Справа № 127/9767/14-к
Провадження №11-кп/801/1190/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2019 року у кримінальному провадженні №0000524 від 17.12.2013 в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2019 року ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, визначено, що ухвала про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 21 серпня 2019 року по 19 жовтня 2019 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити його з-під варти.
Вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 січня 2017 року, яким щодо нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, скасовано судом апеляційної інстанції.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважають її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, прокурора, представника потерпілого, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 суд встановив та виходив з того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що може спонукати обвинуваченого до втечі, намагання уникнути покарання або незаконно впливати на потерпілого та свідків у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Як вбачається із змісту ухвали, судом першої інстанції перевірялися наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 . При цьому було заслухано пояснення самого обвинуваченого, його захисника, думку прокурора та представника потерпілого у кримінальному провадженні.
Крім того, як вбачається, захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
На переконання суду першої інстанції, враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено та не винесено остаточне рішення, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом в повній мірі було враховано обставини, що вказують на міцність існуючих соціальних зв`язків обвинуваченого, тяжкість правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, характер покарання, яке загрожує йому у випадку визнання його винним, наявність інших стримуючих факторів.
При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та доводи адвоката ОСОБА_10 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який та обґрунтовано прийшов до висновків про те, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати та не зменшилися, а враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що оцінка ризику втечі підсудності має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку що ризик переховування підозрюваного від суду продовжує існувати, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні, не надані вони стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що вірогідність настання ризиків в кримінальному провадженні, які стали підставою для застосування судом щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є досить високою, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Вищевикладене нівелює доводи захисника про не обґрунтування прокурором наявних ризиків у кримінальному провадженні так само, як і про необґрунтованість судового рішення, та свідчить про відсутність підстав для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність продовження строку дії запобіжного заходу, та фактично незгоди із ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 травня 2019 року, якою скасовано вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2017 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк не більше 60 діб, суд першої інстанції вірно вказав на відсутність у нього повноважень переглядати або оцінювати дане судове рішення суду апеляційної інстанції, яке набрало законної сили. Колегія суддів апеляційного суду також не в праві ставити під сумнів його законність.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 оскільки прокурором в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_7 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Дані про обставини, які унеможливлювали б перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні питання про застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави. Оскільки в даному провадженні судом першої інстанції вирішувалось питання продовження дії раніше обраного запобіжного заходу, суд першої інстанції обґрунтовано одночасно не визначав розмір застави, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції також позбавлений можливості визначити його. Крім того, ОСОБА_7 заперечував проти визначення йому розміру застави, а тому дане питання має бути вирішене судом першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 серпня 2019 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя