Провадження № 1-кс/643/3888/19
УХВАЛА
іменем України
27 червня 2019 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова
ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Московського районного суду м. Харкова клопотання про скасування арешту майна,
встановив:
В провадженні СВ Московського ВП ГУНП перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002118 від 24.04.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 16.05.2019 року в межах даного кримінального провадження накладено арешт на автомобіль марки «Ford Mondeo», рік випуску 2003, реєстраційний номер НОМЕР_1 , (реєстрація Литва), номер шасі НОМЕР_2 , запечатаний паперовий конверт, у якому знаходиться один ключ від автомобіля «Ford Mondeo»; запечатаний паперовий конверт, у якому знаходиться технічний паспорт реєстрація Литва), на автомобіль «Ford Mondeo».
Поданому на розгляд слідчому судді клопотанні ОСОБА_3 ставить питання про скасування арешту майна, посилаючись на те, що він є власником автомобіля.
Вислухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали клопотання, яким заявник обґрунтовує свої вимоги, слідчий суддя приходить наступного висновку.
Приймаючи рішення про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що вилучене майно: автомобіль марки «Ford Mondeo», у якому знаходиться один ключ від автомобіля «Ford Mondeo»; запечатаний паперовий конверт, у якому знаходиться технічний паспорт реєстрація Литва), на автомобіль «Ford Mondeo», є знаряддям вчинення кримінального правопорушеня та відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Отже, ч. 1 ст. 174 КПК України, надано вичерпний перелік осіб, що мають право подавати клопотання про скасування арешту майна.
Звертаючись до суду із вказаним клопотанням, заявником не надано передбачених законом даних, про те, що він на теперішній час є власником чи володільцем автомобіля Ford Mondeo», рік випуску 2003, реєстраційний номер НОМЕР_1 , (реєстрація Литва), номер шасі НОМЕР_2 ,, про який зазначено в його клопотанні та на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова, та що його право власності на вказаний транспортний засіб зареєстроване у встановленому законом порядку.
Вказані обставини є самостійною підставою для відмови в задоволенні клопотання про скасування арешту майна.
Крім того, відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні тривають.
Даних на підтвердження того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, до слідчого судді не надано.
При розгляді клопотання заявник не навів слідчому судді переконливих доказів володіння ним автомобілем марки «Ford Mondeo», рік випуску 2003, реєстраційний номер НОМЕР_1 , (реєстрація Литва), номер шасі НОМЕР_2 , у відповідності до положень ч.1 ст.174 КПК України.
У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, заявник не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування арешту, який слідчий суддя на цьому етапі провадження вважає за необхідне залишити без задоволення.
Слідчий суддя не повинен підміняти собою одну зі сторін кримінального провадження щодо ініціювання питання про збирання, отримання доказів або їх забезпечення, оскільки це не відповідатиме критеріям ефективності здійсненні судового контролю у кримінальному провадженні. Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами кримінального провадження та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Керуючись ст.170-174 КПК України-
постановив :
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1