КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чіта Російської Федерації, росіянина, громадянина України, освіта вища, одруженого, неофіційно працює охоронником Бази відпочинку і туризму в м. Ржищів, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_11
представника потерпілого ОСОБА_7
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2019 ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п?ять) років. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку 03 (три) роки. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов?язки: періодично з?являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_11 100 000 (сто тисяч) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди. Вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2019 в частині призначеного ОСОБА_10 покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 07 (семи) років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор апеляційну скаргу подає з підстав неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м?якості. Зокрема прокурор посилається в апеляційній скарзі на неповне врахування судом при призначенні покарання ОСОБА_10 особи обвинуваченого та ступеню його суспільної небезпечності. А саме суд безпідставно не визнав як обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп?яніння, не взяв до уваги, що ОСОБА_10 уникав викликів слідчого у зв?язку з чим був оголошений у розшук. Крім того, прокурор вважає, що судом не наведено достатніх підстав для звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням.

Інша апеляційна скарга надійшла від захисника обвинуваченого ? адвоката ОСОБА_6 , в якій вона просить апеляційний суд змінити вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2019 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, зменшивши розмір моральної шкоди до 20 000 (двадцяти тисяч) гривень. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, захисник вважає, що розмір визначеної вироком моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_10 є завищеним, з урахуванням того, що на місце вчинення злочину з потерпілим прийшло четверо чоловік з метою психологічного тиску на ОСОБА_10 і першим фізичні активні дії почав вчиняти потерпілий, що і стало вирішальним для подальшого розвитку подій.

Також апеляційна скарга надійшла від представника потерпілого ? адвоката ОСОБА_7 , який просить апеляційний суд скасувати вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2019 в частині призначеного ОСОБА_10 покарання та в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 08 (восьми) років позбавлення волі та в повній мірі задовольнити цивільний позов.
В обґрунтування апеляційних вимог, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, представник потерпілого апеляційну скаргу подає з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м?якість, а також з підстав невідповідності встановленого розміру відшкодування тяжкості вчиненого злочину, моральним та фізичним стражданням яких зазнав потерпілий. Зокрема представник потерпілого посилається на те, що суд належним чином не врахував суспільно-небезпечний характер дій ОСОБА_10 , ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, конкретні обставини за яких було вчинено злочин. Також апелянт вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину, моральним та фізичним стражданням, яких зазнав потерпілий внаслідок вчиненого щодо нього злочину.

За обставин викладених у вироку, 19.11.2017 о 14 години 41 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, направлений на завдання ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 , предметом схожим на ніж, який дістав з внутрішньої кишені своєї куртки та тримав у правій руці, умисно наніс один удар в ліву частину грудної клітки потерпілого ОСОБА_11 , чим спричинив йому, згідно висновку судово-медичної експертизи №247/Д від 15.01.2018, тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва з ушкодженням верхньої частки лівої легені, гемопневмотораксом, підшкірною емфіземою зліва з розвитком геморагічного шоку, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, подану прокурором який приймав участь у суді першої інстанції, та апеляційну скаргу представника потерпілого, заперечивши проти апеляційної скарги захисника, доводи сторони захисту, які підтримали власну апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, доводи представника потерпілого та потерпілого, які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, заперечивши проти апеляційної скарги захисника, їх пояснення, додатково дослідивши письмові матеріали справи, які характеризують особу обвинуваченого, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів керується наступним.
У відповідності до правил ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, оскаржуваним в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2019, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння (умисне тяжке тілесне ушкодження).
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.121 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів в цій частині.

Натомість, доводи прокурора та представника потерпілого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м?якість, а також неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на слідуюче.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як слідує з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, що при призначенні покарання ОСОБА_10 судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, зокрема вчиненння злочину, який відноситься до тяжких, позитивної характеристики ОСОБА_10 за місцем проживання, відсутність судимостей, а також те, що обвинувачений одружений. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом встановлено не було. Також суд у вироку вказав, що враховуючи обставини вчиненого злочину, те, що на місце зустрічі з обвинуваченим прийшли четверо чоловіків з метою здійснення психологічно тиску на обвинуваченого для вчинення певних дій, застосування потерпілим першим активних фізичних дій, що мало вирішальне значення для подальших подій, позитивні характеристики обвинуваченого, відсутність судимостей, відсутність обтяжуючих обставин, є підставою для звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції лише формально послався у вироку на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, в достатній мірі не врахував обставини його вчинення і характер злочинних дій, залишив поза своєю увагою ставлення обвинуваченого до скоєного, і як наслідок необґрунтовано призначив ОСОБА_10 покарання в мінімальних межах інкримінованого останньому кримінального закону із застосування положень ст.75 КК України і як наслідок постановив явно несправедливий вирок через м`якість.

Так, Конституція України, серед інших, життя і здоров`я людини визнає найвищою соціальною цінністю (ст. 3).

ОСОБА_10 , виходячи з санкції ч.1 ст.121 КК України та положення ч.4 ст.12 КК України, вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров?я людини. Згідно ч.1 ст.121 КК України, вчинене кримінальне правопорушення є умисним.

