Провадження № 1-кс/201/5581/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м.Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровський області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровський області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 15.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, згідно якого слідчий просить накласти арешт на зазначене в клопотанні майно, а саме: вилучені 09 вересня 2019 року в ході санкційонованого обшуку за адресою: м. Дніпро, проспект Гагаріна, 105, приміщення №68 15 комп`ютерних системних блоків.

До суду слідчим була надана заява, в якій останній просив проводити судове засідання без засобів технічної фіксації та без його особистої участі, посилаючись на зайнятість.

Дослідивши клопотання та надані докази, приходжу до висновку про те, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів по кримінальному провадженню.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Приписами ч.1 ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до абз.1 ч.1, 2 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Судом встановлено, що в клопотанні не встановлено власника майна, на яке слідчий просить накласти арешт, чи хоча б власника закладу, де здійснювалась незаконна діяльність, щодо ведення грального бізнесу, який надав дане приміщення в оренду тощо, що є підставою для відмови у задоволенні даного клопотання.

Слідчий суддя звертає увагу на низькій рівень підготовки матеріалів клопотання слідчим, оскільки копії документів надані без належного завірення і такої якості, яка унеможливлює їх правильне прочитання та сприйняття змісту, що свідчить про нехтування слідчим своїми обов`язками, встановленими ст. 40 КПК України та нівелювання завдань кримінального провадження, закріплених ст. 2 КПК України.

Крім того, у клопотанні не зазначені конкретні підстави застосування арешту, відсутні будь-які докази завдання шкоди та розміру даної шкоди, а також не доведено розумність та співмірність застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 107, 110, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровський області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1