ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні №51-6470кмо18 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2018 року про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження та повернення його апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04 травня 2018 року.
Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2019 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2018 року, якою відмовлено захиснику ОСОБА_2 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04 травня 2018 року та повернуто його апеляційну скаргу, скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
У постанові зроблено висновок про те, як повинна застосовуватися норма права, такого змісту:
У випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.
На обґрунтування цього правового висновку в постанові вказано, що при вирішенні питання про те, який саме день слід вважати днем оголошення ухвали слідчого судді день оголошення резолютивної частини ухвали чи день оголошення повного її тексту, суд повинен керуватися приписами ст. 376 КПК. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. При цьому головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Тобто за змістом ст. 376 КПК дата оголошення судового рішення, в тому числі й ухвали слідчого судді, безпосередньо пов`язана з датою виходу суду з нарадчої кімнати, і саме з цієї дати, яка зазначається у вступній частині ухвали, розпочинається перебіг строку на апеляційне оскарження. Зважаючи на те, що постановлення ухвали слідчим суддею не пов`язано з вирішенням справи по суті, а рівень складності скарг, які передаються на розгляд слідчим суддям, зазвичай не є таким, що потребує значного часу для складання ухвали щодо їх вирішення, оголошення слідчим суддею в порядку ч. 2 ст. 376 КПК лише резолютивної частини ухвали має місце переважно у виняткових випадках та жодним чином не впливає на визначений процесуальним законом порядок обчислення строку на апеляційне оскарження. У випадку необізнаності заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку на апеляційнеоскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК.
Із таким висновком не згоден з наступних мотивів.
Кримінальним процесуальним законом передбачено порядок апеляційного оскарження, за яким диференційовано вирішуються питання щодо строку подання апеляційних скарг залежно від виду судового рішення, яке оскаржується (підсумкове чи проміжне, а також рішення слідчих суддів). Цей порядок враховує й те, що оскарження судових рішень, які ухвалюються під час досудового розслідування та пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод людини, повинно забезпечувати оперативність та невідкладність вирішення питань про відновлення порушених прав і свобод заінтересованих осіб.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді може бути подано протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Згідно з ч. 2 ст. 376 КПК, якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали (постанови) має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.
При цьому стаття 376 КПК міститься в розділі IV «Судове провадження у першій інстанції» КПК.
Водночас у розділі ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК та у розділі ІІІ «Досудове розслідування» КПК у відповідних статтях, а саме 142, 146, 152, 157, 164, 173, 190, 196, 235, 307, законодавець не передбачив можливості оголошення слідчим суддею не повного тексту ухвали, а тільки її резолютивної частини.
У цьому ж провадженні слідчий суддя приймав рішення на підставі ст. 307 КПК.
Частиною 1 ст. 307 КПК визначено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Тому таке рішення має відповідати ст. 370 КПК, бути законним, мотивованим і обґрунтованим.
У зазначеному провадженні слідчий суддя застосував норми ст. 376 КПК і 4 травня 2018 року оголосив резолютивну частину ухвали, а 10 травня 2018 року оголошено її повний текст.
Наведене у постанові трактування, що за змістом ст. 376 КПК дата оголошення судового рішення, в тому числі й ухвали слідчого судді, безпосередньо пов`язана з датою виходу суду з нарадчої кімнати, і саме з цієї дати, яка зазначається у вступній частині ухвали, розпочинається перебіг строку на апеляційне оскарження, є помилковим.
У дійсності КПК не містить норми, яка б визначала, з якого часу (моменту) має обчислюватися строк оскарження ухвали слідчого судді: з моменту оголошення повного тексту чи з моменту оголошення резолютивної частини ухвали.
Згідно з положеннями частин 1 і 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються основними цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Для вирішення питання щодо строку оскарження ухвали слідчого судді необхідно здійснити аналіз і тлумачення вказаних вище норм КПК з урахуванням вимог Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), рішень ЄСПЛ і Конституційного Суду України, норм КПК про загальні засади кримінального провадження.
Серед основних засад судочинства Конституція України визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ст. 129).
Конституційний Суд України в Рішенні від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018 зазначив, що відповідно до принципу верховенства права держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема давала б можливість відновлювати порушені права і свободи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки.
Усталеною правовою позицією ЄСПЛ є те, що право на доступ до суду є елементом права на справедливий суд, гарантований ст. 6 Конвенції. У Рішенні «Голдер проти Об`єднаного Королівства», яке є основоположним у контексті тлумачення права на доступ до суду, ЄСПЛ зауважив, що «право доступу до правосуддя є однією з невід`ємних складових права, гарантованого п. 1 ст. 6. Це непоширювальне тлумачення, яке покладає нові зобов`язання на Договірні Держави: цей висновок ґрунтується на термінології першого речення п. 1 ст. 6, прочитаного в контексті даної статті, з урахуванням предмета та мети нормативного договору, яким є Конвенція, а також загальних принципів права» (п. 36).
У статті 24 КПК закріплено положення такої засади кримінального провадження, як забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Відповідно ж до ч. 1 цієї статті кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
При цьому однією з норм, які спрямовані на реалізацію положень вказаної засади кримінального провадження та забезпечення відповідного права особи, є юридична конструкція щодо вимог до змісту апеляційної скарги, викладена в ч. 2 ст. 396 КПК. Зокрема, в апеляційній скарзі обов`язково повинні зазначатися:
1) найменування суду апеляційної інстанції;
2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;
3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив;
4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
5) клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів;
6) перелік матеріалів, які додаються.
Наведені положення ст. 396 КПК мають трактуватися не тільки як обов`язок особи, що подає апеляційну скаргу, а і як визначена законом можливість довести перед судом вищої інстанції обґрунтованість своїх доводів. Саме можливість навести в апеляційній скарзі, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, дає особі законне сподівання на те, що її конституційне право на апеляційний перегляд буде дотримано.
Також слід ураховувати, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, і лише повний текст такої ухвали містить усі, передбачені статтями 370, 372 КПК, складові її змісту як відповідного судового рішення. Резолютивна ж частина не є окремим судовим рішенням, а відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.372 КПК є однією з частин ухвали.
Крім того, зі змісту ст. 376 КПК убачається, що ця норма кримінального процесуального закону регулює порядок проголошення судового рішення. Різні частини цієї норми процесуального права є взаємопов`язаними і доповнюють одна одну. Тому проголошення (оголошення) судового рішення у формі ухвали (постанови) може відбутися як шляхом вчинення однієї дії (проголошення повного тексту відповідно до вимог частини 1), так і шляхом вчинення двох послідовних дій (оголошення резолютивної частини і через певний час повного тексту згідно з вимогами частини 2). У будь-якому разі проголошення (оголошення) судового рішення є завершеним тільки після публічного оприлюднення всього тексту судового рішення.
Згоден з науковим висновком члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді, доктора юридичних наук ОСОБА_3 , якого додано до матеріалів провадження і у якому зазначено:
«У аспекті оскарження ухвали слідчого судді оголошення лише її резолютивної частини є недостатнім для реалізації визначеного ст. 24 КПК права особи на апеляційне оскарження як невід`ємного елемента конституційного права на апеляційний перегляд, оскільки особі фактично невідомий предмет оскарження, так як аргументи судового рішення їй залишаються невідомі аж до оголошення повного тексту ухвали, завершення підготовки якого, враховуючи положення ч. 2 ст. 376 КПК, може збігтися зі строком апеляційного оскарження, що знецінює право особи на апеляційне оскарження судового рішення. Телеологічне тлумачення положень статей 376, 395 КПК дозволяє дійти висновку, що законодавець не мав наміру встановленням порядку оголошення резолютивної частини та повного тексту ухвали слідчого судді формально обмежити право особи на оскарження ухвали слідчого судді, одночасно передбачивши це право у ряді положень КПК, зокрема у статтях 24, 309, 395 та ін.
Саме собою проголошення лише резолютивної частини ухвали слідчого судді не є порушенням права на справедливий суд, якщо тільки це не обмежує учасника кримінального провадження у праві на доступ до суду.
У контексті досліджуваного питання слід звернути увагу на те, що КПК прямо не передбачає такого обмеження права на доступ до суду вищої інстанції, проте воно однозначно має місце при застосуванні положень ч. 2 ст. 376 КПК за аналогією у випадках, коли ст. 309 КПК або інші статті передбачає право на оскарження ухвали слідчого судді. Тому слід визначити, наскільки таке обмеження переслідує легітимну мету. Враховуючи те, що КПК передбачає можливість оскарження ухвал слідчих суддів, то при фактичному позбавленні такого права шляхом складання неповного тексту рішення, що унеможливлює оцінку його обґрунтованості, оцінку, чи було враховано доречні аргументи учасників, не можна стверджувати про легітимну мету втручання у право на доступ до суду, що не дозволяє вести мову про пропорційність втручання».