За доведених судом першої інстанції обставин, даний злочин ОСОБА_10 вчинено в ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 , якому обвинувачений умисно наніс удар предметом схожим на ніж в ліву частину грудної клітки. Крім того, знаряддя, яким було вчинено ОСОБА_10 злочин, було заздалегідь підшукане. Після інциденту обвинувачений не надав і не намагався надати допомогу потерпілому.

До того ж в суді першої інстанції свою вину у вчиненому злочині ОСОБА_10 фактично визнав частково, при цьому частково заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи і які судом були оцінені як система захисту, спрямована на пом?якшення відповідальності за вчинений тяжкий злочин.
Також згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_10 було оголошено в розшук (т.1, а.с. 13-22).
Зазначене, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що ОСОБА_10 становить підвищену суспільну небезпечність, і вказує, про можливість досягнення визначеної законом мети заходу примусу лише в умовах ізоляції засудженого та поміщенні його на визначений судом строк до кримінально-виконавчої установи.
За даних обставин, виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч.2 ст.65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд апеляційної інстанції знаходить апеляційні вимоги прокурора та представника потерпілого про призначення ОСОБА_10 занадто м?якого покарання та про безпідставне його звільнення від відбування покарання з випробуванням ? обґрунтованими.

А тому, з урахуванням суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, яке відноситься до категорії тяжких, особи винного, відсутність судимостей, наявності соціальних зв?язків, відсутності пом?якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, конкретних обставин вчинення злочину та характеру злочинних дій, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання, наближеного до мінімальних меж санкції ч.1 ст.121 КК України, у виді 06 (шести) років позбавлення волі, яке обвинуваченим повинно відбуватися реально. Саме таке покарання буде співрозмірним з тяжкістю вчиненого обвинуваченим злочину.

Доводи прокурора про необхідність визнання як обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 ? вчинення злочину в стані алкогольного сп?яніння, з огляду на те, що фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції не оспорюються, за даних обставин перевірці не підлягають.

Стосовно вимог апеляційної скарги представника потерпілого та захисника щодо зміни розміру визначеної вироком моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_10 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, зважаючи на слідуюче.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, судом першої інстанції встановлено і сторонами в цій частині не оспорюється, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 (цивільних відповідачів) потерпілому ОСОБА_11 (цивільному позивачу) було заподіяно тілесні ушкодження.
Висновком експерта №247/Д від 15.01.2018 встановлено, що згідно наданій медичній документації у ОСОБА_11 малося проникаюче колото-різане поранення грудей зліва з ушкодженням верхньої частки лівої легені, гемопневматораксом, підшкірною емфіземою зліва з розвитком геморагічного шоку. Виявлене тілесне ушкодження виникло від дії гострого предмету з колюче-ріжучими властивостями. Яким міг бути ніж, за давністю може відповідати вказаному у постанові терміну, тобто 19.11.2017, та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (т.1, а.с. 244-245).
Наведеними доказами підтверджується, що ОСОБА_11 вчиненим злочином було заподіяно психоемоційних та фізичних страждань, які знайшли свій прояв у отриманні больових відчуттів внаслідок тілесного ушкодження, перенесення оперативного втручання, перенесення післяоперативно періоду, зміни способу життя. Таким чином, негативні наслідки вчинення обвинуваченими відносно ОСОБА_11 злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу потерпілим, обумовили необхідність залучення фізичних та душевних ресурсів на їх подолання і компенсацію.

Зазначені обставини свідчать про те, характер немайнових втрат, їх тривалість і можливість відновлення стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану ОСОБА_11 судом першої інстанції об?єктивно оцінено у виді моральній компенсації в розмірі 100 000 грн.

Відтак, підстав для зменшення чи збільшення розміру моральної шкоди, завданої потерпілому вчиненням злочину, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи, на які посилаються захисник та представник потерпілого в своїх апеляційних скаргах свого підтвердження в ході їх перевірки також не знайшли.

За таких обставин, оскільки доводи прокурора та представника потерпілого про м?якість призначеного ОСОБА_10 судом покарання та про його безпідставне звільнення від відбування покарання частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, то у відповідно до правил п.4 ч.1 ст.420 КПК України оскаржуваний вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2019 підлягає скасуванню в цій частині з постановленням нового вироку у відповідності до п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 ? залишити без задоволення.
Апеляційні скарги прокурора Києво-Святошинського місцевої прокуратури ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_7 ? задовольнити частково.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.05.2019, яким ОСОБА_10 визнано винним за ч.1 ст.121 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п?ять) років та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням і покладенням обов?язків згідно ст.76 КК України, ? скасувати в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.121 КК Україниу виді позбавлення волі на 06 (шість) років.

Строк покарання за цим вироком рахувати з часу затримання ОСОБА_10 в порядку виконання вироку.
В інший частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №369/5900/18
Апеляційне провадження № 11-кп/824/2274/2018
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1