Справа № 359/1851/17
Провадження № 1-кп/359/42/2019
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 жовтня 2019 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 , її захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_13 , її представника адвоката ОСОБА_14 , свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бориспіль Київської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, працюючої приватним підприємцем ФОП " ОСОБА_9 ", проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,
ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України, за наступних обставин.
Так, 21.03.2016 року ОСОБА_9 , маючи умисел на викрадення ОСОБА_13 , що полягало в захопленні потерпілої, переміщення проти її волі в інше місце, у спосіб, небезпечний для здоров`я, та шляхом заподіяння останній фізичних страждань, з мотивів помсти у відносинах, які склалися між ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , заздалегідь, заготовивши для його вчинення електрошокер і балончик із вмістом хімічної речовини у стані газу, на автомобілі марки "Toyota Corolla", д.н.з. НОМЕР_1 , яким особисто керувала, близько 8 години, прибула на вул. Момота у м. Бориспіль.
На цьому місці по вул. Момота в м. Борисполі, у безпосередній близькості до будинку № 14, на узбіччі автошляху, ОСОБА_9 розмістила свій автомобіль та стала чекати ОСОБА_13 , яка мала в цей час йти повз вказану ділянку місцевості до ОСОБА_15 , згідно домовленості з ним, для нагляду за малолітніми дітьми, батьками якиї є ОСОБА_20 та ОСОБА_15 , за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 .
Близько 08 год. 37 хв. ОСОБА_9 , виявивши із салону автомобіля, що в її напрямку йде ОСОБА_13 , реалізуючи свій злочинний умисел, в момент коли ОСОБА_13 наблизилася до її автомобіля, вона залишила салон свого автомобіля, підбігла до ОСОБА_13 , і з відстані витягнутої руки, заприскала їй обличчя вмістом хімічної речовини із газового балончику, заподіюючи фізичні страждання. В цей момент в кишені куртки ОСОБА_13 задзвонив, належний їй телефон марки "Nokia Х2-02", ІМЕІ: НОМЕР_2 , у якому використовувалася сім-картка оператора мобільного зв`язку "МТС" з номером: НОМЕР_3 . В свою чергу ОСОБА_9 , розуміючи, що її протиправні дії можуть бути викриті, з метою усунення перешкод для подальшого вчинення злочину, відібрала у ОСОБА_13 вказаний мобільний телефон та сховала до свого одягу.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на викрадення ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , користуючись тим, що очі потерпілої залишалися під впливом дії хімічної речовини, силоміць заштовхала ОСОБА_13 до салону свого автомобіля, тим самим створивши перешкоди для вільного пересування та вибору місця перебування потерпілої, а сама, сівши за кермо автомобіля, розпочала рух по вул. Момота, звідки виїхала на вул. Київський шлях та далі - на вул. Головатого в м. Бориспіль, погрожуючи при цьому ОСОБА_13 застосуванням насильства, небезпечного для життя, з метою подолання волі потерпілої до опору.
Побоюючись за своє життя та здоров`я та здійснюючи спроби втекти із автомобіля, в якому ОСОБА_13 не бажала знаходитися, під час руху автомобіля по вул. Головатого у м. Бориспіль, вона намагалась відчинити його двері, однак вони були заблоковані ОСОБА_9 з місця водія.
Продовжуючи свої дії, спрямовані на вивільнення від незаконного позбавлення волі, ОСОБА_13 почала штовхати ОСОБА_9 руками під час руху автомобіля.
У зв`язку з цим, ОСОБА_9 зупинила автомобіль біля будинку № 71 по вул. Головатого в м. Бориспіль, та продовжила заприскувати ОСОБА_13 обличчя вмістом хімічної речовини із газового балончику, заподіюючи фізичні страждання та спричинивши тілесні ушкодження у вигляді опіку І-ІІ ступеня кон`юнктиви правого ока.
Захищаючись, ОСОБА_13 намагалась вирвати із рук ОСОБА_9 вказаний газовий балончик та при цьому остання вкусила ОСОБА_13 зубами за кисть правої руки, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин із синцем та саднами тильної поверхні правої кисті.
Далі ОСОБА_9 , діставши у салоні свого автомобіля, заздалегідь заготовлений для вчинення злочину електрошокер, з метою незаконного утримування ОСОБА_13 у салоні автомобіля та подальшого її викрадення, подавляючи її активний опір та заподіюючи фізичні страждання, за допомогою вказаного електрошокеру близько 10 разів вразила ОСОБА_13 електрострумом в область спини, рук та ніг, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді саден на спині зліва, чотирьох саден передньо-бокової поверхні правого стегна.
Під час враження її електрострумом, ОСОБА_13 , перебуваючи у салоні автомобіля, ногами відштовхала від себе ОСОБА_9 , після чого, залишила салон автомобіля та втекла.
Згідно із висновком експерта № 58 від 23.03.2016 року, своїми діями ОСОБА_9 спричинила ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку І-ІІ ступеня кон`юнктиви правого ока, забою м`яких тканин із синцем лівої виличної області, забою м`яких тканин із синцем та саднами тильної поверхні правої кисті, синця лівого зап`ястку, по одному садну на спині зліва, чотирьох саден передньо-бокової поверхні правого стегна, синця передньої поверхні лівої гомілки.
При цьому, тілесні ушкодження у вигляді саден та синців відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктиви правого ока, забою м`яких тканин із синцем лівої виличної області, забою м`яких тканин із синцем та саднами тильної поверхні правої кисті відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Тілесні ушкодження у вигляді опіку І-ІІ ступеня кон`юнктиви правого ока виникли від дії хімічної речовини у стані газів.
Тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин із синцем та саднами тильної поверхні правої кисті утворилися від дії зубів людини.
Тілесні ушкодження у вигляді саден на спині зліва утворилися від дії електрошокеру.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у викраденні ОСОБА_13 , вчиненому способом, небезпечним для здоров`я потерпілої, що супроводжувалося заподіянням їй фізичних страждань, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні і вчиненні інкримінованого їй злочину своєї вини не визнала повністю, пояснивши, що обставини викладені в обвинувальному акті не відповідають дійсності. Так, обвинувачена показала, що 21.03.2016 року вона перебувала вдома, за адресою: АДРЕСА_1 , та близько 07:00 год. їй подзвонили в двері. Це був ОСОБА_21 , який прийшов до неї, за їх попередньою домовленістю, відремонтувати бойлер. Показавши йому, де знаходиться бойлер, вона пішла паралельно збиратись на роботу. Близько 07:15 год., вона вийшла з дому, залишивши ОСОБА_22 гроші в сумі 500 грн., на придбання, за необхідності, деталей для бойлера, та ключі від квартири, щоб він закрив двері після того, як закінчить ремонтувати бойлер. Вийшовши з під`їзду, вона сіла в автомобіль, та поїхала на роботу. Їдучи по вул. Момота (Горького), побачила, що в неї загорілась червона лампочка, яка сигналізувала, що закінчується бензин, тому доїхавши до школи №5, вона звернула на вул. Чубинського, потім виїхала на вул. Січневу, звідки поїхала на заправку, неподалік ринку "Зоряний". Відкривши сумку, вона побачила, що забула вдома гаманець та телефон, а тому відразу вже поїхала на роботу, а саме до магазину "Добра скриня", що знаходиться по вул. Глібова, 1 в м. Бориспіль. Близько 07:40 год. вона приїхала на роботу, де вже в цей час була продавець на ім`я ОСОБА_23 . Десь о 09:00 чи 09:30 год., як раз коли продавець ОСОБА_23 вийшла та пішла до аптеки, що підтверджується чеком, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, до магазину приїхав ОСОБА_21 , який привіз їй телефон і гаманець, які вона забула вдома. Також він їй повідомив, що коли телефон був у нього, то їй телефонувала мама, і він взяв трубку, щоб повідомити, що ОСОБА_9 забула свій телефон. Коли вже телефон був у неї, то пізніше вона передзвонила до мами. Повідомила, що її маму зовуть ОСОБА_24 , яка користувалась номером мобільного телефону: НОМЕР_4 . Зазначила, що на той момент, вона користувалася чотирма номерами мобільними номерами. Телефон, який вона забула вдома, був на дві сім-карти, з наступними номерами: НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 . Два інших номери мобільного телефону, вона вже не пам`ятає. Протягом цілого дня, аж до вечора, приблизно до 18:00 год., вона перебувала на роботі, після чого відразу поїхала до Бориспільського відділу поліції писати заяву про злочин, з приводу того, що її колишній чоловік викрав дітей. Прийшовши до поліції, її попросили почекати, а потім, вже пізніше до неї вийшов працівник поліції та запросив до кабінету, що знаходився на 4 поверсі, де почав її відразу допитувати, а саме, щоб вона розповіла про обставини як вона побила людину. Вона взагалі не розуміла, що відбувається і що від неї хочуть. Потім вже їй сказали, щоб вона розповіла як побила ОСОБА_25 . Почувши це, вона відразу зрозуміла, що тут щось не так. Працівники поліції сказали, щоб вона розповіла їм всі обставини цієї події, вони все запишуть і вона може бути вільною. Однак, вона їм повідомила, що приїхала до поліції зовсім з інших підстав, а саме, щоб написати заяву про злочин щодо викрадення дітей її колишнім чоловіком, яку вони відмовлялись в неї приймати, зазначаючи, що він не позбавлений батьківських прав. Вона відмовилась надавати будь-які пояснення, бо не розуміла з якого приводу її допитують працівники поліції. Працівник поліції повідомив, що він так і записав, що вона відмовляється надавати пояснення. В той же час, з невідомих причин, вказаних її пояснень, в матеріалах справи не має. Потім вона спустилася на низ, де працівник поліції прийняв вже від неї заяву про злочин. Однак, через 10 хвилин їй повідомили, що вказані у заяві обставини не свідчать про склад злочину, а тому підстав її реєструвати не має. Після чого вона пішла з відділу поліції, а дітей вже забрала на наступний день. Зазначила, що ОСОБА_25 вона знає дуже давно, познайомилась із нею, ще як зустрічалась зі своїм колишнім чоловіком. Вони з нею дружили, і відносини між ними були завжди дуже гарні. Будь-яких конфліктів ніколи не було, так само як і станом на 21.03.2016 року. ОСОБА_25 допомагала їхній родині в догляді за дітьми, як няня, за що вони їй платили. Пізніше вона допомогла ОСОБА_25 працевлаштуватися на роботу перукарем, до своєї знайомої, в перукарню, що знаходиться біля школи №3 в м. Бориспіль. Після чого, ОСОБА_25 вже не допомагала їм, так як працювала, і вони користувалися послугами іншої няні. У 2014 році вона розійшлась з чоловіком ОСОБА_15 і почала жити окремо разом з дітьми, а вже у 2016 році офіційно їх розлучили. Відносини між нею та її колишнім чоловіком, як і на той момент, так і зараз, конфліктні та неприязні. У 2015 року був визначений графік спілкування з дітьми, відповідно до якого 21.03.2016 року діти повинні були бути із ОСОБА_15 . Тому, вважала, що діти цього дня, можливо були разом із колишньою свекрухою ОСОБА_26 та свекром ОСОБА_27 . Про те, що ОСОБА_15 домовлявся з кимось, щоб побути 21.03.2016 року з дітьми, їй нічого не відомо, оскільки вона з ним взагалі не спілкується, з того часу як вони розійшлися. 21.03.2016 року вона взагалі не бачила ОСОБА_25 . Це також підтверджується інформацією про її телефонні дзвінки та ОСОБА_25 за 21.03.2016 року, з якої чітко видно, що вони разом не були та їх маршрути не пересікались. В той же час ОСОБА_25 зранку, 21.03.2016 року була вдома у ОСОБА_15 , і вони разом сиділи на кухні, розмовляли, а потім кудись зібрались і поїхали, про це їй розповіла її дочка ОСОБА_28 . Зазначила, що показання потерпілої ОСОБА_25 не відповідають дійсності і вона їх придумала, під впливом її колишнього чоловіка ОСОБА_15 . Так, останній користуючись довірливістю ОСОБА_13 , маючи зв`язки як із Бориспільським ВП, так і Бориспільською прокуратурою, і організував подання останньою завідомо неправдивої заяви про злочин, на підставі якої була заведене дана справа. Метою вказаного вчинку ОСОБА_15 є намагання забрати в неї дітей жити до себе. Зазначила, що люба стаття за порушення, за якою маму або батька притягнуто до відповідальності, буде розглянута комісією по правам дітей при виконачому комітеті, як підстава для встановлення місця проживання саме з тим з батьків, у кого немає судимості. Також додала, що є дуже дивним, що ОСОБА_25 згадала про те, що їй телефонувала мати, лише через півроку після події, про що повідомила слідчому лише під час повторного допиту, а до цього таких показів не надавала. Також про те, що ОСОБА_25 бреше, свідчить і те, що в її автомобілі "Toyota Corolla" передні пасажирські двері взагалі не блокуються, як про це зазначила потерпіла, яка ніби то не могла вийти з машини через блокування передніх дверей. Крім того, ні балончик, який нібито передавався слідчому, ні електрошокер, в справі речовими доказами не визнані та взагалі відсутні. При цьому, ОСОБА_13 навіть не змогла описати розмір балончика, зазначаючи, що він майже розміром як банка лаку для волосся, що є неможливим. При цьому досить дивним є також і те, що ОСОБА_15 , маючи доступ до відеокамер спостереження у м. Бориспіль, зокрема, одна з яких має напрямок та огляд місця події, не надав вказаного відео працівникам поліції. Крім того, зазначила, що свідок ОСОБА_29 являється подругою ОСОБА_30 , яка працювала в неї перукарем в перукарні. ОСОБА_31 працевлаштувалася до неї лише 23.03.2016 року, тобто через два дні після події, що інкримінують ОСОБА_9 . Тому ОСОБА_31 , так само як і ОСОБА_29 , не могли нічого знати про події, що відбувалися 21.03.2016 року, за місцем її роботи, оскільки вона їх тоді ще навіть і не знала. ОСОБА_29 в неї ніколи не працювала, і вона з нею познайомилась виключно через ОСОБА_32 , а тому її показання є неправдивими, оскільки вона очевидцем будь-яких подій не була, і могла лише чути якусь інформацію від ОСОБА_30 . Крім того, за місяць до звільнення ОСОБА_30 , вона робила перерахунок матеріалів у перукарні, і нею була виявлена велика недостача матеріалів, у зв`язку з чим відносини між ОСОБА_9 та ОСОБА_33 різко погіршились. Тому телефонна розмова ОСОБА_15 із ОСОБА_34 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки в останньої були підстави її оговорювати. Таким чином, у даній справі відсутні будь-які належні та допустимі докази, на підтвердження, інкримінованого їй злочину, а доводи сторони обвинувачення ґрунтуються виключно на сфальсифікованих органом досудового розслідування доказах.
Не зважаючи на те, що ОСОБА_9 не визнає себе винною у вчиненні даного кримінального правопорушення, на думку суду, її вина у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується органом досудового розслідування, повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, належними та допустимими доказами, оцінка яким надана судом в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України.
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 показала, що точної дати не пам`ятає, десь навесні 2016 року, ввечері, коли вона перебувала у своїх знайомих родини ОСОБА_35 , які знімають квартиру в АДРЕСА_2 , близько 22:00 год. їй зателефонував ОСОБА_15 та запитав, чи не могла б вона наступного дня погуляти з його малолітніми дітьми від 2 до 4 годин, до приходу його батьків, оскільки йому не має їх з ким залишити зранку. Вона точно пам`ятає, що наступний день був понеділок, і це перший день весняних канікул у школі. Так, ОСОБА_15 вона знає вже дуже давно, десь з 1997 року, а потім вже вона познайомилась із ОСОБА_9 , як вони були разом. З їх родиною вона постійно спілкувалась, вони тісно дружили. Коли в них з`явились діти, то вона почала їм дуже часто допомагати в догляді за ними: сиділа з ними, водила на гуртки та забирала, оскільки вони люди зайняті, і в них не було достатньо на це часу. Вона допомагала їм безкоштовно, оскільки вона так допомагає всім своїм друзям, хто звертається до неї за допомогою. Це її спосіб життя, відповідно до віросповідання. Відносини у сім`ї ОСОБА_36 були нормальні, добрі. Однак, після того, як вони розійшлися, між ними постійно виникають конфліктні відносини. Після їх розлучення, вона з ними так тісно не спілкувалась, і її вже майже не залучали для допомоги по догляду за дітьми. Але іноді як ОСОБА_15 , так і ОСОБА_37 все таки звертались до неї за допомогою. Будь-яких ревнощів зі сторони ОСОБА_9 не було, та навіть жодних поводів для цього не було. Вони з ОСОБА_15 лише були друзями. З ОСОБА_9 вони також дружили, і конфліктів ніколи між ними не виникало. Коли їй зателефонував ОСОБА_15 , та повідомив, що йому ні з ким залишити дітей, оскільки в понеділок йому необхідно їхати на роботу, в нього засідання, а ОСОБА_9 , яка повинна була забрати їх, відповідно до установленого графіку спілкування: діти по буднім дням - з нею, а з ним по вихідним; не забрала їх, та він, не зважаючи на неоднарозові спроби, не міг із нею ніяк зв`язатись, щоб уточнити чи забере вона в понеділок дітей. Батьки його також в цей день повинні були йти на роботу, а тому не могли залишитись із дітьми. У зв`язку із ситуацією, яка склалася, вона погодилась допомогти ОСОБА_15 , і вони домовились, що вона прийде до нього в понеділок зранку десь близько 08:00 год., а саме за місцем проживання його батьків: АДРЕСА_3 , точний номер будинку не пам`ятає, другий будинок за магазином "Фора", з правої сторони, кв. 55. Зранку, наступного дня, перед тим, як вона повинна була вже виходи з дому, а проживає вона по АДРЕСА_4 , їй зателефонував ОСОБА_15 , щоб уточнити, чи вона точно прийде, оскільки вона запізнювалась, на що вона відповіла, що так, і вийшла як раз до нього. Близько 08:10 год. вона проходила по вул. Момота (Горького), з правої сторони, зі сторони вул. Київський шлях. Йшовши по вказаній вулиці, в районі готелю "4 сезони", десь не доходячи до гаражів, ОСОБА_13 помітила припаркований на узбіччі автомобіль, темного кольору, повернутий передньою частиною в напрямку вул. Київський шлях. Наблизившись до вказаного автомобіля, вона побачила, що з нього, несподівано для неї, вибігла ОСОБА_9 , яка була вдягнена у світло-фіолетову коротку курточку, та перебуваючи на відстані, витягнутої руки від неї, бризнула їй в обличчя газовим балончиком. В неї відразу дуже почали пекти очі, пішли сльози, вона нічого не бачила, і почала задихатись. При цьому ОСОБА_9 сказала їй, що тепер вона більше 4-ох годин не буде бачити її дітей, і що їй взагалі не потрібно лізти не в свої справи. У цей час у неї почав дзвонити мобільний телефон, який знаходився у широкій кишені куртки, яка не закривалась. Почувши дзвінок, ОСОБА_9 своєю рукою полізла в кишеню її куртки, та силою витягнула звідти її телефон марки "Nokia X2-02", та забрала його собі, щоб вона не могла не з ким зв`язатись. Хто їй телефонував вона не бачила. Для неї це було все несподівано, безпосередньо вплинуло на сприйняття даних подій, вона не розуміла, що відбувається, розгубилася, втратила координацію. Розпочалась якась штовханина, ОСОБА_9 штовхала її перед собою руками, плечима, наче йшла на неї напором, смикала, і зважаючи на її такий розгублений стан, примусово заштовхала її до свого автомобіля, а саме на переднє пасажирське сидіння. ОСОБА_13 сама сідати до автомобіля ОСОБА_9 не збиралась, та не хотіла. Після чого ОСОБА_9 закрила двері, сіла за кермо автомобіля. ОСОБА_13 повідомила, що з даного приводу звернеться до правоохоронних органів, і щоб ОСОБА_9 її туди відвезла. На що ОСОБА_9 відповіла, що зараз як раз її туди і відвезе. Вони почали їхати по вул. Момота (Горького), і повернули праворуч, і вона вже почала розуміти, що вони їдуть не в поліцію, і що відбувається, щось не те. Вона запитала в ОСОБА_9 , куди вона її везе, на що остання відповіла, що куди треба туди і везе. Вже розуміючи, що ОСОБА_9 не збирається зупиняти авто, вона почала смикати за ручку дверей, щоб втекти, однак вони не відкривались, бо були заблоковані. В момент коли вони повертали з вул. Київський шлях на вул. Головатого, в ОСОБА_9 задзвонив телефон. Це телефонувала її мама, що вона зрозуміла по її розмові, оскільки остання сказала: "Мама, все нормально, діти в порядку. Вони залишились з папою". Розмова була короткою. Потім ОСОБА_13 намагалась вибити скло ліктем, однак нічого не виходило. Після чого, вона почала руками штовхати ОСОБА_9 в плече, щоб остання зупинила машину та відпустила її. ОСОБА_9 почала кричати, щоб вона заспокоїлась, бо вони розіб`ються, але їй вже було все одно, і вона не припиняла своїх дій. Їхали вони по вул. Головатого, повз магазин "Маяк", в напрямку залізничного вокзалу. Потім ОСОБА_9 все таки зупинилась, десь на узбіччі по вул. Головатого, в сторону залізничного вокзалу, неподалік від каплички, яка там розташована. Після чого, щоб заспокоїти ОСОБА_13 , вона знову дістала газовий балончик, бризнула їй в обличчя, і між ними розпочалась боротьба, бо ОСОБА_13 почала виривати в неї цей балончик, і в цей момент ОСОБА_9 її вкусила за кисть правої руки. Однак, вона все таки його вирвала у ОСОБА_9 . Балончик був темного кольору, розміром близько 15 см. В салоні був газ, було дуже тяжко дихати, і ОСОБА_9 відкрила двері, зі своєї сторони, та вийшла із салону автомобіля. Вона ж не могла вийти, оскільки двері з її сторони були заблоковані. Тому вона, перебуваючи у сидячому положенні, пересунулась із пасажирського сидіння та водійське, щоб мати змогу вийти із авто через відкриті двері, і в цей момент ОСОБА_9 , яка перебувала на вулиці, десь взяла електрошокер і почала наносити ним ОСОБА_13 безліч ударів по тілу, по всій лівій стороні, зокрема по спині, в плече, по ногам та рукам. Також нанесла удари по оголеній частині руки, а саме в ліву долоню. Ударів було дуже багато, скільки саме ОСОБА_13 не пам`ятає. Вона ж, в свою чергу, почала відбиватися та відштовхувати ОСОБА_9 ногами, і якимось чином їй все таки вдалося вискочити із автомобіля, і вона відразу побігла в сторону якогось провулку, що знаходився на протилежній стороні. Вона бігла, заблукала, і не знала як дійти до поліції, щоб написати заяву про злочин. Через деякий час, вона все таки дійшла до відділу поліції. Спочатку у ОСОБА_13 не хотіли приймати заяву, а лише розпитували, що сталось. Однак, пізніше вже прийняли заяву про злочин. Потім вже прийшов слідчий, який відібрав в неї пояснення, відбитки пальців та за допомогою ватних паличок протер їй обличчя. Також вона віддала комусь, кому саме не пам`ятає, може працівнику поліції, може експерту, газовий балончик. Потім вона ще разом із слідчо-оперативною групою виїжджала на місце події. Також, коли вона перебувала в поліції, туди приїжджав ОСОБА_15 , як вона тоді зрозуміла, він здається шукав її. Однак, точно вона повідомити не може, оскільки вже не пам`ятає, оскільки в той день перебувала у розгубленому стані та дуже погано себе почувала, внаслідок травм, які вона отримала від ОСОБА_9 . Заяву про злочин вона подавала самостійно, ОСОБА_15 тоді не було. Вже ввечері її відпустили, і вона відразу пішла до Бориспільської районної лікарні, де її оглянула медпрацівник жінка, яка зафіксувала наявні на її тілі тілесні ушкодження та надала їй необхідну медичну допомогу. На наступний день, чи через день, вона ще раз прийшла до лікарні, в якесь окреме приміщення, розташоване на її території, на експертизу, яку проводив чоловік. Зазначила, що вона вже не пам`ятає чи приходила на експертизу сама, чи з кимось, оскільки пройшов тривалий проміжок часу від події, та на той момент вона перебувала у схвильованому стані від того, що з нею сталось. Внаслідок таких неправомірних дій ОСОБА_9 в неї були ушкодження на обличчі, опіки від газу, очі були дуже червоні, а також укус на руці, та по всьому тілу синці та почервоніння від ударів струму електрошокером. Додала, що не може пояснити, чому ОСОБА_9 так вчинила по відношенню до неї, та висловила припущення, що можливо така поведінка ОСОБА_9 , пов`язана з її характером, через те, і що ОСОБА_13 допомагала ОСОБА_15 по догляду за дітьми, після розлучення з ОСОБА_9 . Додатково, ОСОБА_13 також зазначила, що десь за рік чи півроку до події, ОСОБА_15 її попросив забрати дочку ОСОБА_38 із занять по музиці, бо він не встигав, на що вона погодилась. Після цього до неї зателефонували із невідомого номеру, по голосу була ОСОБА_9 , яка почала виражатися в її адресу нецензурною лайкою, ображати її, погрожувати їй, зазначивши, щоб вона більше не підходила до її дітей. Про це ОСОБА_13 також розповіла ОСОБА_15 .
