Справа № 573/1905/19
Номер провадження 1-кп/573/176/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 23 серпня 2019 року за №0000431 , по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Москаленки Білопільського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , одруженого, освіта середня-спеціальна, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимого:

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 21 лютого 2002 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 25 грудня 2002 року за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16 лютого 2011 року за ст. 395 КК України до 2 місяці арешту;

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18 травня 2012 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту;

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 14 серпня 2012 року за ст. 395 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 4 місяців арешту;

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 20 травня 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16 грудня 2014 року за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 6 місяців арешту;

- вироком Буринського районного суду Сумської області від 06 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі;

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 26 травня 2017 року за ст. 395 КК України, на підставі ст. 69 КК України до штрафу в сумі 850 грн;

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 19 липня 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року обмеження волі та штрафу в сумі 850 грн.

- вироком Білопільського районного суду Сумської області від 04 січня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 71 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, звільнений 31 січня 2019 року на підставі ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2019 року умовно достроково на невідбутий строк 6 місяців 23 дні

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297, ст. 395 КК України,,

ВСТАНОВИВ:
В обідній час доби 18 липня 2019 року ОСОБА_4 , перебував неподалік цвинтаря, розташованого за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Крячківська, де в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне, з корисливих мотивів заволодіння ритуальними вінками з могили на місці поховання ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою заволодіння з корисливих мотивів предметами з могили, ОСОБА_4 всупереч загальноприйнятим моральним принципам та релігійним традиціям щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті і праху покійних, діючи умисно, підійшов до могили ОСОБА_6 , на якій знаходились ритуальні вінки та, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, діючи таємно, зняв з могили померлого 3 ритуальні вінки, виготовлені з штучних квітів, вартістю 1 350 грн та відніс їх в сторону від місця поховання.

Продовжуючи свої протиправні дії, на території вказаного кладовища ОСОБА_4 обпалив пластикову ізоляцію з викрадених ним вінків, щоб отримати металевий дріт, який знаходився всередині вінків. Того ж дня ОСОБА_4 продав вказаний металевий дріт як металобрухт, таким чином розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім цього, ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 04 червня 2019 року стосовно ОСОБА_4 встановлено адміністративний нагляд на строк один рік з наступними обмеженнями: явкою на реєстраційну відмітку в період нагляду в першу та третю суботу кожного місяця до службового приміщення Білопільського ВП за адресою: АДРЕСА_3 в період з 09 години до 13 години; забороною виходу з квартири чи приватного будинку за місцем проживання після 23 години вечора до 05 години ранку наступного дня без отримання письмового дозволу керівництва Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області; забороною виїзду за межі населеного пункту за місцем проживання в своїх особистих чи службових справах без письмового дозволу керівництва Білопільського відділення поліції.

У приміщенні Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області 25 червня 2019 року ОСОБА_4 під розпис ознайомлений з вказаною ухвалою та попереджений про відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду.

Незважаючи на це, ОСОБА_4 відповідних висновків для себе не зробив та, розуміючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин, не повідомивши працівників поліції, які здійснюють нагляд, самовільно, 10 вересня 2019 року поїхав у м. Путивль Сумської області, де перебував до 24 вересня 2019 року, проживаючи за адресою: АДРЕСА_4 у свого знайомого ОСОБА_7 , тобто умисно допустив порушення правил адміністративного нагляду.

Таким чином, ОСОБА_4 , всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01 грудня 1994 року, з метою ухилення від адміністративного нагляду, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді дискредитації правосуддя та авторитету правоохоронних органів та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи з прямим умислом, направленим на порушення встановленого порядку здійснення правосуддя і діяльності органів внутрішніх справ, який забезпечує встановлення та здійснення, відповідно до закону, адміністративного нагляду за окремими категоріями раніше судимих осіб, без відповідного дозволу керівництва Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області самовільно залишив місце проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , не повідомивши про це у встановленому порядку керівництво Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області.

