Дата документу 15.10.2019 Справа № 330/2134/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/2134/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1727/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Охримівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, який не одружений, має середню освіту, на утриманні дітей не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

31 липня 2018 року направлено обвинувальний акт до Якимівського районного суду Запорізької області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.185, ч.3 ст15, ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2019 року, якою строк дії запобіжного заходу обраного обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжений на два місяці, тобто, до 24 листопада 2019 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризик, передбачений ст.177 КПК України, а саме можливість вчинення інших кримінальних правопорушень, існує, оскільки підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні тяжких злочинів, вчинених у період відбуття покарання (іспитового строку) за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2018 року. Обвинувачений не має місця постійного проживання, за місцем його реєстрації будинок зруйнований, що робить неможливим його використання для проживання, також останній не працює, не одружений, дітей не має, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ризики, заявлені раніше стороною обвинувачення, щодо ОСОБА_6 відсутні і нічим не підтверджені.

Раніше обвинувачений у розшук не оголошувався, під час затримання квитків на потяг чи літак не мав, не мав закордонного паспорту.

Жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків немає. Оскільки за час проведення досудового розслідування та судового слідства жодний свідок чи потерпілий не зверталися до правоохоронних органів із заявами про здійснення на них тиску.

ОСОБА_6 не вчинив насильницький злочин проти недоторканості або статевої свободи іншої особи, в даному кримінальному провадженню не заявлений цивільний позов.

Злочин, в якому підозрюється ОСОБА_6 та ступінь причетності його до вчинення вказаного злочину та обставин його вчинення, є недоведеними та більш м`який запобіжний захід буде достатнім для запобігання ризикам, що виключає застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Отже, немає жодних конкретних підстав стверджувати про наявність ризику щодо вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апелянт вважає, що для ОСОБА_6 більш ніж достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Застосування такого запобіжного заходу, з одного боку, забезпечить необхідний контроль за поведінкою та місцезнаходженням ОСОБА_6 , а з іншого надасть можливість обвинуваченому реалізовувати право на захист у даному кримінальному провадженні.

Згідно з ухвалою суду, в судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на два місяці, оскільки не відпали ризики, які існували на момент обрання такого запобіжного заходу, а саме щодо можливості вчинення ним нових кримінальних правопорушень, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти заявленого клопотання, вважали, що належну поведінку забезпечить запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Потерпілі просили вирішити зазначене питання на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи його захисника, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.ч.2,3 ст.185 КК України, які є злочинами середньої тяжкості та тяжкими.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що один з ризиків, вказаний прокурором у клопотанні, не зменшився та існує на даний час.

Таким ризиком є: можливість вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні тяжких злочинів, у період відбуття покарання (іспитового строку) за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2018 року, обвинувачений не має місця постійного проживання, за місцем його реєстрації будинок зруйнований, що робить неможливим його використання для проживання, також останній не працює, не одружений, дітей не має, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З огляду на зазначене, доводи апелянта про відсутність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Отже, підстав для задоволення вищевказаної апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2019 року, якою строк дії запобіжного заходу обраного обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжений на два місяці, тобто, до 24 листопада 2019 року, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4