Судом, за клопотанням сторони захисту, було допитано повторно потерпілу ОСОБА_13 в судовому засіданні 05.02.2019 року, через неякісний запис судового засідання, що відбулося 17.07.2017 року, у зв`язку з наявними технічними несправностями звукозаписуючого обладнання, що призвело до неякісного запису процесу допиту потерпілої.
Повторно допитана потерпіла ОСОБА_13 у судовому засіданні 05.02.2019 року, надала аналогічні показання тим, що були надані під час її допиту в судовому засіданні 17.07.2017 року, додатково підвтедила їх.
Також повторно допита потерпіла ОСОБА_13 у судовому засіданні 15.07.2019 року показала, що станом на 21.03.2016 року вона користувалася номером мобільного телефону: НОМЕР_7 , sim-карта з яким і була в мобільному телефоні, який в неї забрала ОСОБА_9 . Десь через декілька днів вона відновила цей номер мобільного телефону, та користується ним на сьогоднішній день. Зазначала також, що про телефонний дзвінок матері до ОСОБА_9 , під час того, як вони їхали в автомобілі по вул. Київський шлях, з якої повертали на вул. Головатого, вона відразу повідомила слідчому під час її ще першого допиту. Зазначила, що в день події, вона перебувала в шоковому, розгубленому стані, погано себе почувала, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а тому не пам`ятає детально всіх обставин того дня. Зазначила, що до Бориспільської лікарні на експертизу ходила не менше двох разів, перший раз на наступний день після події, а другий раз трохи пізніше. Один раз вона точно ходила сама, а інший не пам`ятає, можливо і з ОСОБА_15 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_9 є його колишньою дружиною. На даний час, він з нею взагалі не спілкується, відносини після їх розлучення між ними дуже складні. Потерпілу ОСОБА_13 знає давно, десь з кінця 1990-х років, або з початку 2000-х, це його близька подруга. Відносини між ними нормальні, дружні. Відповідно до встановленого рішенням органу опіки та піклування графіку спілкування з дітьми, ОСОБА_15 забирав дітей на вихідні, а в будні вони були із матір`ю - ОСОБА_9 . Діти перебували в нього на вихідних, і 21.03.2016 року це був понеділок, їх повинна була забрати ОСОБА_9 , незважаючи, що починались канікули. Разом з тим, незважаючи на його неодноразові спроби, він не міг зв`язатися із ОСОБА_9 , щоб вона забрала дітей, і вони залишались із ним. Так, як вони з ОСОБА_9 з липня 2014 року взагалі не спілкуються, то лише переписуються sms, з приводу спілкування та побачень з дітьми, у відповідності до встановленого графіку. 20.03.2016 року він відправляв їй декілька смс-повідомлень, на які вона не відповіла. Так, як 21.03.2016 року це був понеділок, а в дітей були канікули, і ОСОБА_9 не забирала дітей, то з дітьми комусь необхідно було залишитись вдома. Він не міг з ними залишитись, оскільки потрібно було їхати на роботу. Його батькам також необхідно було йти на роботу. У зв`язку з такою ситуацією, яку створила його колишня дружина, не забравши в нього дітей, ОСОБА_15 почав шукати з ким можна буде залишити дітей. Оскільки ОСОБА_25 раніше, неодноразово, допомагала їм по догляду за дітьми, останні її добре знали, то у таких випадках, він в першу чергу телефонував до неї. Ввечері, зателефонувавши до ОСОБА_25 , ОСОБА_15 попросив, щоб вона посиділа з дітьми на наступний день - в понеділок з ранку і десь до обіду, а саме до того часу, коли приїде його батько, на що ОСОБА_13 погодилась. Вони домовились, що вона прийде до нього додому, а саме за адресою: АДРЕСА_5 , в понеділок зранку, близько 08:30 год. Наступного дня, близько 08:00 год., він знову зателефонував до ОСОБА_25 , щоб уточнити, чи вона точно буде. Вона сказала так, і він вже чекав, що вона до них прийде на домовлений час. Однак, ОСОБА_25 не було, і він почав до неї телефонувати, та останній дзвінок закінчився досить дивно: вона взяла трубку, відповіла "Так", і після цього він відразу в трубці почув якісь різний глухий звук, який тяжко ідентифікувати, схожий наче впав телефон, а також якійсь наче крик, і після цього зв`язок перервався. Після чого, він ще телефонував до ОСОБА_25 декілька разів, вона не брала трубку, а потім телефон вже був відключений. Телефонував він зі свого номеру мобільного телефону: НОМЕР_8 . Відповідно до даних, що містяться у телефоні, ОСОБА_25 використовувала номер: НОМЕР_7 . Він чекав на ОСОБА_25 , однак вона так і не прийшла. Тому він уже вимушений був звернутися за допомогою до сусідки ОСОБА_39 , щоб вона посиділа з дітьми, до приходу його батька, на що вона погодилась. Близько 09:00 год. до нього прийшла сусідка, і він поїхав на роботу. Потім, на скільки він пам`ятає, десь близько обіду, йому зателефонувала ОСОБА_25 , з якогось незнайомого номеру та розповіла, що з нею сталося, а саме, що зранку по дорозі до нього додому, по вул. Момота, не доходячи до гаражів, які там розташовані, вона побачила, що в зустрічному напрямку відносно її руху стояв автомобіль його колишньої дружини ОСОБА_9 , яка підійшовши до неї, напала, бризкала в обличчя балончиком із газом, вдарила електрошокером, відібрала в неї телефон, і примусово заштовхала її до свого автомобіля, повізши в невідомому напрямку. Потім ОСОБА_25 якимось чином вибралась, десь в районі залізничного вокзалу, та прийшла до поліції. Пізніше він поїхав до райвідділу поліції. Зазначив, що він може не пам`ятати всіх деталей події, що пов`язано з його емоційним станом, оскільки в цей день відбулося багато різних подій. Так, його дружина ОСОБА_9 звернулася з приводу того, що він викрав дітей, і вона не знає де вони, незважаючи на те, що вона їх не забрала. У зв`язку з чим йому телефонували із служби у справах дітей. Він поїхав до служби у справах дітей, розповів як все було і де, знаходяться діти. Можливо телефонував до ОСОБА_9 , щоб показати інспектору, оскільки він не міг зв`язатися із нею, зважаючи на те, що її телефон на його дзвінки заблокований. 21.03.2016 року він зустрічався із ОСОБА_25 , але де саме не пам`ятає, можливо біля відділу поліції, а можливо біля її дому, оскільки вона проживає неподалік. Коли він її побачив, то в неї були червоні очі, схоже на те, що в них бризкали із балончика з газом, укус на руці, і ОСОБА_13 перебувала у дуже пригніченому та розгубленому стані. ОСОБА_15 не може точно сказати, чи був присутній при написанні ОСОБА_25 заяви про злочин та при наданні нею пояснень, оскільки не пам`ятає. Зазначив, що можливо він радив ОСОБА_25 звернутися до правоохоронних органів із заявою про злочин, оскільки з боку ОСОБА_9 в адресу останньої вже були неодноразові погрози. Зазначив, що коли він ще був разом з ОСОБА_9 , то в неї був і газовий балончик, і електрошокер. Газовий балончик вона завжди носила із собою. Також показав, що на той момент як він розходився із ОСОБА_9 , то вона самостійно, у формі ультиматуму встановила графік спілкування з дітьми, що три дні вони з нею, а три дні з ним. Враховуючи, що він та його батьки працюють, то в будні дні йому необхідна була стороння допомога по догляду за дітьми, і він вимушений був звертатися за допомогою до родичів, знайомих, друзів, зокрема і до ОСОБА_25 . Декілька разів він просив ОСОБА_25 забрати дітей з курсів музики, коли в нього не виходило. Потім ОСОБА_25 повідомила йому, що не буде більше йому допомагати з дітьми, бо їй зателефонувала ОСОБА_9 , погрожувала фізичною розправою, якщо вона підійде хоч раз до її дітей. Це десь було у вересні 2014 року. Дізнавшись про таку поведінку його колишньої дружини, він з того часу майже не просив ОСОБА_25 допомагати йому з дітьми. Лише у виключних випадках, коли не було з ким залишити дітей, він вже звертався до неї за допомогою. Саме така ситуація і сталася 21.03.2016 року, яка, на думку ОСОБА_15 , була спеціально влаштована його колишньою дружиною ОСОБА_9 . Вона знала його робочий графік, і графік його батьків, і розуміла, що якщо вона не забере дітей, то в понеділок йому не буде їх з ким залишити, і він вимушений буде звертатися за сторонньою допомогою, зокрема і до ОСОБА_25 . Це не перший раз ОСОБА_9 не забирала в нього дітей, відповідно до встановленого графіку, щоб потім звернутися із заявою про те, що він викрав дітей.
Також свідок зазначив, що ОСОБА_9 працює приватним підприємцем, а саме в неї свій магазин " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", розташований в м. Бориспіль по вул. Глібова, 1, в приміщенні якого є ще перукарня. У вказаному магазині є відеоспостереження, яке встановлювали монтажники з його фірми, зокрема ОСОБА_17 , під його керівництвом. Воно працює в автоматичному режимі. Однак, знаючи пароль та маючи спеціальні технічні навички, можна змінити настройки, зокрема дату та час відеозапису. ОСОБА_9 як власник магазину звичайно знала пароль і мала таку можливість. Після того, як вони розійшлися, він та його бригада не займалися обслуговування даного відеоспостереження. Повідомив, що ОСОБА_40 знає, це колишня працівниця магазину, що належить ОСОБА_9 . Десь через 3-4 місяці після цих подій, вона йому зателефонувала, і розповіла багато цікавого з приводу його колишньої дружини. Вперше познайомився із нею під час цього телефонного дзвінка. Він являвся на той час депутатом Бориспільської міської ради, а тому його номер телефону дізнатися не важко. ОСОБА_31 , на той момент перебувала в стресі, оскільки втратила дитину на 5 місяці вагітності, у зв`язку з проблемами на роботі, зокрема через відносини з директором ОСОБА_9 . Вона розповіла йому, серед іншого, що 21.03.2016 року, десь після обіду, ближче до вечора, до магазину приїхала ОСОБА_9 , вигнала всіх працівників із приміщення магазину, а сама залишилась там, де перебувала близько однієї чи півтори години. Наче в цей час до неї ще хтось приїжджав. Потім ОСОБА_9 покликали їх в приміщення магазину, та повідомила працівникам, що вона в магазині перебувала із самого ранку, і щоб вони це підтвердили, за необхідності. Потім він все це повідомив слідчому, який розслідував дану справу, і на підтвердження надав аудіозапис даної телефонної розмови між ним та ОСОБА_33 , оскільки в нього в телефоні записуються абсолютно всі телефонні розмови, що пов`язано з його роботою. Ця функція налаштованого на його телефоні за допомогою безкоштовної програми.
З приводу того, чи знає він ОСОБА_29 ОСОБА_15 повідомив, що це прізвище йому знайоме, однак не може повідомити чи він її знає і де він з нею пересікався. Будь-яких дружніх стосунків з працівниками Бориспільського відділу поліції не підтримує, разом з тим через його сферу діяльності він змушений із ними спілкуватися дуже часто, оскільки співробітники поліції звертаються до нього з приводу надання відеозаписів із камер спостереження, що розміщені на вулицях м. Бориспіль. ОСОБА_15 також підтвердив, що на перехресті вулиць Київський шлях Момота, розміщена відеокамера. Однак, вона охоплює лише перехрестя, і вул. Момота лише до торгового центру, а по вул. Момота відеоспостереження не здійснюється.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що знає ОСОБА_9 з 2016 року. Вона працювала з лютого по кінець травня 2016 року перукарем в перукарня "Ажур", яка знаходиться в приміщенні магазину "Добра скриня", розташованого по вул. Глібова, 1 в м. Бориспіль, що належить ОСОБА_9 . На час проведення судового засідання, будь-яких відносин із ОСОБА_9 не підтримує. Звільнилася з роботи від ОСОБА_9 свідок у зв`язку з тим, що вона змінила місце проживання. Працювала ОСОБА_16 у ОСОБА_9 неофіційно. ОСОБА_41 це була її напарниця, яка працювала разом із нею із березня 2016 року, і на той час як свідок звільнилась, остання ще працювала. Також в магазині продавцем працювала її однокласниця ОСОБА_42 , яка і запропонувала їй прийти туди працювати. Дату 21 березня 2016 року вона добре пам`ятає, оскільки напередодні, 20 березня, було день народження у ОСОБА_43 , яке вони разом святкували. Тому 21 березня 2016 року вона прийшла на роботу трохи пізніше, близько 09:30 чи 10:00 год. Коли вона прийшла, то ОСОБА_31 вже була на роботі. Прийшовши на роботу, ОСОБА_16 випила кави, оскільки не виспалась. Зранку в неї клієнтів не було. ОСОБА_9 ще на роботі теж не було. В скільки саме приїхала ОСОБА_9 , вона не знає, бо в цей момент вона як раз обслуговувала клієнта, і лише бачила її відображення в приміщенні магазину у дверях. Побачила її десь об 11:00 або 12:00 год. цього дня, оскільки до них в перукарню зайшла ОСОБА_9 , нічого не пояснюючи, попросила, щоб вона разом із ОСОБА_44 десь погуляли 1-2 години. Вони пішли на вулицю, і перебували поряд із магазином. В цей час була закрита лише перукарня, а магазин працював у звичайному режимі. Вже підійшли клієнти, які були записані на 16:00 чи 17:00 год., які чекали разом із ними на вулиці. Хвилин 40 вони чекали, а клієнтки сказали, що вони не можуть більше чекати. Вона пішла до ОСОБА_9 , тоді вже вона впустила їх до перукарні, відкрила самостійно двері ключем, що було досить дивним, оскільки до цього ніколи двері в перукарні не замикали на замок, і запросила їх до перукарні. Після чого вони почали обслуговувати клієнток. В цей день ОСОБА_9 була дуже засмучена і заплакана. При цьому вона помітила, що ОСОБА_9 відкривала двері до перукарні демонстративно, на камеру. Робочий кабінет ОСОБА_9 знаходився у кінці магазину, за стелажами, а саме стояв її стіл з робочим комп`ютером. Наступного дня її та ОСОБА_32 до себе, в кабінет, покликала ОСОБА_9 , і на своєму робочому комп`ютері показала їм відео, при цьому зазначивши, що те, що вони зараз бачать відбувалося вчора о 07:30 год. чи 08:30 год., вона вже точно не пам`ятає, та у разі будь-яких запитань з цього приводу, вони так повинні повідомити. В той же час, на вказаному відео було зафіксовано вищезазначені події, а саме як ОСОБА_9 відкривала їм ключем перукарню, і вони з двома клієнтками заходили до приміщення перукарні. Яка була зазначена на відео дата і час не знає, бо вона не дивилась. Мабуть, якась інша, якщо ОСОБА_9 просила їх сказати, що це було зранку 21.03.2016 року, що звичайно не відповідало дійсності. Також ОСОБА_9 просила сказати, що вона в цей день приходила на роботу зранку. Через декілька днів дівчата в магазині між собою обговорювали, що у ОСОБА_9 якісь проблеми, нібито вона щось натворила, з кимось побилась. Свідок додатково зазначила, що на момент звільнення в них були конфліктні відносини із ОСОБА_9 , оскільки вона обізвала її крадійкою, забрала її робочі інструменти, які належать їй особисто, і віддала їх лише через скандали.
Допитаний повторно (через неякісний запис судового засідання, що відбувалося 06.12.2017 року, у зв`язку із технічними несправностями звукозаписуючого обладнання, що в свою чергу унеможливлює належне його прослуховування) в судовому засіданні 10.09.2019 року свідок ОСОБА_17 показав, що він працював в ТОВ "Моноліт.нет". ОСОБА_9 знає, з того моменту як працевлаштувався на ТОВ "Моноліт.нет", оскільки вона являється колишньою дружиною ОСОБА_15 , який раніше був директором ТОВ "Моноліт.нет". Відносини між ним та ОСОБА_9 були виключно ділові. На даний момент не підтримують будь-яких відносин. Крім того, ОСОБА_9 ще являється власницею магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", який розташований в м. Бориспіль по вул. Глібова. Коли ще ОСОБА_15 був одружений з ОСОБА_9 , то він разом із ОСОБА_45 та ОСОБА_46 встановлював камери відеоспостереження у вказаному магазині, точної дати вже не пам`ятає. Він займався виключно монтажем та налаштуванням камер. Технічним обслуговуванням камер та технічними налаштуваннями повністю займався ОСОБА_15 . На момент установлення відеоспостереження, в приміщенні магазину, було розміщено все обладнання, яке стосувалося відеореєстратора, на якому безпосередньо і зберігаються всі дані. Доступ до вказаного відеореєстратора мала ОСОБА_9 . Також він пояснював ОСОБА_9 як саме працювати із програмним забезпеченням відеореєстратора, як загального користувача. Зокрема, він показав їй, безпосередньо, яка це програма, куди саме необхідно заходити, де та як можна подивитися відео та як його можливо завантажити. Це звичайні загальні навики для будь-якого користувача. Свідок зазначив, що маючи лише такі знання змінити дату на відеореєстраторі неможливо. Також свідок повідомив, що він ще займався технічним обслуговуванням комп`ютера ОСОБА_9 . Коли комп`ютер ламався, то ОСОБА_9 телефонувала йому "по старій дружбі", і він їй допомагав. Безпосереднім очевидцем події він не був, а тому нічого з цього приводу повідомити не може. З приводу того, де саме він перебував 21.03.2016 року, зазначив, що не пам`ятає, оскільки пройшов тривалий проміжок часу. На скільки пам`ятає, то знаходився у відпустці. Зазначив, що його викликав до відділу поліції слідчий по телефону, однак з приводу якої справи, нічого йому не повідомив. Приїхавши до відділу поліції, його допитував слідчий, який не міг правильно викласти його пояснення, а тому він їх не підписував відразу, і слідчий їх декілька раз переписував. Потім вже коли його пояснення відповідали дійсності, він їх підписав. Зокрема, слідчий допитував його з приводу відеорестратора та даних, які на ньому фіксуються, на що він відразу відповів, що не має до них ніякого відношення, оскільки він не являється спеціалістом в даній галузі. Також зазначив, що в ході допиту слідчий чинив на нього психологічний тиск, задаючи якісь навідні питання. Також зазначив, що в нього не має будь-якої зацікавленості у вказаній справі, ніхто в нього не просив надавати якісь свідчення як у слідчого, так і в суді. Крім того, зазначив, що всі камери по відеонагляду в м. Бориспіль встановлювали працівники ТОВ "Моноліт.Нет". Зокрема, у встановленні камери на перехресті вулиць Київський шлях-Момота, він безпосередньо приймав участь. Зазначив, що кут огляду камери, що розташовано по вул. Момота, наврядчи захвачує територію поблизу готеля "4 сезони". Якщо і дістане, то якість відео буде дуже поганою, і нічого видно не буде. Також зазначив, що команда ТОВ "Моноліт.Нет" займається обслуговування і поліції, і прокуратури, зокрема встановленням мережі. З приводу того, щоб ОСОБА_15 підтримував якісь відносини як з працівниками відділу поліції, так і з прокуратури, йому нічого не відомо. Між ними були робочі відносини, оскільки ОСОБА_15 являвся директором ТОВ "Моноліт.Нет", а вказані працівники поліції та прокуратури неодноразово зверталися до ТОВ "Моноліт.Нет" з приводу відеоспостереження, встановленого по м. Бориспіль, оскільки їх компанія займалася їх облаштуванням та обслуговуванням.