Виконуючи вищевказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, щиро розкаявся, дав покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті та описовій частині вироку, зокрема підтвердив, що 18 липня 2019 року в обідній час доби, перебуваючи неподалік цвинтаря, розташованого за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Крячківська, з метою викрадення предметів з могили для особистого збагачення, підійшов до місця поховання ОСОБА_6 та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зняв з могили 3 ритуальні вінки з штучних квітів, відніс їх в сторону від місця поховання та на території кладовища обпалив пластикову ізоляцію вінків, щоб отримати металевий дріт, який в цей же день продав як металобрухт, а отримані кошти витратив на власні потреби.

Крім цього, знаючи, що ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 04 червня 2019 року відносно нього встановлено адміністративний нагляд на строк один рік з рядом обмежень, в тому числі забороною виїжджати за межі населеного пункту за місцем проживання в своїх особистих чи службових справах без письмового дозволу керівництва Білопільського відділення поліції, 10 вересня 2019 року, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно поїхав до свого знайомого ОСОБА_7 в м. Путивль Сумської області, де перебував до 24 вересня 2019 року.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 297 КК України як незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі з корисливих мотивів та за ст. 395 КК України, як порушення правил адміністративного нагляду, тобто самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості та обставини вчинення, особу винного, поведінку останнього до вчинення злочинів та після їх вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Зокрема, суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297 КК України, відноситься до категорії тяжких, а злочин, передбачений ст. 395 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Особу обвинуваченого, який не зважаючи на попередні неодноразові не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості за вчинення злочинів різної категорії та різного ступеня тяжкості, в період умовно дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком на шлях виправлення не став і повторно вчинив умисні кримінальні правопорушення, хоча й одружений, але разом з сім`єю не проживає, власного житла та постійного місця мешкання не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, будучи особою працездатного віку, ніде не працює, не інвалід (а. с. 32-38, 40-69).

Визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі покарання обставини, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Також суд враховує думку потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні просила призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті.

Таким чином, беручи до уваги що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище пом`якшуючі покарання обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297 КК України у виді обмеження волі, а за ст. 395 КК України у виді арешту, з застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Призначаючи покарання, суд також враховує, що вироком Білопільського районного суду від 04 січня 2018 року ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, від відбування якого звільнений 31 січня 2019 року на підставі ухвали Конотопського міськрайонного суду від 23 січня 2019 року умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 23 дні та в подальшому вчинив інкриміновані злочини в період умовно-дострокового звільнення, у зв`язку з чим остаточне покарання йому необхідно призначити за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України. При цьому суд не вбачає підстав для застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень ст. 69 КК України.

В ході досудового розслідування потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 1 350 грн, який обвинувачений визнав повністю.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 127 та ч. 1 ст. 128 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною першою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вартість викраденого обвинуваченим майна з могили чоловіка потерпілої становить 1 350 грн. Вказана сума ОСОБА_4 не оспорюється. Таким чином, враховуючи, що розмір позовних вимог дорівнює сумі завданих злочином матеріальних збитків, суд приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_5 є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази - фрагменти обгорілого металевого дроту та два відрізки поховальної стрічки золотистого кольору з надписами, які упаковані до спеціального пакету НДЕКЦ №1535463 та передані на зберігання до камери схову речових доказів Білопільського ВП, знищити, профілактичну справу адміністративного нагляду відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , залишити в матеріалах кримінального провадження (а. с. 70-72).

Під час досудового розслідування проводилася судова товарознавча експертиза, вартість якої становить 471 грн 03 коп. (а. с. 39). На підставі ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для зміни чи скасування раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 297 та ст. 395 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 297 КК України у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ст. 395 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 04 січня 2018 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня затримання та поміщення до установи виконання покарань.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1 350 (одну тисячу триста п`ятдесят) гривень в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 471 (чотириста сімдесят одну) гривню 03 копійки процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Речові докази: фрагменти обгорілого металевого дроту та два відрізки поховальної стрічки золотистого кольору з надписами, які упаковані до спеціального пакету НДЕКЦ №1535463, знищити, профілактичну справу адміністративного нагляду відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_2 , залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: