Справа № 545/1613/17
Провадження № 1-кп/545/17/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2019 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава кримінальне провадження за №0000547 від 05.06.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця є. Рунівщина, Полтавського району Полтавської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючогослюсарем у ПРМБО «Райагробуд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-20.12.20016 року вироком Полтавського районного суду Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
встановив:
У провадженні Полтавського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження за №0000547 від 05.06.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.05.2019 року кримінальне провадження у частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закрито на підставі п. 5 ч.1 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні представник потерпілого відмовився від обвинувачення, зазначивши, що обвинувачений щодо потерпілого був найманим працівником і завдав шкоду виключно його власності.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти закриття кримінального провадження в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Прокурор проти закриття кримінального провадження заперечувала, посилаючись на те, що на теперішній час чинний кримінальниий процесуальний закон України не передбачає можливості закриття кримінального провадження з наведених підстав, та не має зворотної дії в часі.

Розглянувши заявлене клопотання, оцінивши обґрунтування, надані сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження з таких підстав.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 , на підставі цивільно-правового договору від 10.04.2017 працюючи слюсарем у ПРМБО «Райагробуд» та маючи вільний доступ до приміщень котельні, близько 15.00 год. 04.06.2017 року, у період іспитового строку за вчинення крадіжки, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , таємно викрав з приміщення котельні ПРМБО «Райагробуд», розташованого за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Божкове, вул. Заводська, 3, сушильні вагонетки у кількості 4 шт. та елемент пічної вагонетки - кутик № 140, вартістю згідно з балансової довідкою Полтавської районної міжгосподарської будівельної організації «Райагробуд» № 108 від 12 червня 2017 року 2023 грн. 20 коп., які завантажили до автомобіля «МОСКВИЧ», тобто, вчинили усі необхідні дії для викрадення майна, проте злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їхньої волі , оскільки були затримані працівником ПРМБО «Райагробуд».
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за попередньої змовою групою осіб.
Відповідно до змісту п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України (в редакції чинній на дату вчинення кримінального правопорушення) кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України, вчинене особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого, відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

11 січня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», яким внесено зміни до ст. 477 КПК України, а саме пункти 2 і 3 виключено.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України віл 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Він повною мірою узгоджується і з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16.

При цьому суд враховує і ту обставину, що потерпілий був позбавлений можливості своєчасно реалізувати своє процесуальне право на відмову від обвинувачення щодо ОСОБА_5 внаслідок ухилення від явки до суду ОСОБА_6 та перебування його у розшуку.

Посилання прокурора на неприпустимість зворотної дії в часі кримінально-процесуального закону суд вважає хибними, оскільки, на думку суду, це звужує права особи, зокрема потерпілого, оскільки на момент скоєння злочину та звернення потерпілого із заявою про злочин у нього був визначений чинним на той час законом обсяг процесуальних прав, який включав, у т.ч., і право на відмову від обвинувачення. Позбавлення його такого права у процесі розгляду справи зменшує обсяг прав потерпілого, що є неприпустимим.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Речових доказів і судових витрат по справі немає.

Керуючись статтями 284-288, 477 КПК України,

ухвалив:
Закрити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвалу може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Полтавський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1