Крім показань потерпілої та указаних свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , частково показів свідка ОСОБА_17 , вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, підтверджується також наступними доказами:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) 21.03.2016 р. о 10:56 год. (т.1 а.с.71) з якого вбачається, що громадянка ОСОБА_13 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність згідно зі ст. 383 КК України, повідомила, що 21.03.2016 року її знайома ОСОБА_9 , погрожувала їй фізичною розправою та застосовувала по відношенню до неї насильство у вигляді застосування газового балончику та електрошокеру, яка була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Бориспільський ВП ГУ НП в Київській області за № 4305 від 21.03.2016 року;
- протоколом огляду земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , від 21.03.2016 р. з фотоілюстрація до даного протоколу (т.1 а.с.72, 73-74). В ході цієї слідчої дії встановлено, що місцем вчинення злочину являється пішохідний тротуар, який розташований біля автомобільної дороги по вул. Момота (Горького), проїжджа частини якої із бетонних плит, з правої сторони від якого знаходиться дерев`яний паркан, приблизно 30 см. від землі;
- протоколом огляду земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , від 21.03.2016 р. з фотоілюстрація до даного протоколу (т.1 а.с.75, 76-77). В ході цієї слідчої дії здійснено огляд ділянки місцевості, розташованої за даною адресою, та встановлено, що там знаходиться проїжджа частина автомобільної дороги по вул. Головатого, з правої сторони від якої розташовано узбіччя, де знаходиться дерев`яний паркан, на якому мається вивіска з написом: " АДРЕСА_6 ". Ознак безладу або боротьби не виявлено, під час огляду нічого не вилучалося;
- даними, що містяться у заяві добровільної видачі від 23.02.2017 року, написаної власноруч ОСОБА_13 (т.1 а.с.78), згідно якої ОСОБА_13 видала працівникам поліції, а саме старшому слідчому СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_47 , документи на належний потерпілій телефон "Nokia X2-02", яким 21.03.2016 року під час події заволоділа ОСОБА_9 ;
- протоколом огляду документів від 23.02.2017 року з фотоілюстрацією до даного протоколу (т.1 а.с.79-80, 81), згідно якого старший слідчий СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_48 , за участі потерпілої ОСОБА_13 та її представника ОСОБА_14 , оглянув документи, які видала ОСОБА_13 , а саме: картонну коробку розміром 22 на 28 см, на поверхні якої мається маркувальні позначення: "Nokia X2-02 Dual Sim IMEI 1: НОМЕР_9 , IMEI 2: НОМЕР_10 , дата виготовлення 18.04.2012 року, в середині якої знаходиться фіксальний чек від 11.06.2012 року, на якому маються друковані позначення: ТОВ "САВ-ДІСТРИВЬЮШН, магазин "Фокстрот" м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 71А/1, який засвідчує факт придбання зазначеного телефону, а також дві книжки по використанню вказаного телефону російською та українською мовою. В ході даної слідчої дії були вилучені вищезазначені документи;
-висновком експерта № 58 від 23.03.2016 р. (т.1 а.с.83-85), наданого лікарем судово-медичним експертом другої кваліфікаційної категорії ОСОБА_50 , в приміщенні Бориспільського відділення КОБСМЕ, з якого вбачається, що при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку І-ІІ ст. кон`юнктиви правого ока, забою м`яких тканин із синцем лівої виличної області, забою м`яких тканин із синцем та саднами тильної поверхні правої кисті, синця лівого зап`ястку, по одному садну на спині зліва, 4 саден передньо-бокової поверхні правого стегна, синця передньої поверхні лівої гомілки. Вказані тілесні ушкодженні спричинені тупим(и) предметом(ами) і могли утворитись в строк та за обставин, на які вказано у постанові про призначення судово-медичної експертизи. Виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді саден та синців за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктиви правого ока, забою м`яких тканин із синцем лівої виличної області, забою м`яких тканин із синцем та саднами тильної поверхні правої кисті за своїм характером тягнуть розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 день, і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи характер та локалізацію, виявлених у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, виключається можливість їх виникнення "при падінні з положення стоячи або наближеному до нього, або взагалі при падінні на тверду поверхню". Тілесне ушкодження у вигляді хімічного опіку І-ІІ ст. кон`юнктиви правого ока могло виникнути від дії хімічної речовини в стані газу. Тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин із синцем та саднами тильної поверхні правої кисті могло утворитись від дії зубів людини. Тілесні ушкодження у вигляді саден на спині зліва могли утворитись від дії електрошокеру. Враховуючи кількість, виявлених у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, останній було спричинено не менш однієї дії газовою хімічною речовиною в область очей, не менш однієї дії тупого предмету в обличчя зліва, не менш однієї дії тупим предметом (зубів людини) в область тильної правої кисті, не менш двох дій електрошокеру в область спини зліва і не менш ніж по одній дії в область лівого зап`ястку, правого стегна та лівої гомілки;
-протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 22.04.2016 року (т.1 а.с.89), з описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 22.04.2016 року, що є додатком до даного протоколу (т.1 а.с.90), згідно якого о/у Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_51 , на підставі доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. ст. 40, 41 КПК України, за підписом слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_52 , від 01.04.2016 року (т.1 а.с.87), в ПрАТ "МТС Україна", розташованому за адресою: м. Київ, вул. Лейпцизька, 15-А, було отримано оптичний диск CD-R вих. № CD/КІ-П/16/5127 від 14.04.2016 року, на якому міститься інформація про телефонні дзвінки, смс-повідомлення з прив`язкою до місцевості по номеру мобільного телефону: НОМЕР_3 , доступ до якої надано ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області № 1-кс/359/534/2016, 359/2682/16-к від 23.03.2016 року (т.1 а.с.86);
-письмовою заявою ОСОБА_15 , адресованої старшому слідчому СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_47 , від 25.01.2017 року (т.1 а.с.95), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_15 , будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, надав слідчому DVD-диск, на якому містився аудіозапис телефонний розмови, яка відбулася між ним та ОСОБА_33 2 липня 2016 року, який автоматично зберігся на його мобільному телефону, оскільки на ньому зафіксована інформація, яка має значення для кримінального провадження
-протокол прослуховування аудіозапису від 26.01.2017 року від 26.01.2017 р., з додатком до даного протоколу, DVD-R диск, на якому міститься аудіозапис телефонної розмови за 2 липня 2016 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_34 , переглянутий та прослуханий в судовому засіданні (т.1 а.с.97, 98). В ході цієї слідчої дії ст. слідчим Бориспільського ВП ГУ НП України в Київській області капітаном поліції ОСОБА_49 встановлено, що на диску міститься один файл із аудіозаписом, розміром пам`яті 3501 КБ, тривалість якого становить 14 хвилин 56 секунд. Також в ході зазначеної слідчої дії слідчим було прослухано даний аудіозапис та описано події, які на ньому зафіксовані. Зокрема, в даному протоколі зазначено, що на даному аудіозаписі, зафіксована розмова між особою жіночої статті, яка назвалася ОСОБА_31 , та особою чоловічої статті на ім`я ОСОБА_53 , в ході якої остання повідомила, що вона працює у магазині, що належить ОСОБА_54 , та через поведінку останньої вона втратила плід дитини, та їй 02.07.2016 року у лікарні будуть викликати штучні роди. Починаючи з 04 хв. 10 сек. по 06 хв. 00 сек. вказаного аудіозапису, ОСОБА_31 розповідає, що 21 березня 2016 року протягом дня вона знаходилась на робочому місці, і в цей день разом із нею працювали ОСОБА_29 та продавець на ім`я ОСОБА_23 . Приблизно о 17:00 год. ОСОБА_55 вигнала її та ОСОБА_29 з приміщення перукарні, приблизно на одну годину, для того, щоб перезаписати камери відеонагляду, що знаходяться в приміщенні магазину, і тим самим зробити собі алібі. На питання ОСОБА_56 : "Це відбувалося того дня як вона побила дівчину?", ОСОБА_31 відповіла: "Так". Суд звертає увагу, що сторона захисту в судовому засіданні не заперечувала, що на вказаному аудіозаписі зафіксовано розмову саме між ОСОБА_15 та ОСОБА_30 ;
-протоколом отримання зразків для експертного дослідження від 21.03.2016 року (т.2 а.с.119-120), згідно якого слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_57 , на підставі постанови прокурора Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про відібрання зразків для експертного дослідження від 21.03.2016 р. (т.2 а.с.118), за участю двох понятих, відібрано у потерпілої ОСОБА_13 зразки для експертного дослідження: змиви з обличчя та обох рук, які остання надала добровільно, без будь-яких зауважень та заперечень (зазначене свідчить що саме ОСОБА_13 зверталась до правоохоронних органів та повідомляла про здійснення відносно неї дій з використанням газового балончику та отримання внаслдіок цього нею опіків);
Указані матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, про що свідчить відповідні протоколи та не заперечувалось ними в судовому засіданні. Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані з дотриманням закону, узгоджуються один з одним, є належними та допустимими, і разом з іншими доказами є достатніми, у зв`язку з чим суд їх прийняв та бере їх також в основу саме обвинувального вироку.
Крім того, слід зазначити наступну інформацію, яка впливає на прийняті судом рішення та зроблені висновки.
Так, стороною обвинувачення у даному кримінальному проваджені заявлялося клопотання про допит свідка ОСОБА_58 , однак надалі прокурор, у судовому засіданні 30.01.2018 року, відмовився від клопотання щодо допиту вказаного свідка. Суд з цього приводу самостійно не має повноважень на збір доказів та самостійно продовжити розшук та виклик указаного свідка. Сторона захисту не наполягала на виклику вказаного свідка. З огляду на вищевикладене, та оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, на думку суду, указані обставини, не перешкоджають завершенню судового розгляду в кримінальному провадженні.
Також в судовому засіданні також були досліджені матеріали кримінального провадження, надані стороною обвинувачення, за клопотанням сторони захисту, яке було задоволено судом а саме:
- ухвала слідчого судді Бориспільського міськрайнного суду Київської області № 359/2691/16-к, 1-кс/359/541/2016 від 23 березня 2016 року (т.2 а.с.91), якою надано слідчому СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_59 та уповноважним ним оперативним працівникам дозвіл на проведення обшуку в автомобілі "Toyota Corolla", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_60 та знаходиться у користуванні ОСОБА_9 ;
- дані, що містяться у протоколі обшуку від 28 березня 2016 року (т.2 а.с.93-94), відповідно до якого, старший оперуповноважений Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_61 , на підставі доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. ст. 40, 41, за підписом слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_52 від 25.03.2016 року (т.2 а.с.92), та вищезазначеної ухвали слідчого судді від 23.03.2016 року, проведено обшук в автомобілі "Toyota Corolla", д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якого нічого не виявлено та не вилучено;
- ухвала слідчого судді Бориспільського міськрайнного суду Київської області № 359/2688/16-к, 1-кс/359/538/2016 від 23 березня 2016 року (т.2 а.с.95), якою надано слідчому СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_59 та уповноважним ним оперативним працівникам дозвіл на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_9 ;
- дані, що містяться у протоколі обшуку від 28 березня 2016 року (т.2 а.с.97-98), відповідно до якого, старший оперуповноважений Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_61 , на підставі доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. ст. 40, 41, за підписом слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_52 від 25.03.2016 року (т.2 а.с.96), та вищезазначеної ухвали слідчого судді від 23.03.2016 року, проведено обшук у квартирі АДРЕСА_9 , в ході якого нічого не виявлено та не вилучено;
-дані, що викладені у висновку судової хімічної експертизи № 19/7-01/42 від 16.06.2016 р. з додатками до нього, який зроблений на підставі постанови слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_52 від 06.04.2016 року (т.2 а.с.122-124), наданого головним судовим експертом сектору фізико-хімічних досліджень відділу дослідження матеріалів, речовин і виробів Київського ОНДЕКЦ МВС України ОСОБА_62 (т.2 а.с.126-128, 129), згідно якого на наданих на експертизу змивах: з обличчя, з правої руки та лівої руки, спеціальних хімічних речовин подразнюючої дії не виявлено;
-дані, що містяться у протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 19.07.2016 року, що проводилась за ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Київської області, а саме: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж мобільного номеру: НОМЕР_5 , яким користується ОСОБА_9 (т.2 а.с.130), в ході проведення якої інформації щодо причетності ОСОБА_9 до вищезазначеного злочину не отримано.
Зазначені докази не містять в собі доказів на підтвердження вини ОСОБА_9 . Тому суд їх враховує при оцінці інших доказів в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України, та сприймає їх як дійсні докази сторони захисту, спрямовані на виправдання обвинуваченої.
Однак, на переконання суду, відсутність беззаперечних доказів вини ОСОБА_9 серед зазначених вище документів, зібраних також органом досудового розслідування, не може свідчити про її невинуватість, оскільки вони так само не містять даних, які б беззастережно виправдовували ОСОБА_9 .
Так, відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Безпосередньо, дослідивши вищезазначені докази, надані прокурором під час судового розгляду, за клопотанням сторони захисту, суд приходить до висновку, що вказані докази не містять даних, які б мали значення для кримінального провадження та підтверджували б або спростовували б обставини, що підлягають доказуванню, а також не вказують на достовірність чи можливість використання інших доказів в кримінальному провадженні, тому є неналежними доказами, як сторони обвинувачення так і ссторони захисту.
Виключення вищезазначених доказів не має вирішального значення у цьому кримінальному провадженні, не впливає і не може вплинути на висновки суду про доведеність вчинення обвинуваченою злочину, який ставиться їй за провину, що підтверджується іншими належними та допустимими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку.
Крім того, на підтвердження показань обвинуваченої ОСОБА_9 , за клопотанням сторони захисту, судом були допитані свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , досліджені і перевірені в ході судового розгляду докази, приєднані до матеріалів кримінального провадження, за клопотанням сторони захисту (т.2 а.с.20-29, 55-67), які були відкриті стороні обвинувачення, відповідно до ст. 290 КПК України, що було підтверджено ним як в судовому засіданні, так і відповідною письмовою розпискою, що міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.236-244), а саме:
- копії документів, що характеризують особу обвинуваченої, зокрема подяки, грамоти, почесні грамоти, та різного роду характеристики, на ім`я ОСОБА_9 (т.2 а.с.99-104, 106-112);
- копія заяви ОСОБА_63 від 23.03.2016 року, на ім`я ФОП ОСОБА_9 (т.2 а.с.105);
При цьому, слід зазначити, що зазначені свідки були заявлені обвинуваченою на стадії судового розгляду, а не на досудовому слідстві. При цьому зазначені свідки допитані за клопотанням захисту раніше допиту обвинуваченої ОСОБА_9 .
Так, допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_18 показав, що він знає ОСОБА_9 близько чотирьох років, познайомився з нею, у зв`язку з тим, що часто ходив до її магазину. Відносини між ними нормальні, дружні. 21.03.2016 року, це був понеділок, йому потрібно було йти на навчання, яке розпочиналося о 08:30 год., однак він проспав і вирішив прогуляти. На той момент він навчався на 3-му курсі в ПТУ (точної повної назви не пам`ятає), що знаходиться по вул. Завокзальна в районі СУМ-17 в м. Борисполі. Прокинувшись близько 07:40 год., він зібрався, вийшов з дому. На той момент він проживав по АДРЕСА_10 . Зупинивши по дорозі автомобіль, поїхав на зупинку Ленінградська, де проживав його друг, з яким він домовився, що він прийде до нього в гості, та вони разом прогуляють навчання. Перед тим як піти до друга він ще зайшов до магазину. Близько 08:30-09:00 год. він вже прийшов до магазину, що розташований по АДРЕСА_11 , щоб купити сигарети. В магазині в той момент перебувала одна ОСОБА_9 , а другого продавця на ім`я ОСОБА_23 не було. Підійшовши до каси, він попросив сигарети, на що ОСОБА_9 йому відмовила у жартівливій формі. Він їй повідомив, що не зважаючи на куріння, він у гарній формі, оскільки займається спортом, а саме вулично-повітряною акробатикою (паркур), і запропонував показати їй сальто. В цей момент до магазину зайшли покупці, і після того як ОСОБА_9 їх відпустила, він зробив сальто, але не зовсім вдало. Сальто в нього не вийшло, бо була маленька висота і він впав на підлогу, на четвереньки. Будь-яких значних тілесних ушкоджень не отримав. ОСОБА_9 дуже перелякалась, продала йому сигарети і провела його до виходу. Десь через годину він знову прийшов до магазину, щоб купити води, однак ОСОБА_9 він вже не бачив. Цей магазин знаходиться на відстані 4-5 км. від місця його проживання. Однак, він до нього дуже часто заходив, майже кожного дня, оскільки він неподалік від нього гуляв та тренувався. Зазначив, що його тренування зі спорту проходили раз в неділю у гімнастичному залі "ЦСК", що знаходиться в м. Києві. На тренуваннях сальто завжди виходило. Він дуже гарно запам`ятав цей день, що це було саме 21.03.2016 року, оскільки він дуже довго тренувався робити сальто, про що повідомив ОСОБА_9 , а в цей день в нього не вийшло зробити сальто, і йому було соромно за це. Тому цей день відрізнався від всіх інших. Жодної дати, окрім 21.03.2016 року, коли в нього також не виходило зробити сальто, він не зміг назвати, оскільки не пам`ятає, бо це були звичайні січневі дні у 2016 році, коли він із висоти робив сальто, стрибаючи у сніг. Зазначив, що поза межами залу, в нього дуже багато разів не виходило зробити сальто, а тому не може назвати конкретні дні. Також свідок показав, що через декілька днів, він знову прийшов до магазину і запитав у ОСОБА_9 , чи є у неї відеозапис із камер, що знаходяться в приміщенні магазину, на якому він робив їй сальто. Йому потрібно було це відео, для того, щоб виставити його в Інтернеті, щоб похизуватися перед друзями, що він зробив сальто в магазині, бо ніхто такого не робив. ОСОБА_9 сказала йому, що їй потрібно подивитися чи збереглося дане відео. Через декілька днів, він знову прийшов до магазину, і ОСОБА_9 сказала, що відео є, і вона йому його скинула через соціальну мережу "Вконтакте". В подальшому саме в цій соціальній сеті він і вистав це відео, а трохи згодом видалив його. Зазначив, що десь у минулому році, його попросила прийти до суду ОСОБА_9 , та розповісти з приводу подій, що відбувалися 21.03.2016 року, про які його допитував адвокат ОСОБА_9 , на що він погодився. На момент події йому було 17 років.
Допитаний за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_19 показав, що ОСОБА_9 знає близько 4 років, постійно ходить до її магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що розташований по АДРЕСА_11 , оскільки проживає поряд із ним. Відносини між ними нормальні, товариські. Також він їй ще іноді допомагав робити різного роду роботи в магазині. 20.03.2016 року він йшов із роботи і зайшов до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", де в цей час була ОСОБА_9 , яка запитала в нього, чи він зможе їй відремонтувати бойлер, оскільки він займається різного роду ремонтними роботами, зокрема і по сантехніці, однак, офіційно не працевлаштований. Він погодився, і вони домовились зустрітися наступного дня. 21.03.2016 року близько 07:00 год. він приїхав до будинку ОСОБА_9 , дочекавшись як якась жінка, виходячи із під`їзду відкрила двері, зайшов туди і піднявся на 8 поверх, де знаходилась квартира ОСОБА_9 . Вона відкрила йому двері, показала де бойлер, залишила йому гроші, у випадку, якщо щось необхідно буде купити, а сама пішла збиратись на роботу. Він пішов ремонтувати бойлер. Зібравшись ОСОБА_9 поїхала на роботу, а йому залишила ключі від квартири. Відремонтував він бойлер досить швидко, за хвилин 40, оскільки була незначна поломка, після чого пішов вдягатись і побачив, що ОСОБА_9 забула вдома телефон і гаманець. Він їх взяв із собою, щоб в подальшому віддати ОСОБА_9 . Близько 08:00 год. він вийшов із квартири, закрив двері, викликав таксі та пішов його чекати на вулиці. Хвилин через 15 приїхало таксі, і він спочатку поїхав до будівельного мазанину, що знаходиться на ринку "Зоряний", оскільки йому необхідно було придбати кран, який він пообіцяв поставити своєму сусіду. Однак, цей магазин був ще закритий, і він поїхав до іншого магазину "Сантехніка", що розташований по вул. Головатого в м. Бориспіль. Зазначив, що коли він їхав в таксі, хвилин через 10, як він в нього сів, задзвонив телефон ОСОБА_9 , і він взяв трубку, оскільки це була її мама, щоб повідомити, що ОСОБА_9 забула свій телефон вдома і він їй його везе. Під`їхавши до магазину, він відразу побачив, що в магазині відкрите вікно, яке розташовано на протилежній стороні до входу, де стояли ОСОБА_9 та продавець на ім`я ОСОБА_23 . Тому він, не заходячи до приміщення магазину, відразу підійшов до вказаного вікна, і віддав ОСОБА_9 гаманець, мобільний телефон та гроші, які вона йому залишала, оскільки вони йому не знадобились. Після цього відразу поїхав на роботу, а саме поміняти кран сусіду. Зазначив, що йому запам`ятався цей день дуже добре, у зв`язку з тим, що він вперше прийшов до квартири ОСОБА_9 , і що це був перший і останній раз, коли йому залишили ключі від квартири. ОСОБА_9 попросила його прийти до суду, і розповісти про те, що було 21 березня 2016 року. На запитання сторони обвинувачення відповів, що він домовлявся з ОСОБА_9 про те, що завезе їй ключі від квартири.
Проаналізувавши показання даних свідків сторони захисту, суд оцінює їх критично, оскільки вони викликають сумнів у їх достовірності, виходячи із наступного.
Так, за показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , вбачається повна невідповідність та протиріччя їхніх показань, в цій як частині, як між собою, так і з показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 , щодо подій, які відбувалися в магазині "Добра скриня" 21.03.2016 року в період часу з 08:30 год. по 09:00 год., а саме: за показаннями ОСОБА_18 він прийшов до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " 21.03.2016 року десь з 08:30 до 09:00 год., і в цей час в магазині була лише ОСОБА_9 , яка його і обслуговувала, а продавця, яка там працювала на ім`я ОСОБА_23 не було, в той же час відповідно до показань ОСОБА_9 , коли вона прийшла на роботу, то там вже була продавець ОСОБА_23 , і вийшла вона з магазину лише десь о 09:00 чи 09:30 год., як раз в той момент, як до магазину зайшов свідок ОСОБА_19 , це при тому, що відповідно до показань свідка ОСОБА_19 , коли він приїхав до магазину "Добра скриня", то до приміщення він не заходив, оскільки відразу побачив, що в магазині відкрите вікно, яке розташовано на протилежній стороні до входу, де стояли ОСОБА_9 та продавець на ім`я ОСОБА_23 , до якого він і підійшов.
Тобто, виходячи із вищевикладеного слідує, що свідок ОСОБА_18 не міг не побачити продавця ОСОБА_23 , коли прийшов до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", оскільки відповідно до показань ОСОБА_9 , вона вийшла із приміщення магазину о 09:00 чи 09:30 год., однак він однозначно стверджував, що в магазині була лише ОСОБА_9 .
