наданням оперативного лікування ( видалення запаленого гострого апендиксу).

Слідчий не дослідив належним чином в повному обсязі всіх зазначених обставин, не опитав всі лікарів, відносно невиконання ними положень Стандартів, затверджених наказом МОЗ України 3 297 від 02.04.2010 року про надання медичної допомоги хворому гострим запаленням органів черевної порожнини, які є для них обов`язковими, не

дослідив матеріали службової перевірки за результатами причини смерті ОСОБА_8 а отже постанова слідчого про закриття кримінального провадження є необгрунтованою, незаконною та такою, що винесена без дослідження всіх обставин у кримінальному провадженні.

При скасуванні постанови слідчого слідчий суддя враховує те, що Верховний Суд у постановах від 21.11.2018 року у справі № 522/11305/15-к та від 12.02.2019 року у справі № 447/781/16-к зазначив, що невірно виставлений діагноз, який призвів до неправильно вибраної тактики лікування,внаслідок чого спричинені тяжкі наслідки, смерть хворого тягне за собою кримінальну відповідальність медичних працівників. При цьому Верховний Суд посилався на невиконання медичними працівниками положень Закону України « Основи законодавства України про охорону здоровая», клінічні протоколи, затверджені МОЗ України, які є обов 'язковими для медичних працівників при здійснені ними медичної допомоги хворому.

Висновок експертів, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок перитоніту, який виник в зв`язку з не здійсненням оперативного лікування гострого апендициту слідчим проігноровано.

Слідчий прийняв тільки те у висновку експертизи, що йому було потрібно для закриття кримінального провадження, а саме, що лікування ОСОБА_8 здійснювалось згідно виставленим діагнозам, проте, що діагнози були виставлені невірно, а лікування за основним діагнозом гострий апендицит не здійснювалось, слідчим не прийнято до уваги.

Отже, висновки слідчого, що смерть ОСОБА_8 не знаходиться у причинному зв`язку з виставленими медичними працівниками діагнозами та лікуванням є необґрунтованими та безпідставними, тоді як скарга ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України та встановленим в судовому засіданні обставинам по даному кримінальному провадженню і підлягає задоволенню.

За таких підстав, постанова слідчого не може бути законною та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.306, 307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000150 від 19.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.140 КК України задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 15.03.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000150 від 19.03.2018 року за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.140 КК , скасувати

Матеріали кримінального провадження № 0000150 від 19.03.2018 року повернути слідчому для продовження досудового розслідування.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде виготовлений 31.05.2019 року

Слідчий суддя ОСОБА_1