Справа № 461/6309/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.10.2019 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, українця, раніше судимого, останній раз вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 13.10.2011 за ч.2 ст.307, ч.2 ст. 309 КК України до 6 років позбавлення волі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 26.07.2018 року близько 21 години 30 хвилин, перебуваючи в кафе-барі «Дім Легенд», що по вул. Староєврейська, 48 у м. Львові, діючи умисно, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно заволодів посвідченням інваліда ІІ групи, серія НОМЕР_1 від 10 липня 2017 року, виданим Червоноградським УПСЗН на ім`я ОСОБА_6 .

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані, як незаконне заволодіння, будь-яким способом, важливим особистим документом, тобто злочин передбачений ч.3 ст. 357 КК України.

На підставі положень статей 468, 469, 471 КПК України, сторони під час підготовчого судового засідання подали на затвердження суду угоду про примирення від 15.10.2019 року між потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого боку. В угоді про примирення сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.3 ст. 357 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження та угоди обставини і умови.

Згідно вказаної угоди, обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вищевказаною угодою сторонами кримінального провадження узгоджено покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 357 КК України, а саме штраф в розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 гривень

Угодою передбачені і роз`яснені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав свою провину в скоєнні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, і яке передбачено ч.3 ст. 357 КК України, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатен виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив суд затвердити дану угоду.

Захисник подану угоду підтримала та просила затвердити.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні просив суд затвердити угоду про примирення та зазначив, що повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди.

Прокурор не заперечила проти затвердження угоди про примирення та просила призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши угоду про примирення, на відповідність вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність, приходить до таких висновків.

Відповідно ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення яким затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

За умовами ч.1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права.

Під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Індивідуальне регулювання учасників конфлікту залежить не тільки від угоди сторін, але і здійснюється завдяки волі осіб, які приймають рішення про примирення, а також норм кримінального процесуального закону, яке передбачає можливість примирення тільки за окремими категоріями злочинів.

Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, відповідно до статей 468, 469 КПК України, може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Засада диспозитивності поширює свій вплив на значну категорію кримінальних проваджень в тому числі на кримінальні провадження щодо злочинів невеликої тяжкості (стаття 474 цього Кодексу), серед яких міститься кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою ст.357 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд, переконавшись, що укладена угода про примирення є добровільною з`ясував, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим. Крім цього, обвинуваченому роз`яснено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 474 КПК України.

Суд переконався, що обвинувачений розуміє характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Зі змісту угоди також вбачається, що обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України.

З урахуванням зазначеного, судом встановлено, що угода укладена з додержанням порядку її укладення. Зміст угоди про примирення відповідає вимогам статті 471 КПК України.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст. 474 КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 357 КК України, кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений спроможний виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Узгоджена сторонами міра покарання визначена в межах санкції ч.3 ст. 357 КК України, у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 гривень є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання. Суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті, оскільки вважає узгоджений сторонами вид та розмір покарання таким, що є достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим, дав згоду на застосування узгодженого покарання, позиції інших учасників судового провадження, суд вважає за можливе затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим та обвинуваченим, призначивши останньому покарання, визначене в угоді про примирення у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 гривень.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд -
ухвалив:
Затвердити угоду про примирення, укладену 15 жовтня 2019 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0003415, внесеному 27.07.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова, протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 КПК України;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_1