ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1475/19 Справа № 183/1870/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003070 за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, слюсаря - електромеханіка фірми "Крафт", який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, громадянина України, підсобного робітника ПП "Мороз", розлученого, без місця реєстрації, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В с т а н о в и л а:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року:
ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців.
ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними в тому, що 24 вересня 2017 року приблизно о 10.00 годині ОСОБА_8 разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 та малознайомим ОСОБА_10 знаходились на ділянці місцевості, розташованої на м/р «Бойня», поблизу зруйнованої будівлі, на відстані 100 метрів від будинку АДРЕСА_3 , де спілкувалися між собою. В цей час, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 побачили в руці у ОСОБА_10 поліетиленовий пакет в якому знаходився ТВ-тюнер, а на його тілі різні прикраси, після чого у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, і з цією метою, за допомогою конклюдентних дій, вони вступили між собою в злочину змову. Реалізуючи зазначений спільний злочинний умисел, в цей же день, тобто 24 вересня 2017 року приблизно о 10.05 годині, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , знаходячись на ділянці місцевості розташованого на м/р «Бойня», поблизу зруйнованої будівлі, на відстані 100 метрів від будинку № 40 розташованого за вищевказаною адресою, усвідомлюючи відкритий характер противоправних дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів стали вимагати у ОСОБА_10 передати їм його майно. В свою чергу ОСОБА_10 , злякавшись за своє життя та здоров`я, не чинив останнім опір, але прохав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не забирати в нього ТВ-тюнер та різні прикраси. Однак, ОСОБА_7 , не реагуючи на прохання ОСОБА_10 , правою рукою, шляхом ривка, заволодів поліетиленовим пакетом ОСОБА_10 , який перебував у правій руці потерпілого, в якому знаходився ТВ-тюнер, а ОСОБА_8 , свою чергу, зняв з лівої руки ОСОБА_10 обручку із золота, після чого з шиї зняв ланцюг зі срібла, на якому знаходились хрестик із срібла та ладанка із срібла, після чого, шляхом ривка, правою рукою вихватив з лівої руки ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Lenovo А850».

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме в резолютивній частині вироку зазначити, що судові витрати на користь держави за проведення судово-товарознавчої експертизи № 888/18 від 26.03.2018 року у розмірі 300 гривень необхідно стягнути з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у дольовому порядку по 150 гривень з кожного. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не заперечуючи доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні ними злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, вважає, що даний вирок суду першої інстанції за обвинуваченням є незаконним та не обгрунтованим і таким, що підлягає зміні, у зв`язку з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки в порушення вимог кримінального процесуального закону Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, ухвалюючи оскаржуваний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі 300 грн. на користь держави слід стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно.

Заслухавши суддюдоповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, пояснення обвинувачених, які не заперечували проти задоволення даної апеляції, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів находить їх такими, які ґрунтуються на вимогах закону.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
Частиною 2 ст. 122 КПК України регулюється порядок здійснення залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ.
Відповідно до п. 11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996, науково - дослідницькі установи судової експертизи проводять судову експертизу по кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення за рахунок засобів, передбачених у державному бюджеті України на відповідний рік на проведення судових експертиз.
У ч. 2 ст. 124 КПК визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.
Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Крім того, згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.
Проте в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, ухвалюючи щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі 300 гривень на користь держави слід стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно.
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зокрема є, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За вимогою п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції має можливість змінити вирок суду першої інстанції у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, а вказаний вирок підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення в цілому, не встановлені.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в частині розподілу процесуальних витрат - змінити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 888/18 від 26.03.2018 року у розмірі 150 гривень.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 888/18 від 26.03.2018 року у розмірі 150 гривень.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_______________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4