Також показання обвинуваченої ОСОБА_9 , в частині того, що продавець ОСОБА_23 залишила приміщення магазину, в той момент як прийшов свідок ОСОБА_19 , є неспроможними, оскільки повністю суперечать показанням свідка ОСОБА_19 , який зазначив, що коли він підійшов до магазину, то побачив, що в приміщенні перебували ОСОБА_9 та продавець на ім`я ОСОБА_23 .
На думку суду, такі розбіжності між показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 з поканнями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , вказують на неправдивість їх показань, в частині того, що ОСОБА_9 , на момент вчинення, інкримінованого їй злочину, перебувала в магазині "Добра скриня".
Зважаючи на такі покази, для їх перевірки слід також допитати в якості свідків зазначеного продавця ОСОБА_23 та мати обвинуваченої, однак з цього приводу захист відповідного клопотання не подав.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які на підтвердження алібі обвинуваченої повідомили суду, що бачили ОСОБА_9 в магазині "Добра скриня" зранку 21.03.2016 року, є надуманими, оскільки не узгоджуються як між собою, так із показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 , та суперечать один одному щодо обставин та часу, а тому суд оцінює їх критично та не приймає їх до уваги.
При цьому про надуманість, вищезазначених показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , свідчить і той факт, що обвинувачена ОСОБА_9 змінювала свої показання, зазначивши, що продавець ОСОБА_23 виходила із магазину, в той момент, як до магазину прийшов свідок ОСОБА_18 , надавши на підтвердження цих показів, копію фіскального чеку із аптеки від 21.03.2016 року, з якого вбачається, що 08:27 год. були придбані ліки (т.2 а.с.116).
В той же час, при детальному дослідженні змісту вказаного фіскального чеку, вбачається, що в ньому відсутня інформація з приводу покупця ліків, що в свою чергу позбавляє можливості перевірити те, що вказані ліки 21.03.2016 року о 08:27 год. були придбані продавцем ОСОБА_23 , а не будь-якою іншою особою. Це в свою чергу викликає об`єктивні сумніви, в частині того, що продавець ОСОБА_23 придбавала ці ліки. Крім того, суд звертає увагу, що походження вказаного фіскального чеку також є невідомим.
Тому, з наведених підстав суд не приймає до уваги дані фіскального чеку, та вважає його неналежним та недопустимим доказом, оскільки він не містить необхідних відомостей про покупця, які б давали змогу ідентифікувати його особу.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченої ОСОБА_9 , в частині того, що продавець ОСОБА_23 була відсутньою у приміщенні магазину, в той час, як до магазину приходив свідок ОСОБА_18 є надуманими, так як не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами, а тому є такими, що не відповідають дійсності, і вона їх давала, підлаштовуючись під показання свідків, у зв`язку з чим суд оцінює їх критично.
Разом з тим, той факт, що обвинувачена ОСОБА_9 змінила свої показання, зазначивши, що продавець ОСОБА_23 , вийшла в той момент, як до магазину прийшов свідок ОСОБА_18 , а не свідок ОСОБА_19 , які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, свідчить про її намагання подати події у вигідній для себе інтерпретації, а саме, щоб вони узгоджувалися із показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а тому суд відхиляє їх.
Також стосовно показань свідка ОСОБА_18 суд звертає увагу, що останній показав, що дату 21.03.2016 року він дуже добре запам`ятав, оскільки в нього не вийшло зробити сальто, не зважаючи на те, що він протягом довго часу тренувався, через що йому було дуже соромно. Однак, в подальшому свідок ОСОБА_18 показав, що за його проханням ОСОБА_9 скинула йому відео вказаного сальто, яке він вистав в Інтернеті, щоб похизуватися перед своїми друзями, що він зробив сальто в магазині. Тобто ОСОБА_18 було так соромно перед ОСОБА_9 , що в нього не вийшло сальто, у зв`язку з чим в нього і відклався цей день в пам`яті, в той же час він виставив відео вказаного невдалого сальто в соціальній мережі, щоб похизуватися перед друзями, що протиріч одне одному і не має логічного пояснення, оскільки особа хизується тим за що їй було дуже соромно.
Крім того, відповідно до показань свідка ОСОБА_18 обвинувачена ОСОБА_9 , на прохання останнього, надала йому відеозапис із камер спостережень, що знаходяться в приміщенні магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", на якому в період часу із 08:30 год. до 09:00 год. 21.03.2016 року, в присутності ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , виконуючи сальто, не зміг його зробити.
В той же час, зазачений відеозапис судом не переглядався, і в якості доказу сторони захисту не досліджувався, що ставить під сумнів існування такого запису, оскільки його наявність підтверджується лише ОСОБА_9 та свідком захисту ОСОБА_18 .
На запитання сторони обвинувачення, з приводу того, щоб останній зазначив дати, коли в нього не вийшло зробити сальто, свідок ОСОБА_18 відповів, що він не може вказати ще якісь дати, бо це були звичайні дні, а тому він не пам`ятає точних дат. Тобто свідок ОСОБА_18 не пам`ятає жодної дати, окрім 21.03.2016 року, коли в нього не вийшло сальто, зазначаючи, що для нього це були звичайні дні, в той же час останній зазначає, що 21.03.2016 року він дуже добре запам`ятав, бо в нього не вийшло зробити сальто, що прямо суперечить одне одному.
Крім того, свідок ОСОБА_18 у своїх же показаннях зазначив, що сальто в нього не вийшло в магазині, у зв`язку з тим, що була дуже маленька висота. Тобто з цього слідує, що ОСОБА_18 наперед, знаючи, що в нього не вийде зробити сальто в магазині, бо відсутня необхідна для його виконання висота, ризикуючи власним здоров`я, або навіть життя, почав виконувати сальто.
Таким чином, є очевидно нелогічним та явно абсурдним, щоб особа, яка тривалий час займається вулично-повітряною акробатикою (паркур), постійно тренирується, достовірно знаючи, що для виконання сальто необхідна певна висота, якої в приміщенні магазину не було, а тому він не зможе зробити сальто, самостійно запропонував виконати сальто в магазині, а тим паче почав його роботи, як це зробив свідок ОСОБА_18 , відповідно до його показань. Ці обставини в сукупності, в свою чергу обґрунтовано ставлять під сумнів правдивість показань свідка ОСОБА_18 .
При цьому, суд також звертає увагу, що свідок ОСОБА_18 в ході його допиту не міг назвати жодної дати, коли він ще приходив до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", не зміг навіть повідомити повну назву навчального закладу, в якому він навчався протягом трьох років, не зміг зазначити, хто був разом з ним вдома 21.03.2016 року, а також відповісти на велику кількість запитань учасників судового розгляду, посилаючись на те, що він не пам`ятає, разом з тим він чітко пам`ятає, що саме 21 березня 2016 року він приходив до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " о 08:30 год. чи о 09:00 год., що в цей час в магазині перебувала ОСОБА_9 , деталі їх розмови, що саме він купляв в цей день в магазині, не зважаючи на те, що згідно його показань він дуже часто ходив до вказаного магазину.
Ці обставини в сукупності свідчать про те, що показання свідка ОСОБА_18 , є надуманими, суперечливими, нелогічними, та останній, в ході його допиту продемонстрував лише виняткову обізнаність щодо обставин, які відбувалися, зранку, 21 березня 2016 року в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", пам`ятаючи, певні деталі, при тому, що останній в ході його допиту, майже жодного разу не надав точної відповіді на будь-які інші запитання учасників судового процесу, пояснюючи це його короткочасною пам`яттю, зазначаючи, що він вже не пам`ятає, що звичайно та логічно викликає сумнів в правдивості показів останнього, а тому суд оцінює їх критично, оскільки суд вважає їх такими, як намагання допомогти обвинуваченій уникнути кримінальної відповідальності, шляхом забезпечення її алібі.
З приводу показань свідка ОСОБА_19 , то суд їх також оцінює критично, з аналогічних підстав, виходячи із наступного.
Так, як вбачається з показань свідка ОСОБА_19 , останнй стверджуючи, що дату 21.03.2016 року дуже добре запам`ятав, зазначив, що це перший і останній раз, коли ОСОБА_9 залишила йому ключі від своєї квартири.
Таким чином, з вищевикладених показань свідка ОСОБА_19 слідує, що залишення йому ОСОБА_9 ключів від квартири для нього було важливою подією в його житті. Разом з тим, не зважаючи на таку визначальність цієї події, яка йому так добре запам`яталась, свідок ОСОБА_19 , навіть не зміг назвати ні номеру вказаної квартири, ні номеру будинку, в якому вона знаходиться, окрім вулиці, де розташований будинок.
Також, як вбачається з показань свідка ОСОБА_19 , останній в ході його допиту первісно, під час наданням вільних пояснень з приводу подій, які відбувалися 21.03.2016 року, взагалі нічого не повідомляв суду з приводу того, що він домовлявся із ОСОБА_9 про те, що після закінчення ремонту бойлеру, завезе їй ключі від квартири до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", зазначивши, що коли він виходив із квартири, то побачив, що ОСОБА_9 забула вдома гаманець та телефон, а тому вирішив їх взяти із собою, щоб завести їй в магазин. Це враховуючи те, що дата 21.03.2016 року запам`яталась йому, виключно, у зв`язку з тим, що йому ОСОБА_9 залишила ключі від квартири.
В той же час свідок ОСОБА_19 змінив свої початкові показання по мірі задавання йому запитань з метою уточнення обставин події, що яскраво просліджується з його відповіді, стосовно того, що він із самого початку домовлявся із ОСОБА_9 про те, що завезе їй ключі від квартири до магазину, однак на котру годину, навіть приблизно, він повідомити не зміг.
Така зміна своїх первісних показань, з боку свідка ОСОБА_19 , вказує на сумнівний характер домовленості між ним та ОСОБА_9 з приводу того, що він їй завезе ключі до магазину, що на думку суду є явно декларативним, оскільки було повідомлено ним лише після навідного та досить логічного питання.
Про це також додатково свідчить і те, що обвинувачена ОСОБА_9 в ході її допиту, так само, жодного разу не повідомила з приводу того, що вона домовлялась із ОСОБА_19 про те, що після того як він відремонтує бойлер, останній завезе їй ключі від квартири на роботу.
Крім того, показання свідка ОСОБА_19 , в частині того, що мама ОСОБА_9 зателефонувала на її телефон, який остання забула вдома, в той момент, як він їхав у таксі, суд оцінює також критично, оскільки вони спростовуються відомостями, що містяться у витязі із інформації про телефонні дзвінки, смс-повідомлення з прив`язкою до місцевості по номеру мобільного телефону: НОМЕР_19 , який належить ОСОБА_9 , та оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_20 , який належить матері ОСОБА_9 ОСОБА_24 (т.1 а.с.124-125), відповідно до яких здійснення вхідного дзвінка між даними номерами, 21.03.2016 року відбулося о 08:39:50 год.
Так, як вбачається із показань свідка ОСОБА_19 , він вийшов із квартири ОСОБА_9 близько 08:00 год., та чекав таксі, яке приїхало через 15 хвилин, тобто о 08:15 год., а потім хвилин через 10-15, після того як він сів в таксі, зателефонував телефон ОСОБА_9 , а саме звонила її мати, з якої в них відбулася нетривала розмова. Із ретельного аналізу показань свідка ОСОБА_19 однозначно слідує, що мати ОСОБА_9 зателефонувала на її мобільний телефон о 08:25-08:30 год. Однак, це є неможливим за часом, виходячи із роздруківки дзвінків за номером мобільного телефону НОМЕР_20 , відповідно до якого дзвінок матері ОСОБА_9 відбувся о 08:39:50 год.
Залишення мобільного телефону ОСОБА_9 вдома також спростовується показами потерпілої, яка повідомила суду, що саме під час перебування її в машині ОСОБА_9 задзвонив телефон останньої і з нею нетривалий час розмовляла її мати.
З огляду на вищевикладене, встановлено, що вищезазначені показання свідка ОСОБА_19 є надуманими та недостовірними, оскільки повністю спростовуються доказами, аналіз яких наведено вище, у зв`язку з чим суд не приймає їх до уваги.
Крім того, при оцінці показань свідка ОСОБА_19 суд також враховує ті обставини, що під час промови у судових дебатах обвинувачена ОСОБА_9 намагаючись переконати суд в тому, що показання свідка ОСОБА_19 відповідають даним, які містяться у роздруківці дзвінків за номером її мобільного телефону НОМЕР_20 , зазначила, що свідок ОСОБА_19 в ході його допиту показав, що о 08:10-08:30 год. він рухався по вул. Горького, з якої звернув у провулок, що виходить на вул. Січневу, звідки вже заїхав на ринок "Зоряний", а потім поїхав на вул. Головатого, 15, після чого по вул. Толстого вже на вул. Глібова. Однак, вищезазначені твердження обвинуваченої ОСОБА_9 повністю спростовуються аудіозаписом судового засідання від 01.03.2019 року, на якому чітко зафіксовано, що в ході допиту свідок ОСОБА_19 жодного разу не зазначав, детально про свій маршрут руху, а саме не уточнював вулиці по яким саме він їхав, обмежившись лише зазначенням, що він заїхав на ринок "Зоряний", з якого потім поїхав до магазину, що знаходиться по вул. Головатого, а звідти вже до магазину "Добра скриня". Крім того, свідок ОСОБА_19 не повідомляв точний адрес, де розташований магазин по вул. Головатого, зазначивши, що він не пам`ятає.
В той же час, суд звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_9 в ході її допиту, розповідала, що зранку 21.03.2016 року, саме вона рухалася таким маршрутом про який, нібито зазначив свідок ОСОБА_19 : по вул. Горького, з якої звернула на вулицю, що виходить на вул. Січневу, звідки вже на заправку, неподалік ринку "Зоряний". Також вона показала, що на роботу вона їздила через вул. Головатого, з якої повертала на вул. Толстого, а потім їхала вже на вул. Глібова. При цьому ОСОБА_9 під час виступу в судових дебатах чітко вказала, що магазин до якого заїждав свідок ОСОБА_19 , розташований по АДРЕСА_12 , не звазаючи на те, що свідок ОСОБА_19 в ході його допиту не зазначав точну адресу магазину, окрім вулиці.
Таким чином, свідок захисту ОСОБА_19 не зазначав про чіткий маршрут свого руху, а обвинувачена ОСОБА_9 розповідає детально, із зазначенням кожної вулиці, по який рухався 21.03.2016 року свідок ОСОБА_19 , який при цьому, ще і майже повністю співпадає із маршрутом, яким саме обвинувачена рухалася в цей день. Така обізнаність про маршрут руху свідка захисту ОСОБА_19 21.03.2016 року, про якій останній не повідомляв в ході його допиту в суді.
Отже, аналізуючи наведені вище показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в їх сукупності, які є вкрай непослідовними, нелогічними, суперечливими та не узгоджуються як і між собою, так із показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 , а також із письмовими доказами, при цьому враховуючи, що вказані свідки є знайомими обвинуваченої та перебувають з нею у добрих і гарних стосунках, а також час їх завлення під час судового розгляду, що в своє чергу викликає обґрунтований сумнів у їх об`єктивності, тому суд вважає, що показання вказаних свідків є надуманими, наданими з метою створення штучного алібі обвинуваченій, як намагання допомогти ОСОБА_9 уникнути кримінальної відповідальності, а тому суд не може взяти до уваги їх покази в цілому, як достовірні. Крім того, показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не підтверджуються жодними об`єктивними даними.
З цих підстав, суд також не може прийняти до уваги посилання обвинуваченої ОСОБА_9 на ті обставини, що під час скоєння злочину вона перебувала на робочому місці, а саме в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що розташований по АДРЕСА_11 , що підтверджується лише показанняи свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які, як встановлено судом, є недостовірними та надуманими, тому не приймаються до уваги, а в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази з цього приводу. Так, суд звертає увагу, що стороною захисту заявлялося клопотання про допит свідка ОСОБА_64 , яке було задоволено, однак надалі сторона захисту, у судовому засіданні 18.04.2019 р., відмовилася від клопотання щодо допиту вказаного свідка. З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює вказані показання обвинуваченої ОСОБА_9 .
Також суд не приймає до уваги посилання обвинуваченої на те, що ОСОБА_31 працевлаштувалася до ФОП ОСОБА_9 перукарем 23.03.2016 року, а тому остання не могла нічого знати про події, що відбувалися 21.03.2016 року в приміщенні магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", оскільки дані обставини не знайшли підтвердження в судовому засіданні.
Так, на підтвердження дати прийняття ОСОБА_58 на роботу, стороною захисту було надано лише копію її заяви від 23.03.2016 року (т.2 а.с.105). Однак, суд звертає увагу, що виходячи із норм закріплених у КЗпП України, подання такого документу як заява про прийняття на роботу при укладанні трудових відносин, не є обов`язковою умовою.
Тобто, з вищевикладеного вбачається, що заява про прийняття на роботу не являється документом, що підтверджує факт виникнення трудових відносин, зокрема і дату прийняття особи на роботу.
Як вбачається зі змісту даної заяви, у ній зазначено про те, ОСОБА_65 просить прийняти її на роботу по строковому договору на 18 календарних місяців.
В той же час, стороною захисту не було надано до суду, для безпосереднього дослідження в ході судового розгляду, даного трудового договору. Також, зокрема, статті 24 КЗпП, якою передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. В той же час стороною захисту не було надано і наказу про прийняття ОСОБА_58 на роботу.
Таким чином, за відсутності в матеріалах кримінального провадження, вищезначених документів, які є обов`язковими, при укладенні трудових відносин, суд позбавлений можливості перевірити те, що ОСОБА_65 була працевлаштована до ФОП ОСОБА_66 саме з 23.03.2016 року, а не раніше.
При цьому, слід зазначити, що суд не надає будь-якої оцінки наказу про прийняття на роботу до ФОП ОСОБА_67 , про який зазначено обвинуваченою ОСОБА_9 під час виступу в судових дебатах, оскільки сторонами обвинувачення та захисту в даному кримінальному проваджені не надавалося вказаного наказу, та судом він безпосередньо не досліджувався. В той же час є досить дивним, що у обвинуваченої ОСОБА_9 , з її слів, є наказ про прийняття до неї на роботу ОСОБА_58 , однак для безпосереднього його дослідження в ході судового розгляду, обвинуваченю він не був наданий. Це в свою чергу додатково ставить під сумнів правдивість показань обвинуваченої ОСОБА_9 , в частині того, що ОСОБА_65 була прийнята на роботу у ФОП ОСОБА_9 23.03.2016 року.
Крім того, при детальному дослідженні змісту вищезазначеної заяви ОСОБА_58 вбачається, що вона оформлена на звичайному аркуші формату А4, а не на спеціальному бланку, взагалі не зареєстрована, на ній відсутні обов`язкові реквізити, зокрема навіть не проставлений реєстраційний вхідний номер та дата її надходження. Також у вказаній заяві відсутні повні відомості про заявника, а саме: паспортні дані, наявність яких є обов`язковою, для відповідних документів.
При цьому, враховуючи, що стороною захисту не було надано ні трудового договору, укладеного між ОСОБА_65 та ФОП ОСОБА_9 , ні наказу про прийняття на роботу ОСОБА_65 , на пітвердження факту, коли саме виникли трудові відносини між ФОП ОСОБА_9 та ОСОБА_68 , то судом втрачена можливість безпосередньо дослідити зміст вказаних документів та пересвідчитися у дійсності змісту вищезначеної заяви.
В свою чергу, ці обставини в сукупності викликають сумнів у суду, з приводу дійсності вищезазначеної заяви, та правдивості, відомостей, які в ній мітяться, а тому суд оцінює їх критично.
Таким чином, стороною захисту не подано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що ОСОБА_65 була прийнята на роботу перукарем до ФОП ОСОБА_9 саме з 23.03.2016 року, та до цього там не працювала, а відтак не доведено факту того, що ОСОБА_65 не могла бути безпосереднім очевидцем подій, що відбувалися в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 " 21.03.2016 року.
Суд також враховує, що свідок ОСОБА_65 також не була допитана безпосередньо в судовому засіданні, зважаючи на не встановлення її місця проживання на момент судового розгляду, однак є інші дані та докази, які свідчать про присутність останньої при подіях, що мали місце 21.03.2016 року.
Так, допита в ході судового розгляду свідок ОСОБА_16 показала, що вона з лютого по кінець травня 2016 року працювала перукарем в перукарня "Ажур", яка знаходиться в приміщенні магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", розташованого по АДРЕСА_11 , що належить ОСОБА_9 З березня 2016 року з нею також почала працювати її напарниця ОСОБА_31 . Станом на 21.03.2016 року ОСОБА_31 вже працювала, і вони разом цього дня були на роботі. Близько 16:00 чи 17:00 год. ОСОБА_9 попросила їх вийти з приміщення перукарні, і погуляти десь годинку, у зв`язку з чим вони очікували разом з клієнтами поки обвинувачена відкриє їм ддвері перукарні.
Вказані показання свідка ОСОБА_16 повністю узгоджуються із даними, що містяться у протоколі прослуховування аудіозапису від 26.01.2017 року з додатком до даного протоколу, DVD-R диск, на якому міститься аудіозапис телефонної розмови за 2 липня 2016 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_34 , в якій остання повідомила, що 21 березня 2016 року протягом дня вона знаходилась на робочому місці, і в цей разом з нею працювала її напарниця ОСОБА_29 , та приблизно о 17:00 год. ОСОБА_9 вигнала їх з приміщення перукарні, десь на одну годину.
Оцінюючи вказані докази на предмет їх достовірності та допустимості, суд враховує, що вони є логічними, мають послідовний та взаємодоповнюючий характер, а також аналогічні в дрібних деталях (зокрема, щодо того, ким працювали свідок ОСОБА_16 та ОСОБА_65 , щодо дати присутності обох вказаних осіб безпосередньо в приміщенні магазину "Добра скриня", зазначення дати і приблизно часу, дії та поведінку ОСОБА_9 по відношенню до них, а саме прохання залишити приміщення перекурні на годину, а також стан в якому перебувала ОСОБА_9 ), тому суд не вбачає підстав для того, щоб ці узгоджені докази між собою ставити під сумнів, вони є належними, допустимими та достовірними.
