Ухвала
Іменем України
07 червня 2019 року

м. Київ
справа № 459/2945/18

провадження № 51- 2803 ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 30 січня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 травня 2019 року щодо засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК), проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - за ч. 2 ст. 121 КК до позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 30 січня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 травня 2019 року зазначений вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, 26 червня 2018 року , знаходячись по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті особистих неприязних відносин, вступив з ОСОБА_6 у словесну перепалку, в ході якої, ОСОБА_5 , діючи з умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , умисно наніс множинні удари руками та ногами у різні частини тіла потерпілого, чим завдав останньому, зокрема, умисне тяжке тілесне ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_6 .
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 просить переглянути зазначені судові рішення щодо ОСОБА_5 з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого через м`якість.
На обґрунтування своїх доводів потерпіла посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_5 , врахував як пом`якшуючі обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Проте, як зазначає потерпіла, в матеріалах справи немає жодних доказів того, що він розкаявся у вчиненому, оскільки не попросив вибачення у батьків потерпілого. Крім того вважає, що активного сприяння у розкритті злочину зі сторони засудженого також не було, оскільки останній лише визнав свою вину. Вважає, що посилання суду на те, що ОСОБА_5 особисто повідомив у відділ поліції щодо виявлення трупа ОСОБА_6 не може сприйматися як активне сприяння розкриттю злочину. Зазначає, що судом при призначенні покарання враховано лише одну обставину, яка його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що суд мав взяти до уваги обтяжуючі обставини, передбачені п.5 та п.10 ст. 67 КК тяжкі наслідки завдані злочином та вчинення злочину з особливою жорстокістю. Потерпіла також звертає увагу на те, що судом не враховано дані, які характеризують особу засудженого з негативної сторони. Апеляційний суд зазначені доводи проігнорував.
Вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке, за своїм розміром, є явно несправедливим через м`якість.

Вивчивши касаційну скаргу прокурора, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується доводів потерпілої, викладених в касаційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається із вироку, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який згідно з положеннями ст.12 КК є тяжким, дані про його особу, що він є особою молодого віку, військовослужбовцем, не перебуває на обліку у психіатра і нарколога, раніше не судимий, за місцем проживання скарг на нього не надходило, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, брав безпосередню участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області, особисто повідомив поліцію щодо виявленого трупа ОСОБА_6 , з початку кримінального переслідування сприяв правоохоронним органам та розкаявся у вчиненому. Разом з цим, судом враховано пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прийшов до висновку, що при призначенні ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК, та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи у скарзі потерпілої про те, що апеляційний суд проігнорував вимоги ч.2 ст.409 КПК та формально зазначив у своїй ухвалі про щире каяття засудженого та активне сприяння ним розкриттю злочину і до того ж, не врахував дані, що характеризують його особу, не є переконливими, оскільки спростовуються зазначеними в ухвалі мотивами суду апеляційної інстанції.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали апеляційної інстанції, суд зазначив про те, що при призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції було враховано вимоги кримінального закону, а саме: тяжкість вчиненого злочину, особу засудженого, що він є особою молодого віку, військовослужбовцем, на обліку у психіатра, нарколога не перебуває, раніше не судимий, за місцем проживання скарг на нього не надходило, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, брав безпосередню участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області, особисто зателефонував до поліції з приводу виявленого трупа ОСОБА_6 , з початку кримінального переслідування сприяв правоохоронним органам та розкаявся у вчиненому. Крім того, апеляційний суд зазначив, що психоемоційний стан ОСОБА_5 , внаслідок перебування в зоні АТО, це обставина, яку можна врахувати при призначенні покарання.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 30 січня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 травня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3