Окрім того, покладання на особу, яка подає апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, обов`язку доводити поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, який обумовлено виключно процесуальними діями того ж таки слідчого судді, є проявом надмірного формалізму, який у практиці ЄСПЛ розглядається як порушення вимог статті 6 § 1 Конвенції у частині забезпечення доступу до суду (рішення ЄСПЛ у справах «Галина Мельник проти України», «Іліан проти Туреччини», «Bellet v. Fгаnсе»).
Процесуальні дії та процесуальні рішення судді, здійснені в межах визначених процесуальним законодавством повноважень, a priori не можуть створювати перешкод для реалізації конституційного права на апеляційний перегляд, а у контексті цього провадження умови для пропуску строку на оскарження судового рішення, коли скаржник змушений буде порушувати питання про поновлення строку. Відповідно до вимог ст. 117 КПК вирішення питання про поважність причин пропуску строку покладається на розсуд суду апеляційної інстанції.
Хочу звернути увагу на те, що рішення суду апеляційної інстанції як у цьому провадженні, так і судові рішення у провадженнях, які для порівняння зазначені в ухвалі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 26 лютого 2019 року про передачу справи на розгляд об`єднаної палати (постанови колегій суддів Касаційного кримінального суду від 20 лютого 2018 року (провадження № 51-548км18), від 27 березня 2018 року (провадження № 51-1023км18), від 27 листопада 2018 року (провадження № 51-5989км18), від 26 квітня 2018 року (провадження № 51-3265км18), від 12 липня 2018 року (провадження № 51-714км18), від 05 вересня 2018 року (провадження № 51-5086км18), свідчать, що практика, коли суди як апеляційної, так і касаційної інстанції не визнають вказану обставину поважною, не є поодинокою.
Звертаю увагу також на те, що відповідно до вимог ст.373 КПК у резолютивній частині ухвали зазначається строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження. Ця норма кримінального процесуального закону є додатковою гарантією дотримання права на оскарження. Оголошення судом у різні дати резолютивної частини і повного тексту ухвали, коли в ухвалі не зазначається, з якою саме з дих дій пов`язується початок закінчення строку на апеляційне оскарження, створює ситуацію юридичної невизначеності.
Проте зроблений у постанові об`єднаної палати висновок щодо застосування норми права не встановлює єдиного підходу для судів на випадок, коли апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді подано за межами п`ятиденного строку після оголошення резолютивної частини через необізнаність заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення.
Законодавець, не вирішивши питання про початок строку на оскарження ухвали слідчого судді у випадку оголошення резолютивної частини у кримінальному судочинстві, водночас для інших процесуальних юрисдикцій, здійснюючи уніфікацію процесуальних норм Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2127-VIII, однозначно визначив: якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 354 ЦПК, ст. 295 КАС, ст. 256 ГПК ).
Враховуючи викладене, вважаю, що мав бути зроблений такий висновок про те, як повинна застосовуватися норма права:
Днем оголошення ухвали слідчого судді, з якого відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК починає обчислюватися строк на апеляційне оскарження у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК склав та оголосив резолютивну частину ухвали, а повний текст ухвали оголосив в інший день, слід вважати день оголошення повного тексту ухвали.
У провадженні, що було розглянуто, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що захисником ОСОБА_2 апеляційну скаргу було подано за межами строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.
Рішення суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку на апеляційне оскарження. У цьому провадженні захисник, подаючи апеляційну скаргу 14 травня 2018 року, цей строк не пропустив. За таких обставин суд апеляційної інстанції не мав підстав розглядати питання, поставлене в апеляційній скарзі, щодо поновлення строку на апеляційне оскарження. Сумлінна помилка захисника ОСОБА_2 щодо пропуску ним строку на апеляційне оскарження не мала впливати на процесуальні дії і рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційний суд, отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, був зобов`язаний діяти згідно з вимогами ст. 422 КПК.

Відповідно, і суд касаційної інстанції не мав підстав для розгляду доводів у касаційній скарзі, що відсутність повного тексту ухвали слідчого судді стала для захисника поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Таким чином, апеляційний суд, повернувши захиснику ОСОБА_2 його апеляційну скаргу, допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, що відповідно до вимог статей 438, 412 КПК тягне за собою скасування ухвали суду апеляційної інстанції.

Саме на зазначених вище підставах касаційна скарга захисника ОСОБА_2 підлягала задоволенню, а ухвалаАпеляційного суду Львівської області від 18 травня 2018 року скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1