Крім того, із показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що вона детально, впевнено та послідовно розповіла про всі обставини, які відбувалися 21.03.2016 року, в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". При цьому вона чітко та конкретизовано описала інтер`єр магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", зокрема, внутрішню обстановку, місце розташування перукарні, робочого кабінету власниці - ОСОБА_9 , тощо, продемонструвавши тим самим, не аби яку обізнаність приміщення магазину. Також ОСОБА_16 досить детально розповіла про режим роботи перекурні, о котрій відкривалась перукарня, коли приходили вона та її напарниця на роботу, де саме знаходилися ключі від перукарні, а саме у дівчат продавців, що двері в перукарню на ключ ніколи не закривали.
Зважаючи на деталі, які відомі свідку ОСОБА_16 про інтер`єр магазину "Добра скриня", місця зберігання ключів від перукарні, яка там розташована, особливості щодо режиму роботи та закриття перукарні, то суд приходить до висновку, що свідок ОСОБА_16 саме працювала перукарем в перукарні "Ажур", що розташована у вказаному магазині, а не приходила до своєї знайомої ОСОБА_69 , як про це зазначала обвинувачена ОСОБА_9 .
Аналізуючи показання свідка ОСОБА_16 , які остання надала в ході судового розгляду, з дотриманням чинного законодавства, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, суд приходить до висновку, що вони є послідовними, незмінними, логічними та достовірними, в них викладені лише ті факти, які особа сприймала особисто, оскільки вони повністю підтверджуються іншими зібраними досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні доказами, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсним обставинам справи.
Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_9 , виступаючи в судових дебатах, зазначила, що стосунки між нею та ОСОБА_16 погані, негативні, що на її думку послугувало причиною для надання неправдивих свідчень свідком ОСОБА_16 в суді. В той же час, суд звертає увагу, що зазначаючи про ці обставини обвинувачена ОСОБА_9 не зазначила будь-якої підстави, у зв`язку з чим між нею та ОСОБА_16 склалися неприязні відносини.
В той же час, в ході допиту свідок ОСОБА_16 зазначила, що дійсно на момент її звільнення від ОСОБА_9 у них був конфлікт, ОСОБА_9 назвала її крадійкою, та не бажала повертати їй робочі інстримунти, які належали особисто їй, як перукарю. Тобто, свідок ОСОБА_16 чітко повідомила про обставини, щодо конфлікту, який виник між нею та ОСОБА_9 , із зазначенням причин. Це в свою чергу свідчить про те, що дані показання свідка ОСОБА_16 є такими, що відповідають дійсності, оскільки узгоджуються і з показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 , в яких вона зазначила, що відносини між ними були негативні.
Ці обставини в сукупності, на думку суду, свідчать виключно про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_16 перебували між собою у трудових відносинах, а саме остання працювала перукарем в перукарні, що знаходиться в приміщенні магазину "Добра скриня".
Таким чином, вказані докази у своїй сукупності беззаперечно спростовують твердження обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що станом на 21 березня 2016 року ні свідок ОСОБА_16 , ні ОСОБА_65 не працювали в неї в перукарні, яка знаходиться в приміщенні магазину "Добра скриня".
Дійсно, в ході судового розгляду встановлено, що між обвинуваченою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_16 був певний конфлікт, однак виключно через робочі питання, який був відразу і вирішений. При цьому свідок ОСОБА_16 , надаючи показання в суді, не пов`язувала їх зміст із можливо наявним конфліктом, на момент її звільнення, між нею та ОСОБА_9 , вона взагалі нічого не зазначала з приводу того який ОСОБА_9 роботодавець, про те, як їй працювалося в останньої тощо, а навпаки ж її свідчення в основному стосувалися подій, які відбувалися у приміщенні магазину "Добра скриня" 21.03.2016 року, очевидцем яких вона була.
При цьому, як вбачається із показань свідка ОСОБА_16 вона звільнилася від ОСОБА_9 , у зв`язку із зміною місця проживання, тобто через життєві обставини, які в неї склалися, а не через будь-які конфлікти із ОСОБА_9 , та на момент її допиту будь-яких відносни із обвинуваченою вона не підтримує, не спілкується, а тому відносин між ними ніяких не має.
Таким чином, будь-яких підстав ставити під сумнів показання свідка ОСОБА_16 , які були нею надані в судовому засіданні, суд не вбачає, так як жодних мотивів можливої нечесності як приводу для обмовляння обвинуваченої судом не встановлено. При цьому, судом враховується, що свідок ОСОБА_16 , надаючи показання зазначила, що 21.03.2016 року їй дуже гарно запам`ятався, оскільки в її подружки, яка була її однокласницею та працювала продавцем в магазині "Добра скриня" напередодні, а саме 20 березня був день народження. Її показання є сталими, послідовними та повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.
Також суд не приймає до уваги посилання обвинуваченої ОСОБА_9 на те, що DVD-диск із аудіозаписом телефонної розмови від 02.07.2016 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_33 , повинен бути визнаний недопустимим доказом, оскільки між нею та ОСОБА_70 склалися неприязні відносини, через те, що за місяць до її звільнення, обвинувачена, в ході проведення перерахунку матеріалів у перукарні, виявила велику недостачу матеріалів, у зв`язку з чим між ними були конфлікти, а тому остання її оговорює, оскільки вони нічим не підтверджуються.
Так, відповідно до показань свідка ОСОБА_15 , на його мобільному телефоні встановлена безкоштовна програма, яка здійснює автоматично запис всіх його телефонних розмов, оскільки це необхідно йому, у зв`язку із його роботою. Це в свою чергу свідчить про те, що всі телефонні розмови свідка ОСОБА_15 автоматично записуються на його мобільний телефон, що ні ким із учасників судового процесу не оспорювалося та не спростовувалось.
Також свідок ОСОБА_15 показав суду, що в ході телефонної розмови із ОСОБА_33 , остання, серед іншого, розповіла йому про обставини, які стосувалися даної кримінальної справи, про що він повідомив слідчому та надав аудіозапис цієї розмови. Дані показання свідка ОСОБА_15 повністю узгоджуються із відомостями, які містяться у письмовій заяві ОСОБА_15 (т.1 а.с.95), яка написана ним власноручно, на ім`я старшого слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_71 , зі змісту якої вбачається, що останній будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдиві показання, повідомив про зміст телефонної розмови між ним і ОСОБА_33 , яка відбулася 02.07.2016 року, та надав аудіозапис, записаний ним із його телефону на диск, який було отримано слідчим ОСОБА_72 .
З огляду на викладене встановлено, що вказаний доказ було отримано, відповідно до вимог КПК України, надано стороні обвинувачення добровільно, а саме наданий ОСОБА_15 , який згідно положень чинного КПК України, являється свідком, оскільки останньому стали відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, про які він безпосередньо повідомив слідчому, та на підтвердження яких, ним було надано слідчому DVD-диск із аудіозаписом телефонної розмови між ним та ОСОБА_70 , записаний на його мобільний телефон, який було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та приєднано до матеріалів справи.
В подальшому старшим слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_49 було проведено слідчу дію огляд DVD-диск, об`ємом пам`яті 4.7 GB, від 26.01.2017 року, в ході якої було здійснено прослуховування аудіозапису, який містився на вказаному диску, а саме, що був наданий ОСОБА_15 , зафіксований його мобільним терміналом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
У п. 1 ч. 1 ст. 103 КПК України закріплено, що процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися у протоколі. Відповідно до ч. 1 ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.
Так, старшим слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_49 було складено протокол прослуховування аудіозапису від 26.01.2017 р. за результатами проведення слідчої (розшукової) дії.
Ці обставини в сукупності вказують на те, що жодних фактів, які б свідчили про наявність будь-яких порушень під час надання свідком ОСОБА_15 слідчому цього доказу, в ході судового розгляду встановлено не було, процедура прослуховування аудіозапису була дотримана, належним чином зафіксувала відомості щодо обставин, які мають відношення до кримінального правопорушення, а тому відсутні передбачені КПК України підстави для визнання даного доказу недопустимим.
Також в ході судового розгляду, судом було досліджено протокол прослуховування аудіозапису від 26.01.2017 року, та прослуханий аудіозапис розмови, що мала місце 02.07.2016 між свідком ОСОБА_15 та ОСОБА_33 , що міститься на DVD-диск, об`ємом пам`яті 4.7 GB. Факт існування такої розмови, її зміст, підтвердив свідок ОСОБА_15 в ході його допиту.
При цьому суд звертає увагу, що детально проаналізувавши зміст даної телефонної розмови, слідує, що ОСОБА_31 зателефонувала до ОСОБА_15 виключно, у зв`язку з тим, щоб повідомити про обставини, які відбувалися в магазині «Добра скриня» за час її там роботи, а саме про поведінку ОСОБА_9 , зокрема, по відношенню до неї, внаслідок чого, на її думку, вона втратила дитину. В ході цієї розмови, ОСОБА_31 , розповідаючи про всі обставини, що відбувалася в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », серед іншого, зазначила і про події, які відбувалися 21.03.2016 року, а саме, що близько 17:00 год. ОСОБА_9 вигнала її, ОСОБА_29 , з приміщення перукарні, для того, щоб переписати відео з камер постереження, тим самим забезпечивши собі алібі в цей день. Також, на запитання ОСОБА_15 ОСОБА_31 підтвердила, що це сталось в той день, як ОСОБА_9 побила дівчину.
Тобто зі змісту телефонної розмови між ОСОБА_15 та ОСОБА_33 , слідує, що безпосереднього інформативного навантаження щодо встановлення конкретних обставин, інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбачного ч. 2 ст. 146 КК України, підтвердження або спростування її причетності до вчинення злочину, вона не містить. Ані відомості спростовують алібі ОСОБА_9 , що остання зранку 21.03.2016 року перебувала за місцем своєї роботи і нікуди не відлучалась. Так, у вказаній розмові ОСОБА_31 , у довільній формі, розповідала про обставини свідком, яких вона стала за час роботи в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", зокрема і тих, що відбувалися 21.03.2016 року. Також відповідала на питання ОСОБА_15 з приводу її стану здоров`я. В ній відсутні відомості, які б свідчили про те, що ОСОБА_73 взагалі було щось відомо з приводу того, що відносно ОСОБА_9 розслідується якась кримінальна справа.
Також суд звертає увагу, що відомості, що викладені у протоколі прослуховування аудіозапису від 26.01.2017 року з додатком до даного протоколу, DVD-R диск, на якому міститься аудіозапис телефонної розмови за 2 липня 2016 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_33 , повністю узгоджуєються з показаннями свідка ОСОБА_16 , в яких вона зазначила, що 21.03.2016 року близько 16:00-17:00 год. ОСОБА_9 вигнала її разом із ОСОБА_33 із приміщення перукарні на вулицю, що останні близько години гуляли. З огляду на вищезазначені обставини в сукупності, враховуючи зміст телефонної розмови між ОСОБА_15 та ОСОБА_30 , суд приходить до висновку, що будь-яких підстав сумніватися у правдивості даної телефонної розмови, не має.
Таким чином, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що вказане телефонна розмова між ОСОБА_15 та ОСОБА_33 була підстроєною, з метою створення штучних доказів проти неї, нічим не підтверджуються.
За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання недопустимим доказом протоколу прослуховування аудіозапису від 26.01.2017 року, та диску, який є додатком до даного протоколу, а також похідної від нього постанови ст. слідчого Бориспільського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_71 від 25.01.2017 р. про визнання електронного носія документом та вирішення питання про його зберігання DVD-R-диску, на якому міститься аудіозапис телефонної розмови за 2 липня 2016 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_34 , оскільки вони, на думку суду, отримані у встановленому законом порядку і відповідають вимогам ст. ст. 85-86 КПК України.
Також суд не приймає твердження обвинуваченої з приводу того, що зранку 21.03.2016 року ОСОБА_13 була вдома у ОСОБА_15 , тобто за адресою: АДРЕСА_5 , після чого вони кудись разом поїхали, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Як вбачається із показань потерпілої ОСОБА_13 21.03.2016 року вона не була дома у ОСОБА_15 , оскільки по дорозі до нього, а саме по АДРЕСА_3 , за готелем "4 сезони", на неї напала обвинувачена ОСОБА_9 , що перешкодило їй дійти до місця проживання ОСОБА_15 .
Такі показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями, наданими під час допиту в судовому засіданні, свідком ОСОБА_15 , в яких останній підтвердив, що ОСОБА_13 , до нього додому 21.03.2016 року так і не прийшла, незважаючи на їхню попередню домовленість.
Також, як вбачається із показань потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_15 , останні зазначили, що ОСОБА_15 телефонував до Момот ОСОБА_74 21.03.2016 року зранку, ще коли вона перебувала вдома, а також ще по дорозі до нього додому, однак, в цей раз вони не спілкувалися, оскільки після того, як взяли трубку, ОСОБА_15 почув якісь незрозумілий звук, і телефон відразу відключився.
Аналізуючи дані показання потерпілої та свідка ОСОБА_15 , які безпосередньо допитані в судовому засіданні, досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, оскільки їх показання узгоджуються як в загальному, так і в окремих деталях, одні з одними, так і відповідають та не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших встановлених в ході судового розгляду доказах.
Так, вищезначені показання потерпілої та свідка ОСОБА_15 повністю узгоджуються з даними, що містяться у витягу із інформації про телефонні дзвінки, смс-повідомлення, з прив`язкою до місцевості оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_3 , яким, згідно отриманих у ході судового розгляду даним, користувалася потерпіла ОСОБА_13 за період часу з 20 по 23 березня 2016 року (т.1 а.с.91, 93), згідно яких зафіксовано телефонні дзвінки із номера мобільного телефону НОМЕР_11 , яким, як встановлено в ході судового розгляду користувався свідок ОСОБА_15 , а саме: 21.03.2016 року о 08:05 год. та о 08:37 год.
Аналіз роздруківок телефонних з`єднань свідчить про те, що ОСОБА_13 , спілкуючись по телефону з ОСОБА_15 , о 08:05 год. знаходилась в зоні дії базавої станції, що розташована в АДРЕСА_13 , що підтверджує як показання потерпілої, так і свідка ОСОБА_15 про те, що 21.03.2016 року вони попередньо зізвонювалися, в той момент як ОСОБА_13 перебувала ще вдома.
Також аналіз роздруківок телефонних з`єднань свідчить про те, що в момент телефонного дзвінка ОСОБА_15 до ОСОБА_13 о 08:37 год., вона вже знаходився в зоні дії базової станції, що розташована в АДРЕСА_14 , та розмова тривала лише 2 секунди.
Так, слід зазначити, що суд визнає загальновідомими фактами, які не потребуються доведення в суді, визначення поняття азимуту. Згідно теоретичного визначення азимут це кут, утворений між направленістю осі антени базової станції і напрямом на північ. Азимути відраховуються від 0 (точка "північ") до 360 за ходом годинникової стрілки (наприклад 090 антена направлена на схід, 180 Б - антена направлена на південь, 270 - антена направлена на захід, 0 або 360 - антена направлена на північ). Адреса - місце розташування БС. При цьому, графа "Азимут" у роздруківках телефонних з`єднань означає географічне визначення зони дії контролера базової станції оператора. Графа "Адреса БС" - означає місце розташування базової станції, в якій ідентифікований абонент. В роздруківках зазначаються азимути направленості антен та адреси базових станцій (БС), якими був наданий зв`язок. При цьому, точно визначити територіальне місцезнаходження абонента неможливо тому, що відстань від базової станції (БС) до мобільного телефону на яку забезпечується зв`язок залежить від ряду факторів: висоти підвісу антени БС; випромінюваної потужності БС; рельєфу місцевості та наявності перешкод; типу антени БС (вузько направлена забезпечує більшу відстань); погодних умов і т. п. Зв`язок абоненту надається через БС з якої надходить більш потужний сигнал. В деяких випадках зв`язок може забезпечуватися від більш віддаленої БС з слабшим сигналом (перевантаження мережі, проведення технічних робіт, відключення БС, застосування абонентом вузько направленої зовнішньої антени і т. п.).
Таким чином, виходячи із теоретичного розуміння поняття "азимуту" та "базова станція", із інформації, що міститься у роздруківках телефонних з`єднань, можливо визначити не точну адресу перебування абоненту, а напрямок руху абоненту по відношенню до розташування базової станції, згідно якої ідентифіковано абонента.
Так, як зазначалося вище, в момент телефонного дзвінка ОСОБА_15 до ОСОБА_13 о 08:37 год., свідок знаходився в зоні дії базової станції, що розташована в АДРЕСА_14 .
Аналіз місця розташушування базової станції, в якій ідентифікований абонент потерпіла ОСОБА_13 , АДРЕСА_7 (перехрестя вулиць Момота та Старкиївська (Ватутіна)), із врахуванням сторін горизонту відносно місця розташування базової станції (північ зверху), із графічним відтворенням маршруту з прив`язкою до існуючої сітки автомобільних доріг в м. Бориспіль, виходячи із теоретичного розуміння поняття "азимуту", свідчить про те, що величина азимуту, яка складає 90 - антена направлена на схід, що абонент перебував на відрізку місцевості, який знаходиться не доходячи до місця розташування базової станції, тобто рухався по вулиці Момота в напрямку до місця знаходження базової станції, а саме до перехрестя із вулицею Старокиївська (Ватутіна), це в свою чергу підтверджує те, що потерпіла знаходилася в безпосередній близькості від місця, розташування готеля "4 сезони" та гаражів по вул. Момота, де зі слів потерпілої ОСОБА_13 вона побачила обвинувачену ОСОБА_9 , яка вчинала відразу на неї напад.
Отже, аналіз часу дзвінка, номеру телефону, який зателефонував, а саме свідок ОСОБА_15 , графічне відтворення маршруту з прив`язкою до існуючої сітки автомобільних доріг в м. Бориспіль, із врахуванням місця знаходження базової станції, в якій було ідентифіковано абонента за номером № НОМЕР_3 , яким користувалась потерпіла, вказує на те, що вищезначені показання як потерпілої ОСОБА_13 , так і свідка ОСОБА_15 , є правдивими та такими, що відповідають дійсності.
Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони повністю узгоджуються між собою, а тому приходить до висновку, що 21.03.2016 року близько 08:37 год. потерпіла ОСОБА_13 , рухаючись по АДРЕСА_15 , де проживав свідок ОСОБА_15 , до вказаного будинку так і не дійшла, оскільки вказаний будинок розташований за перехрестям, де знаходиться базова станція, що розташована в АДРЕСА_7 , тобто по відношенню до неї в напрямку на захід (азимут 270).
З цих підстав показання обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що 21.03.2016 р. зранку, потерпіла ОСОБА_13 приходила додому до свідка ОСОБА_15 , а саме за адресою: АДРЕСА_15 , суд вважає неправдивими та відкидає їх, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище, а також суперечать відомостям, що зафіксовані у витязі про телефонні дзвінки, смс-повідомлення, з прив`язкою до місцевості оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_3 .
При цьому, допитана в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_13 однозначно стверджувала, що 21.03.2016 року, зранку, після 08:00 год., вона проходила по вул. Момота (Горького), з правої сторони, зі сторони вул. Київський шлях, пройшовши отель "4 сезони", десь не доходячи до гаражів, із автомобіля, який був припаркований на узбіччі, несподівано для неї, вибігла ОСОБА_9 , яка перебуваючи на відстані, витягнутої руки від неї, вчинила на неї напад, бризнувши їй в обличчя з газового балончика, у зв`язку з чим вона нічого не бачила, і почала задихатись. ЇЇ показання є категоричними, наданими суду без будь-яких вагань, сумнівів та суперечностей, що суд сприймає як беззаперечний, належний та допустимий доказ вини обвинуваченої у вчиненні даного злочину.
Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що злочин був вчинений зранку, тобто в світлий час дня та в момент руху потерпілої по вулиці, а тому потерпіла однозначно бачила місце вчинення на неї нападу, при тому, що остання постійно проживає в м. Борисполі, гарно знає вказану вулицю, а тому остання без проблем запам`ятала місце, де вона перебувала в момент вчинення відносно неї злочину, що в сукупності з іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, аналіз яких наведено вище, дають обґрунтовані підстави вважати показання потерпілої ОСОБА_13 правдивими та достовірними і відсутності причини вважати її показання надуманими чи необґрунтованими.
Тому з огляду на наведені докази, у судовому засіданні з достатньою повнотою встановлено, що 21.03.2016 року о 08:37 год. обвинувачена ОСОБА_9 , перебувала в м. Бориспіль по вул. Момота, за отелем "4 сезони", не доходячи до гаражів, які там розташовані, тобто неподалік від будинку АДРЕСА_8 , куди вона прибула на автомобілі марки "Toyota Corolla", д.н.з. НОМЕР_1 , який остання припарковала на узбіччі.
З цих підстав твердження обвинуваченої ОСОБА_9 , в частині того, що 21.03.2016 року о 08:37 год. вона перебувала на роботі, а саме в магазині "Добра скриня", який розташований в м. Бориспіль по вул. Глібова, 1, суд оцінює критично та не приймає їх до уваги. Покази обвинуваченої з цього приводу суд розцінює, як спосіб уникнення нею відповідальності та штучне створення доказів невинуватості.
Крім того, суд не приймає до уваги твердження сторони захисту з приводу того, що відповідно до витягів із інформацією про телефонні дзвінки потерпіла та обвинувачена 21.03.2016 року разом не були та їх шляхи не пересікалися, оскільки вони є необгрунованими.
Так, відомості, що відображені у витягах, наданих операторами мобільного зв`язку щодо номеру мобільного телефону № НОМЕР_3 , яким користувалася потерпіла, та № НОМЕР_19 , яким користувалася обвинувачена, містять інформацію про вихідні та вхідні дзвінки, текстові повідомлення за 21.03.2016 року, виключно, у зоні покриття базової станції, в яких виходили на зв`язок абоненти. Це в свою чергу свідчить про те, що у випадку, якщо абонент не виходив на зв`язок, то він взагалі не буде фіксуватися в зоні покриття ретрансляційної антени, а тому відомості про нього і не можуть букти відображені у інформації, яка надається мобільним оператором.
Так, як вбачається з витягу із інформації про телефонні дзвінки, смс-повідомлення, з прив`язкою до місцевості оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_19 , яким користувалася обвинувачена, вказаний абонент мобільного зв`язку 21.03.2016 року вперше був зафіксований о 08:39 год., тобто до цього абонент на зв`язок не виходив. В той же час, як вбачається з витягу із інформації про телефонні дзвінки, смс-повідомлення, з прив`язкою до місцевості оператора мобільного зв`язку за № НОМЕР_3 , яким користувалася потерпіла, вказаний абонент мобільного зв`язку 21.03.2016 року, серед іншого, було зафіксовано о 08:37 год., в зоні покриття базової станції, що розташована в м. Бориспіль по вул. Ватутіна, 116. Відомості про те, що вказаний абонент ще десь виходив на зв`язок цього для у даному витязі відсутні. Це в свою чергу свідчить про те, що мобільний телефон був відлючений. Вказане об`єктивно підтверджує правдивість показань потерпілої ОСОБА_13 , в частині того, що в момент нападу на неї ОСОБА_9 остання вирвала в неї телефон та відключила його, та показань свідка ОСОБА_15 , який зазначив, що після дзвінка, до ОСОБА_13 десь після 08:30 год., який завершився для нього незрозуміло, він ще декілька разів їй телефонував, однак не зміг додзвонитися, оскільки телефон був відключений.
