Справа № 488/2476/19
Провадження № 1-м/488/7/19
У Х В А Л А

27.06.2019 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,

в с т а н о в и в :

10 червня 2019 року до Корабельного районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність до законодавства України вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 18 січня 2018 року з уточненнями, внесеними постановою цього ж суду від 08 серпня 2018 року, для подальшого відбування засудженим ОСОБА_4 покарання на території України відповідно до положень Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року.

Як слідує з клопотання, вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 18 січня 2018 року з уточненнями, внесеними постановою цього ж суду від 08 серпня 2018 року, ОСОБА_4 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у великому розмірі, тобто за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п.п.А, Г ч.4 ст.228.1 КК РФ, та безпосередньо за незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у великому розмірі, тобто за вчинення злочину, передбаченого п.п.А, Г ч.4 ст.228.1 КК РФ, та із застосуванням ч.3 ст.69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, засудженому остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Судом постановлено обраховувати строк покарання ОСОБА_4 з 18 січня 2018 року та зарахувати в строк відбування покарання період тримання під вартою з 18 січня 2017 року до 17 січня 2018 року включно. 09 лютого 2018 року вирок набрав законної сили та звернутий до виконання. ОСОБА_4 відбуває покарання у Федеральній казенній установі «Виправна колонія № 8 Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Ямало-Ненецькому автономному округу»; кінець строку відбування покарання 17 липня 2024 року. 11 липня 2018 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про переведення його в Україну для подальшого відбування покарання, і Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття останнього в Україну для подальшого відбування покарання, призначеного вироком суду РФ.

Заслухавши думку прокурора, яка вважала за можливе задовольнити клопотання, дослідивши письмові матеріали, заяву засудженого ОСОБА_4 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання, суд приходить до переконання, що клопотання може бути задоволено.

Так, у відповідності до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» від 22 вересня 1995 року № 337/95-ВР встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями ст.10; або: б) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і, таким чином, замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11.

При цьому суд відмічає, що на даний час РФ не ратифікувала зазначену Конвенцію.

За правилами ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладений обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, суд відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік».

Зазначена Європейська Конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за межами України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.

За вимогами ч.1 ст.610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч.3 ст.609 КПК України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.

Судом встановлено, що до клопотання Міністерства юстиції України надані всі необхідні документи, вказані у ст.6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і ч.2 ст.610 КПК України, а саме: засвідчена копія вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 18 січня 2018 року, постанова Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 08 серпня 2018 року про уточнення вироку від 18 січня 2018 року; копія розпорядження про набрання вироком законної сили; текст статей Кримінального кодексу РФ, за якими засуджений ОСОБА_4 ; письмова заява засудженого ОСОБА_4 від 11 липня 2018 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання; довідка про відбуту та невідбуту частини строку покарання; інформація про стан здоров?я і поведінку засудженого (характеристика); копія листа ДМС України від 07 травня 2018 року про наявність у засудженого ОСОБА_4 громадянства України, копія паспорта громадянина України на ім?я ОСОБА_4 .

Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочинів, передбачених:

- п.п.А, Г ч.4 ст.228.1 КК РФ, і його дії кваліфіковані як незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у великому розмірі,

- та ч.3 ст.30, п.п.А, Г ч.4 ст.228.1 КК РФ, і його дії кваліфіковані як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), організованою групою, у великому розмірі, не доведений до кінця з незалежних від нього обставин.

Ці дії також є караними за законодавством України про кримінальну відповідальність, та їхня кваліфікація відповідає ст.307 ч.3 та ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 КК України.

ОСОБА_4 призначено покарання із застосуванням ч.3 ст.69 КК РФ, що відповідає положенням ч.1 ст.70 КК України; в строк покарання зарахований період тримання під вартою з 18 січня 2017 року до 17 січня 2018 року включно, що відповідає ч.5 ст.72 КК України.

Санкція п.п.А, Г ч.4 ст.228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.

Санкція ст.307 ч.3 КК України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев?яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Оскільки, мінімальна межа відповідної санкції за законодавством України складає 9 років позбавлення волі, а відповідним вироком іноземного суду покарання визначене на строк 7 років 6 місяців позбавлення волі, то національний суд не може погіршувати становище засудженого, за такого, визначаючи покарання для відбування в України, необхідно застосувати правила ст.69 КК України, що дозволяють призначити покарання нижче від найнижчої межі.

Санкцією п.п.А, Г ч.4 ст.228.1 КК РФ не передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, і засудженому воно не призначалось, відтак, національний суд не застосовує його при визначенні покарання в Україні.

Крім того, щодо зарахування строку попереднього ув?язнення на підставі ст.72 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину, якби він був вчинений в Україні) суд відзначає, що у відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІ від 26 листопада 2015 року та з урахуванням рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29 серпня 2018 року), то ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбування призначеного покарання увесь строк попереднього ув?язнення до ухвалення вироку, а саме період з 18 січня 2017 року до 17 січня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.609, 610, 372 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 18 січня 2018 року, з уточненнями, внесеними постановою цього ж суду від 08 серпня 2018 року, яким громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Миколаєві, місце реєстрації та останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.А, Г ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та ч.3 ст.30, п.п. А, Г ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, та із застосуванням ч.3 ст.69 Кримінального кодексу Російської Федерації засуджений до 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму з обрахуванням строку покарання з 18 січня 2018 року та зарахуванням в строк відбування покарання періоду тримання під вартою з 18 січня 2017 року до 17 січня 2018 року включно.

Визначити, що кримінальна відповідальність за вчинені ОСОБА_4 злочини передбачена ст.307 ч.3 та ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 КК України.

Визначити засудженому ОСОБА_4 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 18 січня 2018 року з уточненнями, внесеними постановою цього ж суду від 08 серпня 2018 року, за ст.307 ч.3 із застосуванням ст.69 та ч.2 ст.15, ст.307 ч.3 із застосуванням ст.69 Кримінального кодексу України і за правилами ч.1 ст.70 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців без конфіскації майна.

Строк відбування ОСОБА_4 покарання обраховувати з дня ухвалення вироку Сургутським міським судом Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 18 січня 2018 року з уточненнями, внесеними постановою цього ж суду від 08 серпня 2018 року, а саме з 18 січня 2018 року.

В строк відбування ОСОБА_4 покарання зарахувати час його затримання та перебування під вартою з 18 січня 2017 року до 17 січня 2018 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1