Справа № 450/2502/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/388/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2019р. щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2019р. ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ОСОБА_6 звільнено від відбування основного та додаткового покарань.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів, у розмірі 6918,45 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 150 000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

За вироком суду, ОСОБА_6 19.06.2013р. близько 21:00 години, керуючи автомобілем марки «Сузукі Свіфт», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі «Західний обхід м. Львова» у напрямку с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б,д); 10.1; 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразилось у тім, що він під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля марки «Ніссан Альмера», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який виконував маневр повороту ліворуч до прилеглої території готелю «Галіція», не вжив заходів для зменшення швидкості та повної зупинки транспортного засобу, що призвело до зіткнення транспортних засобів. Внаслідок зіткнення, пасажир автомобіля «Ніссан Альмера», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, а саме: травму тіла у вигляді синця на голові, струс головного мозку, розрив селезінки, множинні синці на обох ногах, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння.

На даний вирок суду апеляційні скарги подали обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити у частині стягнення з нього на користь потерпілої моральної шкоди, зменшивши визначену судом першої інстанції суму відповідно до ступеню його вини у кримінальному правопорушенні та обґрунтованості позовних вимог потерпілої.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що вирок суду у частині задоволення позовний вимог потерпілої є необґрунтованим, таке рішення прийнято судом першої інстанції без врахування усіх обставин справи. Зазначає, що визначена судом першої інстанції сума 150 000 грн., у відшкодування потерпілій моральної шкоди внаслідок скоєного ним правопорушення є невиправдано завищена. При стягненні даної суми, судом першої інстанції не було враховано ні ступінь його вини, ні обґрунтованість доказами позовних вимог. Вказує, що в оскаржуваному вироку відображено те, що причиною настання ДТП, за скоєння якого його засуджено, стали винні дії двох її учасників його та водія ОСОБА_11 . Вказує, що у вироку суд першої інстанції хоча і вказав на необхідність, у відповідності до вимог ст. 23 ЦК України крім іншого врахувати ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, разом з тим, не надав оцінку ступеню вини кожного із учасників ДТП, не застосував цей критерій солідарної відповідальності для визначення суми, яка підлягає сплаті потерпілій за заподіяну їй моральну шкоду. Вважає, що при визначенні ступеня його вини у скоєнні ДТП слід врахувати, що саме грубими винними діями водія ОСОБА_11 йому було створено аварійну обстановку. Зазначає, як би ОСОБА_11 своїми протиправними діями не створив йому небезпеку для руху, то й ДТП не відбулась. Покликається на те, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, позивач не навела, а суд першої інстанції відповідно не оцінив жодного обґрунтованого доказу, який би свідчив про суму моральної шкоди у розмірі 150 000 грн.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить змінити вирок суду у частині стягнення на її користь відшкодування завданої моральної шкоди та задоволити її позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпіла покликається на те, що суд першої інстанції не дотримався у повній мірі вимог чинного законодавства, пов`язаних із визначенням розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Вважає, що визначений судом першої інстанції на її користь розмір моральної шкоди не відповідає ступеню вини обвинуваченого, його поведінки після вчинення злочину, характеру правопорушення та глибину її фізичних та душевних страждань, які призвели до вимушених та незворотних змін у її житті.

Вказує, що у судовому засіданні у повній мірі не встановлювалось матеріальне становище обвинуваченого, а така обставина, як наявність на його утриманні малолітніх дітей, стала підставою для застосування Закону України «Про амністію у 2016р.». Вважає несправедливим, що одна і та ж обставина стала підставою для звільнення обвинуваченого від покарання та часткове задоволення цивільного позову. Звертає увагу на поведінку обвинуваченого, який своєї вини не визнав, не вибачився та не намагався хоча б частково відшкодувати заподіяну їй шкоду. Покликається, що тяжкість наслідків ДТП, у результаті якої їй заподіяно істотну шкоду здоров`ю, що виразилась у втраті життєва-важливого органу, глибину її душевних страждань, вимушених кардинальних змін у житті, психологічний стан пережитої травми, перенесення душевних та фізичних страждань, двох операцій, усвідомлення того, що до кінця життя вона періодично відчуватиме фізичний біль голови та шлунку, свідчить про те, що визначений нею розмір моральної шкоди є обґрунтованим.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги і доводи своєї апеляційної скарги, а також потерпілої та її представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги потерпілої, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та потерпілої і просила залишити вирок без змін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілої не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і ніким не оспорюється. Вина ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій не оспорюється в апеляційній скарзі, які, на думку колегії суддів, правильно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.

Щодо вирішення цивільного позову, то слід зазначити наступне.

Згідно ст.ст.128, 129 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за шкоду, завдану його діями, який розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності) володіє транспортним засобом.

Відповідно до п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Завдання моральної шкоди потерпілій обґрунтовується доказами, які містяться в матеріалах справи, зазначені у оскарженому вироку, та є належними, допустимими і жодних зауважень щодо них сторони не подавали.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції, суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що потерпіла в результаті протиправних дій обвинуваченого зазнала тяжкого тілесного ушкодження, а відтак фізичних і моральних страждань, що мало наслідком тривалий період лікування та реабілітації останньої та призвело до значних змін її життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для відновлення таких.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, з урахуванням вчиненого обвинуваченим та наслідків такого діяння, прийшов до вірного переконання, що розмір відшкодування потерпілій моральної шкоди в сумі 300 000,00 грн. не відповідає вимогам розумності, справедливості та є явно завищеним. Тому, у відповідності до вимог ст.ст.1172, 1187 ЦК України, врахувавши матеріальне становище обвинуваченого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, суд першої інстанції вірно визначив, що позовні вимоги потерпілої слід задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого на її користь 150 000,00 грн.

Підстав для зміни суми стягнутої моральної шкоди як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення суд апеляційної інстанції не вбачає. Відтак доводи апелянтів про необґрунтованість судового рішення в частині відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили прийняттю у даному кримінальному провадженні законного та обґрунтованого рішення не встановлено.

Відтак вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 як необґрунтовані без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2019р. щодо ОСОБА_6 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4