Досліджуючи вищевказані докази, суд приходить до висновку, що у витягах із інформації про телефонні дзвінки, смс-повідомлення, з прив`язкою до місцевості оператора мобільного зв`язку щодо номеру мобільного телефону № НОМЕР_3 , яким користувалася потерпіла, та № НОМЕР_19 , яким користувалася обвинувачена, і не може бути відображена інформацію з приводу того, що вказані абоненти 21.03.2016 року були зафіксовані в одному місці, оскільки дзвінок абонента мобільного зв`язку № НОМЕР_19 , було зафіксовано вже після того, як ОСОБА_9 відібрала у потерпілої мобільний телефон та відключила його (після 08.37 год), а тому інформація про абонента за № НОМЕР_3 вже не відображалися у оператора мобільного зв`язку, що також підтверджується витягом із інформації про телефонні дзвінки, смс-повідомлення, з прив`язкою до місцевості оператора мобільного зв`язку за вказаним номером (т.1 а.с.91).
З цих підстав показання обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що 21.03.2016 р. вона взагалі не бачила потерпілої ОСОБА_13 , суд вважає неправдивими та відкидає їх, оскільки вони не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи, які підтверджуються всіма зібраними у справі доказами.
Також суд критично оцінює показання обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що вона 21.03.2016 року не вчиняла кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, в скоєнні цього злочину її обмовляють, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами.
Так, неодноразово допитана в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_13 , постійно надавала послідовні та впевнені показання щодо конкретних обставин вчинення відносно неї обвинуваченею ОСОБА_9 злочину. При цьому потерпіла ОСОБА_13 , в ході кожного її допиту, досить чітко, детально, конкретизовано та повно розповідала про обставини, які відбувалися 21.03.2016 р. (зазначивши, що це був за день, за яких обставин вона опинилася після 08:00 год. на вулиці Момота в м. Борисполь, звідки та по якій саме дорозі вона туди йшла, куди саме вона йшла: до будинку АДРЕСА_15 , де проживав свідок ОСОБА_15 , з якою метою (допомогти доглянути за дітьми), де вона саме помітила автомобіль припаркований на узбіччі дороги в напрямку її руху, якого кольору, в якому положенні він стояв (повернутий в напрямку вулиці Київський шлях), кого саме вона побачила як наблизилася до вказаного автомобіля обвинувачену ОСОБА_9 , про подальші дії ОСОБА_9 відносно неї: остання перебуваючи на відстані витягнутої руки від неї, бризнула їй в обличчя газовим балончиком, від чого вона нічого не бачила, і почала задихатись, в цей момент у неї почав дзвонити мобільний телефон, який знаходився у широкій кишені куртки, яка не закривалась, почувши який ОСОБА_9 силою витягнула телефон та забрала його собі; після чого користуючись її таким станом ОСОБА_9 почала штовхала її перед собою руками, плечима, наче йшла на неї напором, смикала, примусово заштовхала її до свого автомобіля, а саме на переднє пасажирське сидіння, після чого ОСОБА_9 сівши за кермо автомобіля, розпочала рух по вул. Момота, повернувши на вулицю Київський шлях, а потім з неї на вул. Головатого, продовжуючи свій рух в напрямку вказаної вулиці; про те, що відбувалася в салоні автомобіля, коли вони рухалися, зокрема про те, що в момент повороту на вул. Головатого, до ОСОБА_9 позвонила її мама, що було зрозуміло по контексту їх розмови, яка тривала короткий проміжок часу, про конкретну поведінку та дії як ОСОБА_9 , так і її під час їх руху в автомобілі, де ОСОБА_9 зупинила автомобіль, про події, які відбувалися між ОСОБА_9 та нею на місці зупинки автомобіля, про протиправні дії ОСОБА_9 вчинені відносно неї, а саме яким чином, куди та як саме ОСОБА_9 завдала їй тілесні ушкодження, описавши детально всі частини тіла, куди їй ОСОБА_9 наносила удари, які саме та за допомогою чого, а також, які були завдані їй тілесні ушкодження, із зазначенням їх характеру та локалізації, та про свої дії, внаслідок яких їй вдалося вирватися та втекти, а також про подальші свої дії та обставини, що відбувалися ще цього дня).
Суд звертає увагу, що вищезначені показання потерпілої ОСОБА_13 були незмінними в ході її кожного допиту в суді, повністю узгоджуються між собою, є сталими, послідовними, логічними, не зважаючи на те, що її допити в суді відбувалися із значною різницею в часі, що в свою чергу переконливо свідчать про їх правдивість.
Разом з тим, неможливість потерпілої ОСОБА_13 , в ході її допиту, точно відтворити спосіб, яким саме ОСОБА_9 заштовхала її до свого автомобіля, об`єктивно пояснюються тим, що внаслідок заприскання обличчя потерпілої вмістом хімічної речовини із газового балончику, остання нічого не бачила, в неї пекли та сльозились очі, вона перебувала у розгубленому та пригніченому стані від неочікуваності того, що з нею відбувається, а тому не могла в повній мірі сприймати всі обставини події, що в свою чергу не дало їй можливості запам`ятати детально всіх подробиць події, що не викликає у суду жодного сумніву у цілковитій правдивості, отриманих від неї показань. Тому, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 , з приводу того, що це може свідчити про про надуманість показань потерпілої ОСОБА_13 , на думку суду, є безпідставними.
При цьому, суду не доведено, що потерпіла ОСОБА_13 мала якісь особисті мотиви чи мету оговорити обвинувачену ОСОБА_9 у вчиненні нею інкримінованого їй злочину. Так, як вбачається із показань самої обвинуваченої ОСОБА_9 , так і з показань потерпілої ОСОБА_13 , вони вже знайомі протягом тривалого часу, перебували у гарних товариських відносинах, ОСОБА_13 постійно допомагала в догляді за дітьми родині ОСОБА_36 , була другом їхньої родини, разом з тим на момент вчинення злочину вони вже не спілкувалися, не підтримували будь-яких відносин, у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_15 розірвали свої сімейні стосунки, і за допомогою до потерпілої вже майже не зверталися, жодних конфліктів за весь час спілкування ОСОБА_9 та ОСОБА_13 між ними не було. Ці обставини в сукупності свідчать про те, що у потерпілої не було ніяких причин та підстав оговорювати обвинувачену у вчиненні злочину.
Посилання сторони захисту на те, що потерпілу заставив, вмовив чи підкупив дати такі показання свідок ОСОБА_15 не заслуговують на увагу, так як ці твердження є безпідставними, надуманими, оскільки не доведені будь-якими належними та допустимими доказами, а тому є такими, що не відповідають дійсності. При цьому, потерпіла перед даванням показань в суді попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, показання давала добровільно і у суду відсутні будь-які сумніви щодо їх правдивості.
Так, в обґрунтування вищезазначених доводів сторона захисту посилалася на обумовленість кримінального переслідування ОСОБА_9 через неприязні відносини, які склалися між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_15 , після фактичного припинення шлюбних відносин, та наявністю не однієї цивільної справи щодо встановлення порядку участі батьків у спілкуванні з дітьми, та про поділ майна, а також наявністю у ОСОБА_15 зв`язків в Бориспільському відділі поліції та Бориспільській місцевій прокуратурі, що і стало наслідком подання ОСОБА_13 завідомо неправдивої заяви про злочин, на підставі якої була заведене дана справа.
Суд не приймає до уваги вищезначені твердження сторони захисту, так як вказані обставини є лише припущенням обвинуваченої, оскільки, як зазначалося вище, зазначене не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами. Крім того, вказані обставини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і спростовуються як показаннями потерпілої ОСОБА_13 , сумніватися у правдивості яких немає підтав, так і показаннями свідка ОСОБА_15 , який дійсно являється колишнім чоловіком обвинуваченої, проте в своїх показаннях свідок ОСОБА_15 в суді не пов`язував зміст судових рішень в цивільних справах із неприязними відноснами, які склалися між ним та ОСОБА_9 , наявними конфліктами між ними, а навпаки його показання в основному стосувалися всіх подій, що відбувалися з ним 21.03.2016 року та напередодні вказаного дня, а також з приводу того, що йому було відомо, що сталося того дня із ОСОБА_13 , та про неприязні відносини, які склалися між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_9 , останній зазначив виключно під час відповіді на питання учасників судового процесу із даного приводу.
При цьому суд відхиляє доводи обвинуваченої про те, що ОСОБА_15 являється її колишнім чоловіком, а відтак зацікавлений давати показання проти неї, адже суд не встановив умислу давати показання проти неї, оскільки неприязні відносини між ними склалися виключно на грунті їхніх особистих сімейних конфліктів, у зв`язку з їхнім розлученням, в той же час злочин, який інкримінується обвинуваченій не відноситься до злочиниів вчинених проти сім`ї чи сімейних правовідносин.
Також суд не приймає до уваги твердження, що висловлені обвинуваченою ОСОБА_9 у судових дебатах, з приводу того, що ОСОБА_15 заінтересований в результатах кримінального провадження, щоб в подальшому притягнення її до кримінальної відповідальності, послугувало підставою забрати дітей жити до себе, суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Так, твердження обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_15 в ході телефонної розмови з ОСОБА_33 , особисто повідомив, що він хоче забрати дітей жити до себе, повністю спростовуються змістом даної розмови, з якого чітко слідує, що ОСОБА_15 під час спілкування з ОСОБА_33 таких відомостей не повідомляв. Так, перевіряючи доводи обвинученої з цього приводу, суд приходить до висновку, що вони зводяться до особистого тлумачення ОСОБА_9 змісту цієї розмови.
З огляду на вищевикладене, а також на послідовність показань свідка ОСОБА_15 , які узгоджуються як з показаннями інших свідків, допитаних в ході судового розгляду, а також із наведеними вище письмовими доказами, суд вважає показання свідка ОСОБА_15 допустими та належними для висновку про вчинення ОСОБА_9 інкримінованого їй злочину, з урахуванням інших досліджених доказів.
Також суд не приймає до уваги посилання обвинуваченої на те, що свідок ОСОБА_15 вмовив потерпілу ОСОБА_13 , скориставшись її довірливістю, написати завідомо неправдиву заяву про злочин вчинений відносно неї ОСОБА_9 та свідчити проти останньої, оскільки вказані обставини є лише припущенням обвинуваченої, так як вказане не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, вказані обставини не знайшли свого підтвердження в суді та спростовуються повністю показаннями, допитаної в ході судового розгляду, потерпілої ОСОБА_13 .
Крім того, твердження сторони захисту з приводу того, що в свідка ОСОБА_15 наявні зв`язки у Бориспільському відділі поліції та Бориспільській місцевій прокуратурі, що в свою чергу і стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР відносно ОСОБА_9 , та проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженні, суд вважає необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вищезазначених доводів, до суду надано не було. При цьому вищезначені твердження повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_75 , який зазначив, що за час роботи ОСОБА_15 на посаді директора ТОВ "Моноліт.Нет" йому не було відомо, що в останнього були якість особисті, товариські відносини із працівниками правоохоронних органів, окрім робочих, оскільки останні часто зверталися до них за допомогою з приводу відеонагляду в м. Бориспіль, встановленням та обслуговуванням якого займається ТОВ "Моноліт.Нет.". Аналогічні показання були надані і свідком ОСОБА_15 .
Таким чином, належних та допустимих доказів на підтвердження змови між потерпілою ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_15 , на подання завідомо неправдивої заяви про вчинення злочину, на підставі якої було внесено відомості до ЄРДР, а також змови ОСОБА_15 з працівниками Бориспільського відділу поліції, Бориспільської місцевої прокуратури щодо фальсифікації доказів по даному кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, які на думку сторони захисту мали місце, для оцінки їх судом, - стороною захисту, не надано.
З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що допитані в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_15 в результаті розгляду справи та притягненні обвинуваченої до відповідальності за вчинене не зацікавлені, й підстав сумніватися в їх об`єктивності у суду немає. При цьому як показання потерпілої ОСОБА_13 , так і свідка ОСОБА_15 конкретні, послідовні, узгоджуються між собою, а також узгоджуються з наведеними вище письмовими доказами, показами інших свідків, а тому суд визнає їх достовірними і бере в основу вироку.
Таким чином, заяви обвинуваченої та її захисника спростовані вищевикладеними та проаналізованими доказами безпосередньо дослідженими в суді при розгляді справи, які є достовірними, допустимими та належними, оскільки вони не суперечать один одному і узгоджуються між собою, а також отримані згідно вимог КПК України.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 97 КПК України суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний враховувати: 1) значення пояснень і показань, у випадку їх правдивості, для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; 2) інші докази щодо питань, передбачених пунктом 1 цієї частини, які подавалися або можуть бути подані; 3) обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності; 4) переконливість відомостей щодо факту надання первинних пояснень; 5) складність спростування пояснень, показань з чужих слів для сторони, проти якої вони спрямовані; 6) співвідношення показань з чужих слів з інтересами особи, яка надала ці показання; 7) можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.
Як встановлено в ході судового розгляду очевидців події, які безпосередньо були на місці вчиненні злочину та могли б розповісти про обставини вчинення злочину, в ході досудового розслідування встановлено не було, окрім самої потерпілої ОСОБА_13 . Це в свою чергу свідчить про те, що показання свідка ОСОБА_15 зі слів ОСОБА_13 , в силу п. 1 ч. 2 ст. 97 КПК України, мають значення для з`ясування обставин справи і є важливими.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 97 КПК України суд враховує обставини надання первинних пояснень потерпілою ОСОБА_13 , які викликають довіру щодо їх достовірності. Так, остання це розповідала безпосередньо, вдень, коли все сталося, практично без перерви в часі після події, у той час, кола вона перебувала у стані хвилювання, розгубленості через те, що з нею сталося, а тому вони найбільш об`єктивно відображають обставини, що відбулися з нею.
Відомості, надані свідком ОСОБА_15 щодо факту надання первинних пояснень ОСОБА_13 , відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 97 КПК України є переконливими, адже вони узгоджуються з усіма іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 97 КПК України суд враховує співвідношення показань з чужих слів з інтересами особи, яка надала ці показання. Так, як зазначалося вище, жодного умислу чи інтересу у свідка ОСОБА_15 надати неправдиві показання проти обвинуваченої, в ході судового розгляду не встановлено.
З даних підстав суд, керуючись ч. 2 ст. 97 КПК України, визнає показання свідка ОСОБА_15 зі слів ОСОБА_13 , щодо обставин вчинення відносно неї злочину ОСОБА_9 , допустимим доказом.
В той же час, окремі неточності в показаннях потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_15 щодо конкретних обставин події об`єктивно пояснюються фактором спливу значного проміжку часу від часу настання цієї події, а також підвищеним емоційним станом, від подій, які відбувалися цього дня, а також через те, що події відбувалися із певною швидкістю, що не давало можливості їх запам`ятати дуже точно та послідовно, що не викликає у суду жодного сумніву у цілковитій правдивості отриманих від цих осіб показань.
Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони повністю узгоджуються між собою, а тому ці докази в силу їх несуперечливості свідчать про неспроможність доводів обвинуваченої ОСОБА_9 і її захисника щодо непричетності до вчинення даного злочину.
Також, суд не може прийняти до уваги посилання обвинуваченої та її захисника на ті обставини, що ОСОБА_9 вручено підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, з порушенням вимог КПК України, оскільки в матеріалах справи відсутній витяг з ЄРДР щодо внесення відомостей про злочин за вказаною статтею, натомість присутній витяг з ЄРДР про внесення відомостей про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки зазначені посилання є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Прокурор, слідчий, згідно зі статтею 25 КПК України, зобов`язаний в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, зокрема, в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України, однією із складових відомостей, які слідчий (прокурор) вносять до ЄРДР є попередня кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Суд звертає увагу, що у вказаній нормі зазначено саме "попередня кваліфікація". Слід зазначити, що при відкритті кримінального провадження у більшості випадків наявний лише мінімальний обсяг відомостей про вчинене діяння, саме тому доволі складно остаточно встановити точну відповідність (тотожність, ідентичність) між ознаками вчиненого діяння та ознаками складу злочину, передбаченого відповідною кримінально-правовою нормою, чи ознаками діяння, що не є злочинним, проте регламентоване у КК України. У зв`язку з цим законодавець використовує термін "попередня правова кваліфікація".
Зі змісту протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.03.2016 року слідує, що слідчий Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_76 , прийняв усну заяву від ОСОБА_13 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність, згідно ст. 383 КК України, за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.
З фабули даного витягу вбачається, що 21.03.2016 року близько 08:30 год., невстановлена особа, перебуваючи за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Момота (Горького), 14, відкрито заволоділа мобільним телефоном "Nokia", належним ОСОБА_13 , застосувавши при цьому до останньої насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останньої (т.1 а.с.70).
Положення кримінального процесуального законодавства (КПК України) дають підставу стверджувати, що ними передбачається можливість зміни кримінально-правової кваліфікації (перекваліфікації), як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду. Зміна кримінально-правової кваліфікації це корегування результатів попередньої (первинної та подальшої) кваліфікації. Зміна кваліфікації зміна кримінально-правової оцінки вчиненого діяння (поведінки особи) шляхом заміни чи зміни (уточнення) кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, повністю або частково.
Суд звертає увагу, що законодавець, використовуючи в ч. 5 ст. 214 КПК України термін "попередня кваліфікація", зважає на той факт, що відомості (фабула та кваліфікація) вносять до здійснення слідчих дій з досудового слідства, та лише згодом стане зрозуміло чи була попередня кваліфікація, яку внесено до ЄРДР відповідною, або при внесенні було здійснено припущення, яке не знайшло свого підтвердження, або діяння особи має іншу кваліфікацію. Так, після первинної кваліфікації відбувається процес доказування: збираються, перевіряються, оцінюються докази. Під час кримінального провадження у кримінальній справі обов`язково встановлюються нові фактичні обставини, наявність яких може бути причиною зміни кримінально-правової кваліфікації. Саме тому встановлення нових фактичних обставин справи, які мають кримінально-правове значення, або визнання недоведеними тих фактичних обставин справи, на підставі яких проводилася кримінально-правова кваліфікація (попередня), є підставими для її зміни.
При цьому, якщо попередня кваліфікація, тобто кваліфікація за наявності попередніх об`єктивних (фактичних) даних про вчинене суб`єктом, є помилковою, тобто має місце неправильне встановлення наявності чи відсутності складу злочину у вчиненому суб`єктом діянні, а також його невідповідність нормам Загальної та Особливої частин КК, то уповноважені особи кримінального провадження мають право змінити кримінально-правову кваліфікацію діяння, із дотриманням процесуального порядку. Також, суд звертає увагу, що зміна кримінально-правової кваліфікації володіє ознакою вторинності, тобто завжди є повторною щодо кваліфікації одного й того ж діяння чи посткримінальної поведінки особи за одним й тим же кримінальним провадженням. Тобто для зміни кримінально-правової кваліфікації необхідна наявність попередньої кваліфікації вчиненого особою діяння чи посткримінальної поведінки особи. При цьому кваліфікація може змінюватися не один, а кілька разів.
В той же час, норми КПК України не розкривають суті термінів "зміна кримінально-правової кваліфікації" або "зміна кваліфікації кримінального правопорушення", то при виконанні таких дій необхідно слідкувати загальним нормам, принципам і правилам кримінального процесу.
Відповідно до положень ст. 110 КПК України процесуальним рішенням є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду, в тому числі рішення про зміну кваліфікації кримінального правопорушення, а тому положення ст. 110 КПК України стосуються і його. Згідно з ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, зміст і форма якої визначені даною статтею. Також виходячи із аналізу положень даної статті в цілому, в разі, коли слідчий, прокурор в ході досудового розслідування приходить до висновку про необхідність прийняти відповідне процесуальне рішення, він має скласти про це мотивовану постанову, в якій викласти підстави прийняття такого рішення.
Отже, з вищевикладених норм законодавства слідує, що в разі, коли слідчий, прокурор в ході досудового розслідування за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження приходить до висновку про необхідність зміни попередньої кваліфікації кримінального правопорушення, він має скласти про це мотивовану постанову, в якій викласти підстави прийняття рішення.
Крім того, суд звертає увагу, що під час надання доступу до матеріалами досудового розслідування, сторону захисту ознайомлювалася зі змістом вказаною постанови, в якій були чітко зазначені підстави зміни кримінально-правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи захисту щодо порушення процедури повідомлення про підозру та пред`явлення обвинувачення ОСОБА_9 є хибними, оскільки не ґрунтується на положеннях чинного кримінально-процесуального законодавства України, які регламентують застосування даного інституту кримінального процессу, так як вказані норми не містять імперативної вимоги про те, що повідомлення про підозру та пред`явлення обвинувачення особі у вчиненні кримінального правопорушення повинно відповідати кваліфікації кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, за якою було внесено відомості до ЄРДР по даному кримінальному провадженню.
Також суд критично оцінює клопотання сторони захисту про визнання висновку експерта № 58 від 23.03.2016 р. неналежним та недопустимим доказом.
Так, обвинувачена та її захисник адвокат ОСОБА_12 під час виступу в судових дебатах зазначили, про те, що висновок експерта № 58 від 23.03.2016 р., є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він був отриманий з грубим порушенням норм кримінального процесуального законодавства та його зміст не відповідає вимогам чинного законодавства, навівши при цьому низку своїх доводів щодо недопустимості даного доказу.
Суд, дослідивши зазначений висновок, проаналізувавши всі доводи сторони захисту, зазначені в судових дебатах, вважає, що висновок експерта № 58 від 23.03.2016 р., є належним і допустимим доказом, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 101 КПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. У ст. 102 КПК України закріплені вимоги до змісту висновку експерта.
Згідно ч. 1, 2 ст. 10 ЗУ "Про судову експертизу" судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. Зі змісту статті 9 вказаного Закону слідує, що судовий експерт має бути: - атестований та мати свідоцтво, - зареєстрований в Реєстрі атестованих судових експертів що знаходиться на сайті Міністерства Юстиції України.
У пункті 1.5 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я № 6 від 17.01.1995 року, закріплено, що проведення судово-медичної експертизи здійснюється фахівцями державних установ судово-медичних експертиз МОЗ України. Фахівці державних установ судово-медичної експертизи повинні мати вищу медичну (фармацевтичну) освіту, пройти спеціальну підготовку з проведення судово-медичних експертиз та отримати сертифікат на звання судово-медичного експерта.
