Справа № 751/4556/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/714/19
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 24 грудня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011987, за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Душанбе, Республіки Таджикистан, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та на підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яка полягає в тому, що місцевим судом при винесенні оскаржуваного рішення та при покладенні обов`язків на обвинуваченого, передбачених ст. 76 КК України, не було взято до уваги Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» № 1492 VIII від 07 вересня 2016 року, який набрав чинності з 08 жовтня 2016 року (далі - Закону в редакції від 07 вересня 2016 року), яким і було внесено зміни до ст. 76 КК України та викладено в новій редакції, в зв`язку з чим було застосовано закон, який не підлягає застосуванню, та не вказано обов`язки, які покладаються на нього в зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, зокрема: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того вказує, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07 вересня 2016 року) на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, проте не зважаючи на дану імперативну норму, судом на ОСОБА_7 покладено додатковий обов`язок отримувати дозвіл уповноваженого органу з питань пробації виїзд лише на постійне місце проживання, що не відповідає змісту п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурора ставиться питання про скасування ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2019 року, якою внесено виправлення в текст оскаржуваного вироку, а саме, щодо покладення обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачених ст. 76 КК України. Свої доводи мотивує тим, що в даному випадку, місцевий суд не здійснив виправлення описки, а фактично змінив вирок, чим порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 24 грудня 2016 року, близько 20 год. 00 хв., маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом пошкодження замка проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав телевізор марки «Оріон», вартістю 570 грн., та ноутбук марки «Самсунг», вартістю 1500 грн., що належать ОСОБА_8 , чим завдав останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2070 грн.

Своїми діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до житла, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який висловився на підтримку поданої ним апеляційної скарги та доповнень до неї, пояснення обвинуваченого, який не заперечував проти викладених в апеляційній скарзі прокурора вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 ст. 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за обставин вказаних у вироку суду ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням до житла.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 та фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, які встановлені судом першої інстанції, прокурором не оспорюються і відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Також в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються висновки суду щодо виду та розміру покарання, призначеного ОСОБА_7 , підстави його звільнення від відбування покарання згідно з вимогами ст. 75 КК України та визначена вироком суду тривалість іспитового строку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи прокурора щодо незаконності та необґрунтованості вироку суду відносно ОСОБА_7 зводяться до того, що суд першої інстанції не поклав на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, які є обов`язковими, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та не належно зазначив додатковий обов`язок, а саме щодо заборони виїзду за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Колегія суддів вказані доводи апеляційної скарги вважає слушними, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 75 КК України суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більш п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону від 7 вересня 2016 року визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, тобто, вказані обов`язки є обов`язковими для особи протягом іспитового строку.

Частиною 3 ст. 76 КК України в редакції Закону від 7 вересня 2016 року передбачено, що на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти інші обов`язки, зокрема, як зазначено в п. 2 ч.3 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції поклав на ОСОБА_7 обов`язки, частково передбачені п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти органи пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до зазначеного органу, без посилання на повідомлення про зміну місця роботи чи навчання. При цьому, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, призначаючи додатковий обов`язок : не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, хибно виклав її зміст, оскільки не зважаючи на імперативну норму вказаної статті, місцевим судом було покладено обов`язок отримувати дозвіл уповноваженого органу з питань пробації для виїзду лише на постійне місце проживання.

Таким чином, зменшення судом першої інстанції обсягу обов`язків, передбачених ч. 1,3 ст. 76 КК України в редакції Закону від 7 вересня 2016 року, та призначення не повного переліку обов`язків, з передбачених у вказаній нормі закону, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення в цій частині.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку необхідністю застосувати закон про більш тяжке правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подано прокурором, потерпілим чи його представником.

Колегія суддів вважає, що прокурор в апеляційній скарзі навів переконливі підстави про необхідність застосування до обвинуваченого вимог п.1,2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України в редакції Закону від 7 вересня 2016 року , у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду - відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України скасуванню в частині визначення обов`язків, передбачених вказаною нормою закону, у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність з постановленням нового вироку в цій частині.

Крім того, заслуговують на увагу доводи, викладені в доповненнях до апеляційної скарги прокурора про незаконність ухвали місцевого суду щодо виправлення описки в оскаржуваному вироку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Це помилки зумовлені неправильним написанням слів, цифр тощо. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків.

Так, прокурор у викладених доповненнях до апеляційної скарги, на думку колегії суддів, обґрунтовано посилається на те, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише виправляє описки та усуває очевидні арифметичні помилки. Виправлення допущених у вироку описок чи помилок допускається, якщо при цьому не змінюється суть судового рішення.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення про виправлення описки в оскаржуваному вироку, насправді під видом виправлення описки фактично змінив призначене покарання, що суперечить вимогам закону.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги доповнення до апеляційної скарги прокурора необхідно задовольнити, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2019 року про виправлення описки скасувати.

Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено, тому в решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2019 року про виправлення описки, та вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України - скасувати в частині покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України в редакції Закону від 7 вересня 2016 року, та постановити новий вирок.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України в редакції Закону від 7 вересня 2016 року, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації .

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4