Як вбачається із висновку експерта № 58 від 23.03.2016 року вказану судово-медичну експертизу проводив атестований експерт ОСОБА_78 , що підтверджується карткою атестованого судового експерта, яка міститься у Реєстрі атестованих судових експертів Міністерства юстиції України (т.2 а.с.181-182). ОСОБА_78 має державну вищу медичну освіту, являється фахівцем державної спеціальної установи, який на момент проведення експертизи, працював КЗ КОР "Київський обласне бюро судово-медичної експертизи", має свідоцтво експерта, видане на підставі рішення Експертно-кваліфікаційної комісії Київського ОБСМЕ № 42 від 01.02.2011 року, сертифікат № 9117, яким йому присвоєно звання лікаря-спеціаліста судово-медичного експерта, на підставі рішення експертно-кваліфікаційної комісії Київський НДІСЕ № 223 від 28.11.2011 року, який діяв до 28.11.2016 року, посвідчення експерта № 541, яким йому присвоєна друга кваліфікаційна категорія лікаря судово-медичного експерта, на підставі рішення атестаційної комісії ДОЗ Київської ОДА № 555-Н від 14.11.2014 року, яке діє до 13.11.2019 року, якими підтверджено його кваліфікацію судового експерта щодо проведення судово-медичної експертизи.
При цьому, посилання сторони захисту на те, що даний висновок є недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_78 не мав права проводити вищезазначену судово-медичну експертизу, так як станом на 23.03.2016 року він не мав необхідну кваліфікацію, а саме експертно-кваліфікаційною комісією Київського ОБСМЕ йому присвоєно було 5-й кваліфікаційний клас судового експерта, термін дії якого був з 01.02.2011 р. до 01.02.2016 року, і в подальшому залишено без змін вказаний кваліфікаційний клас лише 01.04.2016 р. по 01.04.2021 р., суд вважає необґрунтованим.
Із аналізу вищезазначених норм законодавства однозначно слідує, що судовий експерт здійснює свою діяльність з певного виду експертної спеціальності, зокрема судово-медична експертиза, якщо він має вищу медичну (фармацевтичну) освіту та на підставі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Експертно-кваліфікаційною комісією, яким останньому надається право на проведення конкретних видів експертиз. При цьому, вимога з приводу того, що судовий експерт для здійснення своїх повноважень повинен мати кваліфікаційний клас судового експерта, у чинному законодавстві відсутня.
Відповідно до п. 1 Положення про кваліфікаційні класи судових експертів бюро судово-медичної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 199 від 31.10.95 року, яке було чинним на момент проведення вищезазначеної судово-медичної експертизи, тобто станом на 23.03.2016 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 серпня 1995 року N 558-р про віднесення посад, що займають судові експерти державних спеціалізованих установ, до категорій посад державних службовців, Законів України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року та "Про судову експертизу" від 25 лютого 1994 року судовим експертам бюро судово-медичної експертизи України залежно від посади і стажу судового експерта присвоюються кваліфікаційні класи судових експертів та відповідні їм ранги, згідно із переліком наведеним у вказаному положенні. Тобто кваліфікаційний клас експерта залежить від посади і його стажу судового експерта, та не впливає будь-яким чином на його повноваження щодо проведення судово-медичних експертиз.
Як зазначалося вище, на період проведення судово-медичної експертизи № 58 лікар судово-медичний експерт ОСОБА_78 був внесений в державний реєстр атестованих судових експертів та мав другу кваліфікаційну категорію лікаря судово-медичного експерта, дія якої закінчується 13.11.2019 року, що підтверджується витягом із вказаного Реєстру. Проведення Експертно-кваліфікаційною комісією Київського ОБСМЕ щодо ОСОБА_79 01.04.2016 року засідання, за результатами якого було прийнято рішення № 60, стосувалось лише питання про залишення йому раніше присвоєного 5-ого кваліфікаційного класу без зміни, строк дії якого закінчився 01.02.2016 року та не свідчило про втрату ним права проводити експертизи.
Таким чином, встановлено, що судово-медичну експертизу, за результатами якої надано висновок № 58, було проведено атестованим експертом, державної спеціалізованої установи, якому у встановленому порядку присвоєно кваліфікацію судового експерта з правом проведення певного виду судової експертизи.
Тому, посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_78 не мав права проводити судово-медичне обстеження та надавати висновок, суд оцінює критично, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними.
Також не заслуговують на увагу, і доводи сторони захисту з приводу того, що висновок експерта № 58 від 23.03.2016 року є неповним та необґрунтованим, оскільки для відповіді на питання чим нанесено ушкодження експерту необхідно було врахувати сукупний аналіз даних, отриманих у ході слідства, таких як огляд місця події із вилученням речових доказів, зокрема газового балончику, електрошокера, за відсутності яких взагалі не можливо встановити, чи наносились пошкодження саме цими предметами, про що детально зазначено у книзі "Особливості проведення судово-медичних експертиз при впливі на потерпілих речовин дратівливої дії з аерозольних пристроїв", авторами якої є доктори медичних наук ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , виходячи із наступного.
Відповідно до п. 1.4. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6, до компетенції судово-медичної експертизи належить експертиза потерпілих, обвинувачених та інших осіб.
Відповідно до п. 1.1 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи судово-медична експертиза виконується, згідно із Законом України "Про судову експертизу", процесуальним законодавством, іншими законодавчими актами, міжнародними договорами та угодами про взаємну правову допомогу і співробітництво, що регулюють правовідносини у сфері судово-експертної діяльності, данною Інструкцією та нормативними документами, затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України N 6 від 17 січня 1995 року.
З аналізу зазначених нормативно-правових актів однозначно слідує, що судово-медичний експерт дає висновок, ґрунтуючись на результатах проведених ним досліджень. При цьому він самостійний у виборі методів, засобів і способів дослідження, допустимість яких визначається чинним законодавством України.
З огляду на це, посилання сторони захисту, з приводу того, що під час проведення судово-медичної експертизи, експерту необхідно було керуватися положеннями, які містяться у книзі "Особливості проведення судово-медичних експертиз при впливі на потерпілих речовин дратівливої дії з аерозольних пристроїв", під авторством ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , що являється науковою літературою, суд оцінює критично, оскільки це прямо суперечить вимогам чинного законодавства.
Крім того, при проведенні судової експертизи експерт керується методиками, внесеними до відповідного державного реєстру методик судових експертиз, що ведеться згідно з вимогами нормативно-правових актів. Якщо в реєстрі немає жодної методики проведення певного виду експертиз, то експерт має право користуватися науково-обгрунтованими методиками, схваленими вченою чи науковою радою будь-якого інституту, про що видається спеціальне свідоцтво.
При цьому, суд вважає необґрунтованими та безпідставними посилання обвинуваченої ОСОБА_9 на неправильність та неточність висновку експерта № 58, із зазначених вище нею підстав, оскільки обвинувачена не є фахівцем з вирішення даних питань, які потребують спеціальних знань в області відповідних наук.
Також, згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться згідно з Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України і цими Правилами. П. 4.1 Правил передбачає, що судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. В необхідних випадках судово-медичний експерт може використовувати відомості досліджень, що проводяться із залученням відповідних спеціалістів, не обстежуючи потерпілого особисто. За п. 4.9 Правил при експертизі тілесних ушкоджень у висновках експерта (акті) повинні бути відображені: характер ушкоджень з медичної точки зору (садно, синець, рана, перелом кістки тощо), їх локалізація і властивості; вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження; механізм виникнення ушкоджень; давність (термін) спричинення ушкоджень; ступінь тяжкості тілесних ушкоджень із зазначенням кваліфікаційної ознаки - небезпека для життя, розлад здоров`я, стійка втрата загальної працездатності тощо. Тобто висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння.
З вище зазначених норм законодавства слідує, що під час проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що проводиться судово-медичним експертом, не досліджуються знаряддя чи засобу, яким були спричені тілесні ушкодження.
Тому посилання сторони захисту з приводу того, що без дослідження газового балончика та електрошокера експерт не мав змоги встановити, що за їх допомогою було нанесено тілесні ушкодження потерпілій, суд не приймає до уваги, оскільки вони є такими, що негрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Під час дослідження судом змісту зазначеного висновку було встановлено, що 23.03.2016 року, на підставі постанови слідчого Бориспільського ВП ГУ ПН України в Київській області ОСОБА_52 від 21.03.2016 року, в приміщенні Бориспільського відділення КОБСМЕ, лікарем судово-медичним експертом другої кваліфікаційної категорії ОСОБА_50 , проведено судово-медичну експертизу, шляхом медичного обстеження потерпілої ОСОБА_13 , на підставі якого експертом зроблено висновки щодо поставлених питань. При проведенні експертизи експерт ознайомлений з правами та обов`язками, що передбачені ст. ст. 69-70 КПК України, попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385, 387 КК України. Висновок експерта № 58 від 23.03.2016 року відповідає вимогам "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, містить в собі докладний опис проведеного дослідження (дані огляду) та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідає вимогам КПК України.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до нормативно-правових актів, на підставі яких проводиться судово-медична експертиза, які зазначені вище, не є обов`язковим фотографування тілесних ушкоджень, а достатнім є їх детальний та точний опис, який викладається у висновку експерта.
Також, відповідно до п. 4.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта.
При цьому, дійсно, як слушно зазначила сторона захисту, як вбачається із висновку експерта № 58 від 23.03.2016 року, особу обстежуваної ОСОБА_13 було встановлено не на підставі документу, що посвідчує її особу, а засвідчено ОСОБА_15 .
В той же час, дослідженням судом висновку судово-медичної експертизи встановлено, що останній повністю відповідає вимогам ст. 102 КПК України, оскільки у змісті висновку експерту не вимагається зазначення відомостей про документи на підставі яких встановлювалася особа обстежуваного.
При цьому, зі змісту висновку експерта вбачається, що дослідження експерт проводив шляхом медичного обстеження (освідування) потерпілої ОСОБА_13 та за медичними документами, а саме: амбулаторної карти хворого. Відповідно до п. 2, п. 3 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 025/о "Медична карта амбулаторного хворого №", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 110 від 14.02.2012 року, форма № 025/о є основним первинним медичним документом хворого, який лікується амбулаторно або вдома, і заповнюється на усіх хворих при зверненні у заклад охорони здоров`я, який надає амбулаторно-поліклінічну допомогу. Форма № 025/о заповнюється в усіх амбулаторно-поліклінічних закладах, які ведуть амбулаторний прийом. На кожного хворого в поліклініці ведеться одна форма № 025/о незалежно від того, лікується він в одного чи декількох лікарів. Відповідно до п. 5 зазначеної Інструкції, у пунктах 1 - 6 титульної сторінки форми зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові, стать, дата народження, телефони: домашній та робочий, місце проживання пацієнта, згідно з паспортними даними, місце роботи, посада.
Таким чином встановлено, що дослідження експерт проводив шляхом медичного обстеження (освідування) потерпілої ОСОБА_13 , за її медичними документами, а саме: амбулаторної карти хворого, яка заводиться на кожного хворого, лише в єдиному ексзеплярі, де в обов`язково порядку зазначаються персональні дані особи, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові пацієнта, згідно з паспортними даними, серію та номер паспорту, за якими можно однозначно ідентифікувати пацієнта, та на підставі відповідних процесуальних документів.
При цьому сторони провадження не заявляли в суді клопотання про допит указаного експерта, а тому суд робить висновки на підставі тих документів та доказів, які досліджені ним безпосередньо в ході судового розгляду.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що встановлення особи обстежуваного під час проведення судово-медичної експертизи не на підставі паспорту або іншого документу, що посвідчує її особу, будь-яким чином не вплинуло на процес дослідження та його результати.
Також суд звертає увагу, що зі змісту висновку № 58 слідує, що судово-медичним експертом надано належно вмотивований, обґрунтований, категоричний висновок із зазначенням в ньому виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та їх походженням, що свідчить, що при проведенні судово-медичного дослідження потерпілої ОСОБА_13 будь-яких істотних порушень експертом допущено не було, та ним в повній мірі виконано Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, яке регулює проведення даного виду судових експертиз. При цьому механізм і спосіб завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 , про що остання повідомила в ході її допиту, повністю співпадає з висновком експерта № 58 по даному питанню.
Тому посилання сторони захисту на неналежність та недопустимість висновку експерта № 58 від 23.03.2016 року з вищевказаних підстав судом до уваги не приймаються, оскільки вказана обставина вцілому не впливає на належність та допустимість висновку експерта.
Крім того, в ході допиту потерпіла ОСОБА_13 повідомила, що в день події, ввечері, вже після того, як її відпустили із Бориспільського відділу поліції, вона відразу пішла до Бориспільської районної лікрані, де її оглянула медпрацівник жінка, яка зафіксувала наявні на її тілі тілесні ушкодження та надала їй необхідну медичну допомогу. Ці показання потерпілої ОСОБА_13 повністю узгоджуються із відомостями, що містяться у висновку експерта № 58 від 23.03.2016 року, з якого вбачається, що в ході проведення судово-медичної експертизи, експертом досліжувалася медична документація ОСОБА_13 , а саме амбулаторна карта, в якій зафіксовано звернення останньої 21.03.2016 року, це в свою чергу свідчить про те, що вони є такими, що відповідають дійсності.
Також під час кожного допиту в суді потерпіла ОСОБА_13 показала, що вона ще два рази ходила до Бориспільської ЦРЛ, в окреме приміщення, що розташоване на її території, а саме на експертизу, яку проводив чоловік, на наступний день та через день після події. Вказані показання потерпілої також повністю узгоджуються із відомостями відображеними у висновку експерта № 58, а саме що експертиза була розпочата 22.03.2016 року, а закічинена 23.03.2016 року.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що будь-яких підстав сумніватися у вищезазначених показаннях потерпілої ОСОБА_13 , не має, оскільки вони є послідовними, чіткі та повністю узгоджуються як між собою, так і відомостями, що містяться у висновку експерта № 58 від 23.03.2016 року.
В той же час, потерпіла ОСОБА_13 не змогла надати однозначної відповіді з приводу того, чи ходила вона на експертизу сама, зазначивши, що вона вже не не пам`ятає таких подробиць, можливо ходила одна, а можливо із кимось, зокрема ОСОБА_15 , у зв`язку з тим, що вона ходила до Бориспільської лікарні після події, що з нею трапилася, не один раз, а декілька, а також, що пройшов тривалий проміжок часу з моменту події, та стан в якому вона перебувала після пережитого.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що можливі розбіжності у показаннях потерпілої з приводу того, чи ходила вона на експертизу одна чи із кимось, зумовлено давністю події. При цьому зазначені обставини не впливають на зроблені експертом висновки, які взяті судом до уваги та покладені в основу обвинувального вироку.
В той же час, слід зазначити, що якщо свідчення потерпілого є послідовними та логічними, невеликі розбіжності допускаються. Вказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду № 685/1841/16-к від 25 вересня 2018 року.
З огляду на вищевикладене, суд не приймає до уваги твердження обвинуваченої ОСОБА_9 з приводу того, що потерпіла ОСОБА_13 в ході її допиту, неодноразово зазначала, що вона сама ходила два рази до лікарні, а ОСОБА_15 не був присутній при її обстеженні, оскільки вони суперечать, встановленим в ході судового розгляду, обставинам справи, а саме, потерпіла ОСОБА_13 , під час її допитів в суді, не змогла надати точної та категоричної відповіді з приводу того, чи був хтось разом із нею під час проведення експертизи.
У цьому зв`язку, судом встановлено, що висновок експерта № 58 від 23.03.2016 року, здобутий у спосіб, передбачений КПК України, є належним та допустимим доказом, не викликає сумніву в його достовірності, правильності та повноті, підстав для визнання його недопустимим доказом не встановлено.
За переконанням суду, за вказаних обставин, встановлення експертом особи обстежуваної не на підставі паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, не свідчить про недопустимість висновку експерта, як доказу у кримінальному провадженні, оскільки судом не встановлено, а стороною захисту не зазначено, яким чином дана обставина вплинула чи могла вплинути на достовірність цього висновку, та/або порушення таким чином прав обвинуваченої, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Окрім цього, зазначаючи вищевказане, суд враховує завдання кримінального провадження, що визначені ст. 2 КПК України, якими, з поміж іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відтак, визнання недопустимим доказу, лише за вказаної підстави та за відсутності даних, що дозволяли б дійти висновку про незгоду з висновком експерта № 58 від 23.03.2016 року, суд не вважає прийнятним.
Інших даних, які б свідчили про неналежність чи недопустимість висновку експерта № 58 від 23.03.2016 року, на які посилалась сторона захисту, та які б свідчили про порушення прав обвинуваченої ОСОБА_9 , в ході судового розгляду кримінального провадження судом встановлено не було.
Також сторона захисту акцентувала увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні речові докази - предмети, що могли бути знаряддям злочину, а саме: газовий балончик та електрошокер.
В той же час, доводи сторони захисту про відсутність в матеріалах кримінального провадження речових доказів - предметів, що бути знаряддям злочину, як на підставу для визнання показань потерпілої ОСОБА_13 недостовірними є неприйнятними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що хоча й газовий балончик та електрошокер, в ході досудового розслідування знайдені не були, проте сумнівів у достовірності та правдивості показань потерпілої, в частині застосування по відношенню до останньої зазначених предметів, в суду не має, зважаючи на встановлені, в ході судового розгляду фактичні обставини вчинення злочину, на підставі досліджених доказів, аналіз яких наведено вище.
Також, відсутність знаряддя злочину, жодним чином не впливає на результати висновку експерта № 58 від 23.03.2016 року, оскільки судово-медична експертизи проводиться з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які малися у потерпілої ОСОБА_13 , визначення характеру ушкоджень з медичної точки зору, їх локалізація і властивості, а також виду знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження.
Також не приймаються судом до уваги доводи сторони захисту про те, відповідно до наданих потерпілою ОСОБА_13 показань, обвинувачена декілька разів бризкала їй в обличчя з газового балончику, як на вулиці, так і в автомобілі, а тому враховуючи значну кількість подразнюючої речовини, а також, що автомобіль являється закритим приміщенням, у потерпілої ОСОБА_13 безсумнівно на обличчі мали б залишитися залишки подразнюючої речовини, якої експертом не виявлено, та останням б точно отримала опік дихальних органів, які згідно висновку експерту відсутні, виходячи з наступного.
Таке стверджування є виключно суб`єктивною думкою, припущенням, сторони захисту, яке об`єктивно нічим не підтверджується, а суд не має спеціальних знань щодо питань слідоутворення від дії хімічної речовини в стані газу. З цього приводу відповідних експертиз не призначалось.
З аналогічних підстав, судом не приймаються і до уваги твердження обвинуваченої ОСОБА_9 з приводу того, що через одяг, який був одягнений на потерпілій, зокрема катонова куртка та светер, не можливо нанести тілесні ушкодження електрошокером, на ділянки тіла, які знаходилися під вказаним одягом.
При цьому, суд звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження того, що потерпіла ОСОБА_13 могла отримати, зазначені у висновку експерта № 58 від 23.03.2016 року, тілесні ушкодження за інших обставин, стороною захисту суду не надано і судом не встановлено.
Так, вищезазначена інформація отримана в оператора мобільного зв`язку, свідчить лише про перебування абонента за № НОМЕР_6 , в межах дії окремої базової станції та не підтверджує беззаперечно факт перебування в конкретному місці, а саме в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться в м. Бориспіль по вул. Глібова, 1.
Крім того, вищезазначені доводи обвинуваченої ОСОБА_9 прямо суперечать показанням свідка захисту ОСОБА_19 , який зазначив, що мобільний телефон він привіз до мазанину "Добра скриня" о 09:10 год. Це в свою чергу свідчить про те, що о 09:00 год. абонент мобільного зв`язку № НОМЕР_6 не міг перебувати в приміщенні магазину "Добра скриня". При цьому, будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що о 09:00 год. ОСОБА_9 перебувала на роботі в приміщенні магазину "Добра скриня", стороною захисту не було надано. Відсутні такі докази й в матеріалах кримінального провадження.
Також твердження сторони захисту з приводу того, що в протоколах огляду місця події від 21.03.2016 року за адресами: м. Бориспіль, вул. Момота (Горького), 14 та АДРЕСА_6 , зазначено, що ознак безладу або боротьби не виявлено, будь-яким чином не спростовують висновків про вчинення ОСОБА_9 , інкримінованого їй злочину. Крім того, суд звертає увагу, що в ході допиту потерпіла ОСОБА_13 взагалі нічого не повідомляла з приводу того, що безпосередньо на вулиці між нею та ОСОБА_9 була боротьба. При цьому остання зазначала, що боротьба між ними відбувалася у салоні автомобіля. Це в свою чергу пояснює відсутність ознак безладу або боротьби на місці події.
Також, суд звертає увагу, що твердження сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_9 , викрадаючи ОСОБА_13 одночасно їхала за кермом, розмовляла по телефону, тримала та била потерпілу, використовуючи при цьому газовий балончик та електрошокер, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки в ході допиту потерпіла ОСОБА_13 жодного разу не вказувала на те, що всі перелічені дії ОСОБА_9 вчиняла саме однозначно, що повністю підтверджується аудіо- та відеозаписами судових засідань. Так, остання розповідаючи про обставини злочину зазначала які саме неправомірні дії по відношенню до неї вчиняла ОСОБА_9 , та в якій послідовності.
Крім того, надуманим є зауваження сторони захисту і на те, що права обвинуваченої на збір доказів були порушенні не проведенням з нею слідчого експерименту. З огляду на правову позицію обвинуваченої, яка заперечувала свою участь у вчиненні нападу та викрадення потерпілої, а також виявила необізнаність щодо цих подій, відсутність рішення про проведення слідчого експерименту з такою особою, з огляду на визначену законом мету таких слідчих (розшукових) дій є цілком логічною.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що стороною захисту не надано суду належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин вчинення злочину, а лише висловлено критичні зауваження щодо належності та допустимості доказів сторони обвинувачення.
Судом не встановлено і порушень кримінально-процесуального закону під час досудового розслідування, які б могли перешкодити ухваленню вироку, а тому за відсутності розумних підстав для сумнівів у винуватості обвинуваченої, суд вважає доведенною її вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні.
З огляду на викладене, посилання сторони захисту на те, що аналіз доказів, досліджених у суді, дає підстави вважати, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано суду переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у інкримінованому її злочині, а відтак обвинувачена підлягає виправданню з підстав, передбачених ст. 373 КПК України, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є помилковими.
Суд вважає, що всі доводи обвинуваченої та захисту повністю спростовані, дослідженими в ході судового розгляду доказами, аналіз яких наведено вище, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.
З огляду на викладене, скарги обвинуваченої про нібито безпідставне її кримінальне переслідування в межах даного провадження та фальсифікацію доказів є надуманими і не можуть бути задоволені.
За таких обставин, аналіз досліджених судом доказів по справі в їх сукупності, переконує суд у тому, що показання обвинуваченої ОСОБА_9 , дані нею у ході судового розгляду, щодо непричетності до інкримінованого їй злочину, надані нею з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Таким чином, оцінюючи згідно вимог ст. 94 КПК України всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідків, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення.
В той же час, стороною обвинувачення, дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України як незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене способом, небезпечним для здоров`я потерпілої, що супроводжувалося заподіянням її фізичних страждань.
Однак, суд, проаналізувавши в сукупності наведені вище докази, не погоджується з такою кваліфікацією дій обвинуваченої та вважає її помилковою, а тому користуючись своїм правом, визначеним ст. 337 КПК України, вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, враховуючи, що це покращує становище особи, стосовно якого здійснюється кримінальне провадження та викликано необхідністю надання правильної правової кваліфікації її діям, з таких підстав.
Стаття 146 КК України містить: два основні склади злочину незаконне позбавлення волі і викрадення людини.
Згідно з коментованою ст. 146 КК України основним критерієм відмежування незаконного позбавлення волі людини та викрадення людини є особливості об`єктивної сторони злочинів: при незаконному позбавленні волі людини утримання шляхом насильницької ізоляції особи всупереч її волі в тому місці, де вона знаходиться, чи там, куди вона прибула добровільно, а при викраденні людини сукупність дій, пов`язаних не тільки з позбавленням потерпілого свободи, а незаконним переміщенням з того місця, де він знаходився, до іншого, з подальшим утриманням викраденої особи
Отже, незаконне позбавлення волі це дії чи бездіяльність, якими людина проти її волі утримується в певному місці, яке вона не має змоги вільно залишити. Викрадення людини це умисне протиправне заволодіння людиною будь-яким способом (таємним, відкритим, шляхом обману або зловживання довірою тощо), поєднане з переміщенням її з місця перебування. Об`єктивна сторона складу злочину - викрадення людини обов`язково включає в себе: 1) заволодіння (зокрема й захоплення) людини, учиненого будь-яким способом; 2) переміщення (віддалення) потерпілого з місця його постійного або тимчасового перебування. Можливе також подальше протиправне всупереч її волі і бажанню тримання особи в місці, куди вона була переміщена. За конструкцією викрадення людини є злочином з формальним складом і визнається закінченим з моменту вчинення суспільно небезпечних дій з заволодіння людиною, поєднаного з переміщенням (віддаленням) її з місця перебування. Утримання людини є не обов`язковою складовою викрадення (як можливий варіант подальших злочинних дій).
З вищевикладеного, одназначно слідує, що викрадення людини є особливою формою незаконного формою незаконного позбавлення волі (спеціальним складом щодо незаконного позбавлення волі), а тому норма про відповідальність за викрадення має співвідноситься з нормою про незаконне позбавлення волі як спеціальна із загальною.
Отже, дії особи, що позбавила волі особи (заволодіння) будь-яким способом та доставила її в інше місце проти її волі (зокрема, перевезення) необхідно квалфікувати лише як викрадення людини, відповідно утворюють склад викрадення людини, і додаткової кваліфікації як позбавлення волі не потребує.
Таким чином, суд дійшов до переконання, що дії обвинуваченої слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне викрадення людини, вчинене способом, небезпечним для здоров`я потерпілої, що супроводжувалося заподіянням її фізичних страждань.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченої суд вважає правильною і такою, що відповідає фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення.
При цьому суд не приймає до уваги твердження обвинуваченої ОСОБА_9 з приводу того, що в неї відсутній мотив вчинення злочину, виходячи із наступного.
Так, в ході судового розгляду встановлено, що 21.03.2016 року зранку близько 08:30 год. ОСОБА_13 повинна була прийти до ОСОБА_15 за місцем його проживання, відповідно до їхньої попередньої домовленості для нагляду за дітьми, яких останньому не було з ким залишити.
Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_13 , які були надані нею безпосередньо в судовому засіданні, остання повідомила, що після того, як ОСОБА_9 та ОСОБА_15 розійшлися, вона майже їх не допомагала у догляді за дітьми, щоб залишатись осторонь від їхніх конфліктних відносин, які між ними склалися. В той же час, іноді, її все рівно могли залучати до допомоги по догляду за дітьми, зокрема ОСОБА_15 , із-за браку в нього часу. Дані показання потерпілої ОСОБА_13 повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , в яких він підтвердив, що у виняткових випадках, він звертався за допомогою до ОСОБА_13 по догляду за дітьми, оскільки вони її добре знали. Ці обставини свідчать про те, що такі показання потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_15 , є такими, що відповідають дійсності.
Також, в ході допиту потерпіла ОСОБА_13 показала, що після того, як ОСОБА_9 їй бризнула в обличчя газовим балончиком, то сказала їй, що тепер вона точно 4 години не буде бачити її дітей, і щоб вона не лізла не свої справи, а також остання ображала ОСОБА_15 . Крім цього, ОСОБА_13 показала, що точної дати вона не пам`ятає, можливо десь за рік чи півроку до події, вона за проханням ОСОБА_15 , забирала його дочку ОСОБА_38 із заняття по музиці, оскільки він сам не встигав. Після чого, до неї зателефонував з невідомого номеру, це виявилась ОСОБА_9 , яка почала їй погрожувати, виражатися в її адресу брутальною лайкою, зазначаючи, щоб вона не підходила до її дітей, і не допомагала їм.
Такі показання показання потерпілої ОСОБА_13 також повністю узгоджуються з показаннями, наданими під час допиту в судовому засіданні, свідком ОСОБА_15 , в яких останній підтвердив, що після того, як він одного разу попросив ОСОБА_13 забрати його дочку із музикальних курсів, бо він не встигав, остання йому повідомила, що більше допомагати йому не буде, у зв`язку із телефонними дзвінком до неї ОСОБА_9 , яка погрожувала фізичною розправою, у випадку коли вона хоч ще раз підійде до її дітей, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності.
Дані показання є логічні, послідовні, не містять протиріч, та повністю узгоджуються між собою, та містять інформацію щодо предмету доказування.
Як зазначалося вище, судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_15 , оскільки вони узгоджуються між собою та іншими письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, так само не надано суду доказів, що їх спростовують. Будь-яких підстав недовіряти показанням вказаних осіб, суд не вбачає, оскільки мотивів можливої нечесності як приводу для обмовляння обвинуваченої судом не встановлено.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що після фактичного припинення шлюбних відносин між обвинуваченою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_15 склалися конфліктні відносини, зокрема і через питання, що стосувалися утримання, виховання та визначення місця проживання дітей. Це також підтвердила і обвинувачена ОСОБА_9 .
Тому з огляду на зазначені обставини, у судовому засіданні з достатньою повнотою встановлено, що на грунті конфліктних відносин, які склалися між колишнім подружжям ОСОБА_36 , потерпіла ОСОБА_13 перестала їм допомагати в догляді за дітьми. Разом з тим, у виняткових випадках, коли не було з ким залишити дітей, ОСОБА_15 звертався до потерпілої ОСОБА_13 за допомогою по догляду за дітьми, на що вона погоджувалася. В свою чергу, такі дії ОСОБА_13 , які проявлялись у допомозі колишньому чоловіку ОСОБА_15 по догляді за дітьми, не подобались обвинуваченій, що викликало в неї незадоволення та обурення.
Також, як вбачається із показань потерпілої ОСОБА_13 остання показала, що ОСОБА_15 зателефонував до неї ввечері, напередодні до дня, коли сталася подія, та попросив побути зранку наступного дня, разом з дітьми, оскільки йому не було з ким їх залишити, бо це був будній день, а саме перший день весняних канікул, йому та його батькам необхідно йти на роботу, а ОСОБА_9 не забрала дітей від нього Дані показання потерпілої повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , в яких він підтвердив, що 21.03.2016 року він просив ОСОБА_13 доглянути за його дітьми, оскільки йому не було їх з ким залишити, бо це був перший день канікул в школі, а також з показаннями обвинуваченої ОСОБА_9 , в яких вона зазначила, що дійсно 21.03.2016 року діти були з батьком ОСОБА_15 .
В той же час, твердження ОСОБА_9 про те, що вона не знала, що ОСОБА_15 цього дня буде на роботі, і буде когось просити приглянути за дітьми, судом оцінюється критично, адже вони спростовується показаннями самої ОСОБА_9 , в яких вона зазначила, що вона вважала, що 21.03.2016 року діти були із батьками ОСОБА_15 , а не з ОСОБА_15 . Це в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_9 було достовірно відомо, що 21.03.2016 року ОСОБА_15 буде вимушений звернутися за допомогою по догляду за дітьми, оскільки не матиме змоги особисто залишится з ними.
Також, як вбачається із показань свідка ОСОБА_15 , останній зазначив, що напередодні 21.03.2016 року він неодноразово намагався зв`язатися із ОСОБА_9 шляхом направлення смс-повідомлень, оскільки особисто вони не спілкуються, з приводу того, щоб вона забрала дітей, на які вона взагалі не реагувала та не відповідала. Дані показання свідка ОСОБА_15 повністю узгоджуються з даними, що містяться у витязі із інформації про телефонні дзвінки, смс-повідомлення з прив`язкою до місцевості по номеру мобільного телефону: НОМЕР_19 , який належить ОСОБА_9 (т.1 а.с.124), згідно яких 20.03.2016 року в період часу з 12:37 год. по 12:48 год. з номеру мобільного телефону НОМЕР_11 , яким як встановлено в ході судового розгляду користувався ОСОБА_15 , на телефонний номер ОСОБА_9 було відправлено 4 смс-повідомлення. В той же згідно вказаних даних ОСОБА_9 ні протягом дня 20.03.2016 року, ні зранку 21.03.2016 року, не відправила жодного смс-повідомлення на номер ОСОБА_15 , тобто остання проігнорували всі повідомлення отримані від ОСОБА_15 . Це в свою чергу що свідчить про те, що зазначені показання свідка ОСОБА_15 є правдивими та такими, що відповідають дійсності, в зв`язку з чим суд визнає за можливе покласти їх в основу обвинувального вироку.
З огляду на вищевикладені докази, суд приходить до висновку, що незважаючи на неодноразові спроби 20.03.2016 року ОСОБА_15 зв`язатися із ОСОБА_9 , з приводу того, що остання забрала в нього дітей, оскільки 21.03.2016 року був в нього робочим днем, а тому він не мав змоги з ними залишитися, остання будь-яким чином на це не реагувала, нічого не відповідаючи на його смс-повідомлення з цього приводу. При цьому суд звертає увагу, враховуючи, що ОСОБА_15 направляв ОСОБА_9 смс-повідомлення, остання не могла не бачити, якого саме змісту вони були. В той же час в ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_9 будь-яких пояснень з приводу своєї такої поведінки суду не надала.
Також, зважаючи на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_15 були подружжям, мають спільних дітей, яких разом виховують, тривалий час проживали разом однією сім`єю, то в суду відсутні будь-які сумніви в тому, що обвинуваченій ОСОБА_9 були достовірно відомо інформацію про повсякденне життя ОСОБА_15 , зокрема про його родину, батьків, його та їхню роботу, графік роботи. З цих підстав, суд оцінює критично показання обвинуваченої ОСОБА_9 , в частині того, що вона вважала, що 21.03.2016 року з дітьми будуть батьки ОСОБА_15 .
З огляду на вищевикладене судом встановлено, що ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що 21.03.2016 року діти перебували у ОСОБА_15 , оскільки вона їх не забрала, ігноруючи при цьому неодноразові звернення ОСОБА_15 до неї з цього приводу, які залишаться вдома, оскільки це був понеділок, будній день, перший день весняних канікул у школі, однак ОСОБА_15 не маючи змоги залишитися разом із ними, так як в нього це робочий день, а тому він буде вимушений звернутися за допомогою в догляді за дітьми, зокрема до ОСОБА_13 , яка неодноразово в цьому допомагала, про що їй було відомо, виходячи із фактичних обставин справи, які були встановлені в ході судового розгляду, про що зазначено вище у мотивувальній частині вироку.
Ці обставини в сукупності, на думку суду, можуть свідчити виключно про те, що такими своїми діями обвинувачена ОСОБА_9 спеціально створювала ситуацію за якої ОСОБА_15 буде вимушений звернутися 21.03.2016 року до когось за допомогою по догляду за дітьми, а саме до ОСОБА_13 , оскільки він сам не зможе з ними залишитись.
Такі обставини суд оцінює як такі, що підтверджують виникнення між ОСОБА_9 та ОСОБА_15 негативних відносин, що послугувало поштовхом обвинуваченої помститися своєму колишньому чоловікові ОСОБА_15 шляхом перешкоджити ОСОБА_13 допомогти ОСОБА_15 у догляді за дітьми, що і стало мотивом для вчинення злочину.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлено мотив злочину - це мотив помсти у відносинах, які склалися між ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . При цьому про наявність мотиву помсти, на думку суду, свідчить сукупність всіх встановлених обставин події, яка відбулася на фоні конфліктної ситуації, яка склалася між колишнім подружжям ОСОБА_36 , зокрема і через дітей, умов, за яких вона виникла та розвивалася.
Встановлено, що ОСОБА_9 вчинила діяння, яке спрямовано на порушення права особи на свободу та особисту недоторканність, тому воно заборонене кримінальним законом під загрозою кримінального покарання.
Обставин, що виключають злочинність діяння обвинуваченої, не встановлено.
Дії ОСОБА_9 є протиправними, вчиненими проти волі потерпілої ОСОБА_13 , направленими на захоплення потерпілої, із застосуванням газового балончику, переміщення її з того місця де вона знаходилася в інше, шляхом поміщення її силоміць до салону автомобіля, проти її волі. ОСОБА_13 не бажала разом із обвинуваченою кудись переміщатися по території України та перебувати в даному автомобілі. Це означає, що ОСОБА_13 незаконно позбавили волі. Заволодіння ОСОБА_13 здійснювалося у відсутності інших осіб щодо людини, яка не розуміла значення вчинюваних з нею дій, у зв`язку з перебуванням в станні сильного хвилювання та розгубленості, через раптове та несподіване застосуванням по відношенню до неї газового балончику, що могло бути наслідком помилкового сприйняття потерпілою подій. За цією ознакою воно є таємним та визначається як викрадення людини. Дії ОСОБА_9 характеризуються прямим умислом. Зокрема, обвинувачена усвідомлювала, що за законом вона не має права позбавляти волі іншу особу, але не заважаючи на це, вона бажала це зробити. Внаслідок цих діянь, були порушенні конституційні права та свободи ОСОБА_13 .
При цьому, під способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої слід розуміти такий спосіб незаконного позбавлення волі та викрадення, при якому створюється реальна загроза загибелі потерпілого або заподіяння йому тілесного ушкодження. Обвинувачена завдала ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді: хімічного опіку І-ІІ ст. кон`юнктиви правого ока, забою м`яких тканин із синцем лівої виличної області, забою м`яких тканин із синцем та саднами тильної поверхні правої кисті, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також синця лівого зап`ястку, по одному садну на спині зліва, 4 саден передньо-бокової поверхні правого стегна, синця передньої поверхні лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження було спричинено обвинуваченою для подолання супротиву потерпілої при захопленні та подальшому переміщенні її в транспортному засобі. Тому вчинений ОСОБА_9 злочин має ознаку його вчинення способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої. Також судовим розглядом встановлено, що обвинувачена шляхом застосування газового балончику та електрошокеру заподіяла больові відчуття потерпілій ОСОБА_13 , внаслідок їх фізичного впливу на людський організм. Застосування електрошокеру та газового балончику, які викликають сильний фізичний біль, свідчить про наявність в діяння обвинуваченої ОСОБА_9 такої кваліфікуючи ознаки як завдання фізичних страждань потерпілій.
В той же час, суд, проаналізувавши всі надані стороною обвинувачення на дослідження докази, вважає за доцільне зазначити, що в ході судового розгляду не знайшли своє підтвердження дані, вказані в обвинувальному акті про те, що обвинувачена ОСОБА_9 вчинила злочин з мотивів ревнощів у відносинах, які склалися між ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , так як вони повністю спростовуються сукупністю доказів, аналіз яких наведено вище.
Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 показала, що за весь час її спілкування з ОСОБА_9 будь-яких ревнощів з її сторони ніколи не було, та навіть жодних поводів для цього не було, оскільки вони з ОСОБА_15 були лише друзями.
Такі показання потерпілої ОСОБА_13 повністю узгоджуються з показаннями, наданими під час допиту в судовому засіданні, свідком ОСОБА_15 , в яких останній підтвердив, що вони із ОСОБА_13 були гарними друзями, та його колишня дружина ОСОБА_9 ніколи її до неї не ревнувала, а також показами обвинуваченої ОСОБА_9 , в яких вона заначила, що будь-яких підстав ревнувати ОСОБА_13 до її колишнього чоловіка в неї не було. Суд приймає до уваги такі показання, оскільки вони не містять внутрішніх протиріч, повністю узгоджуються між собою, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності, в зв`язку з чим суд визнає за можливе покласти їх в основу обвинувального вироку.
З огляду на вищевикладені докази, суд приходить до висновку про необхідність виключення з обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_9 , даних про те, що злочин було вчинено "з мотивів ревнощів у відносинах, які склалися між ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 ", оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні жодні докази на підтвердження вказаного факту.
Також, в матеріалах кримінального провадження відсутні жодні докази на підтвердження того, що ОСОБА_9 з метою припинення активного опору ОСОБА_13 та реалізації свого злочинного умислу на її викрадення і позбавлення волі, наносила їй удари руками в область голови та тіла.
Так, як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_13 , останнього жодного разу не повідомляла, що ОСОБА_9 наносила їй удари руками в область голови та тіла. При цьому, висновком експерта № 58 від 23.03.2016 року також не підтверджуються доводи сторони обвинувачення, викладені в обвинувальному акті, щодо заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень в результаті нанесення їй ударів руками в область голови та тіла.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тому з обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_9 , належить виключити наявність даних про те, що "при вчиненні вказаних дій ОСОБА_9 з метою припинення активного опору ОСОБА_13 та реалізації свого злочинного умислу на її викрадення і позбавлення волі, наносила їй удари руками в область голови та тіла", оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні жодні докази на підтвердження вказаного факту. В той же час вказана обставина, не має вагомого юридичного значення для кваліфікацій дій обвинуваченої.
З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_9 повиненна бути засудженою:
- за ч. 2 ст. 146 КК України, за незаконне викрадення людини, вчинене способом, небезпечним для здоров`я потерпілої, що супроводжувалось заподіянням їй фізичних страждань.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 146 КК України.
Так, судом враховується те, що ОСОБА_9 вчинила умисний злочин середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Суд також враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченою злочину, об`єктом злочинного посягання якого є особиста воля людини.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, а також обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Аналіз даних про особу обвинуваченої ОСОБА_9 вказує на те, що вона раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалася, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризуються, згідно побутових характеристик, виключно з позитивної сторони, як порядна, доброзичлива, законослухняна громадянка та гарна мати, яка підтримує з усіма добросусдькі відносини, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, розлучена, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також непрацездатних батьків, які являються особами похилого віку, із вищою освітою, офіційно працевлаштована, займається підприємницькою діяльністю, обіймаючи посаду керівника магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", та за місцем роботи характеризується також виключно з позитивної сторони, як вправний керівник та роботодавець, яка добре орієнтована у своїй діяльності, та сумлінно виконує свої посадові обов`язки, а також як професійний підприємець, займається благодійною діяльністю, являється активістом, волонтером, засновником проекту "ДИТИНА МАЄ ПРАВО", сімейним радником від Міністерства юстиції України. Ці обставини позитивно характеризують ОСОБА_9 як особу, яка має відмінну репутацією.
За час судового розгляду справи в суді, обвинувачена вела себе позитивно, дотримувалася встановленого в суді порядку, зауважень від головуючого не отримувала, виконувала покладені на неї обов`язки.
Як встановлено в ході судового розгляду справи, потерпіла ОСОБА_13 , жодних претензій до обвинувачуваної ні морального, ні матеріального характеру не мала, про що безпосередньо зазначили в судовому засіданні під час її допиту.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченої, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченій ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі, в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 146 КК України, але не на максимальний строк.
Дана міра покарання відносно обвинуваченої є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та її особу.
В той же час, підстав для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.
Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу їх вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини обвинуваченої, мотивації кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченої до вчинення кримінальних правопорушень, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінальних правопорушень (наявність постійних конфліктних відносин із колишнім чоловіком), характеризують поведінку останньої під час вчинення кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останньої після його вчинення, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, відсутність матеріальніх претензій від потерпілої, та індивідуальних особливостей обвинуваченої, зокрема, що вона являється особою з відмінною репутацією, офіційно працевлаштована, має постійне джерело доходу, сімейного стану, способу та умов її життя, а саме те, що вона має міцні соціальні зв`язки, проживає разом із малолітніми дітьми, що вимагає від обвинуваченої прийняття заходів для їх належного виховання, забезпечення, постійного піклування та догляду за ними, на її утриманні перебувать непрацездатні батькі, які мають похилий вік та є пенсіонерами, і безумовно потребують постійної матеріально допомоги та догляду з боку обвинуваченої, враховуючи їх вік та стан здоров`я, те, що вона займає активну громадську та соціальну позицію у різних сферах життя, являється сімейним радником Інціативи Мін`юсту, та позитивно характеризується громадськістю, раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, а також відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_9 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до неї положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.
Суд, враховуючи обставини вчиненого злочину, його тяжкість та особу обвинуваченої, а також застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме дане покарання, без ізоляції від суспільства ОСОБА_9 , але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_9 , та саме за таких обставин буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Крім того, з обвинуваченої на користь держави слід стягнути витрати на проведення експертизи у розмірі 661 грн. 55 коп., що є документально підтвердженим за матеріалами судової справи (т.1 а.с.94).
Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжні заходи не обирались, підстав для їх обрання судом не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 124, 318, 322, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 50, 65-69, 75, 76, ч. 2 ст. 146 КК України, суд, -
ОСОБА_9 визнати винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.
Звільнити ОСОБА_9 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 2 (два) роки, з покладенням на неї, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.
Стягнути з ОСОБА_9 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бориспіль Київської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Держави України, - 661 (шістсот шістдесят одну) грн. 55 коп., витрат пов`язаних із залученням експертів.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1