Справа № 308/1049/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_6 ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження № 11-кп/4806/706/19 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.05.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мукачево, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , ромської народності, громадянин України, не одружений, не працюючий, з освітою 9 класів, судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України до 03(трьох) років позбавлення волі, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, строком на 01(один) рік, засуджений:

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 04 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2016 і остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 04 (чотирьох) років 01 (одного) місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 не обирався.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання.
Речові докази: жіночу сумочку, пластмасовий чехол для окулярів, матерчату косметичку, окуляри для зору, грошові кошти в сумі 89,00 грн., які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_10 залишено останній за належністю.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 11.01.2017, близько 16 год., знаходячись в м. Ужгороді по вул. Шишкіна, біля будинку №18, проходячи біля потерпілої ОСОБА_10 зробив різкий крок в її бік, після чого, шляхом ривка, умисно, протиправно, відкрито, повторно, без застосування фізичного насильства, викрав жіночу сумочку, в якій знаходились пластмасовий чехол для окулярів, матерчата косметичка на застібку, окуляри для зору, грошові кошти в сумі 150 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоди на загальну суму 383,14 грн..

-2-

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 просить вирок суду від 10.05.2019 щодо ОСОБА_6 - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадженні в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що вирок суду є незаконним у зв`язку з допущеними судом першої інстанції істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що всупереч ст. ст. 345, 348 КПК України неповнолітньому обвинуваченому під час судового розгляду не була вручена пам`ятка про права та обов`язки, передбачені КПК, роз`яснення судом прав обвинуваченому тривало 02(дві) секунди, а роз`яснення суті обвинувачення 01(одну) секунду. Поза увагою суду першої інстанції, на її думку, залишилось і те, що обвинувачений ОСОБА_6 є особою ромської народності, який згідно досудової доповіді органу пробації, при відвідуванні школи не здобув базових навиків письма та читання, а тому потребував перекладача, що залишилось без уваги як органу досудового розслідування, так і суду. Вказує, що зазначені порушення свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не був проінформований зрозумілою йому мовою про процесуальні права та суть висунутого щодо нього обвинувачення, а відтак і не дотримання судом положень ст. 129 Конституції України, ст. 20 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, захисник зазначає про недотримання судом ч.3 ст. 349 КПК України, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону. Також вказує на невідповідність складеного щодо ОСОБА_6 обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення. Вважає, що матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_6 в інкримінованому злочині та звертає увагу на те, що викрадені у потерпілої ОСОБА_10 речі вилучені в приміщенні Ужгородського ВП ГУ НП у ОСОБА_11 , який засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2017, за ч.3 ст. 185 КК України до 03 (трьох) років позбавлення волі, а вироком того ж суду від 07.05.2019 за ч.2 ст.187 КК України до 07(семи) років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 та стверджувала, що вирок суду є законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 , подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-3-

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів (ч. 3 ст. 370, з урахуванням ст.94 КПК України).
Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.
Згідно ч.1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

-4-

За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь - яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 вказаних вимог Закону не дотримався.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне провадження щодо неповнолітнього ОСОБА_6 було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Проте, зміст журналу судового засідання від 12.06.2017 та аудіо запис цього судового засідання свідчать про те, що зазначені положення норм процессуального законодавства учасникам кримінального провадження, зокрема обвинуваченому ОСОБА_6 належним чином роз`яснені не були та суд не переконався чи зрозуміло обвинуваченому це положення закону. З цього ж журналу судового засідання не вбачається належне проведення судом дій, передбачених ст. 349 КПК України, натомість об`єктивно вбачається, що стадія визначення судом обсягу доказів, що підлягають дослідженню відбулася формально, що не можна вважати належним виконанням судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Ознайомившись із журналами судових засідань, заслухавши наявні в справі записи судових засідань, колегією суддів також встановлено, що розглядаючи дане кримінальне провадження, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 351 КПК України не провів належним чином допит обвинуваченого ОСОБА_6 , не з`ясував дату, час, місце та обставини вчиненого ним злочину. Вказані обставини свідчать про те, що суд допустив порушення вимог ст. 351 КПК України, що призвело до безпідставного застосування судом ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки суд фактично не встановив, які сааме обставини по вчиненому кримінальному правопорушенню не оспорює обвинувачений ОСОБА_6 , і не пересвідчився в добровільності та істинності його позиції.

Зважаючи на вказане, зазначені у вироку суду першої інстанції показання обвинуваченого, а також твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин викладених в обвинувальному акті щодо нього, визнав повністю, не відповідає дійсності .

Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені ст. 7 п. п. 10, 13, 16 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.

При цьому апеляційним судом враховується висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, згідно якого відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового

-5-

провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

На думку колегії суддів апеляційного суду, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, позаяк судом допущено вибірковий підхід до оцінки доказів, що суперечить як основним завданням кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи обвинувачення чи сторони захисту.

При викладених вище обставинах, колегія суддів вважає, що допущене місцевим судом недотримання встановленої законом процедури судового розгляду, а саме, відсутність належного роз`яснення прав і обов`язків, суті обвинувачення та допиту обвинуваченого з дотриманням порядку, встановленого ст. ст. 345, 348, 351 КПК України із детальним з`ясуванням всіх обставин кримінального правопорушення, наявність істотних суперечностей у вироку суду (п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України), є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і тягнуть за собою скасування вироку. скасуванню.

Крім того, стаття 345 КПК України визначає обов`язок судового розпорядника роздати особам, які беруть участь у судовому розгляді, пам`ятку про їхні права та обов`язки, надати можливість ознайомитися з ними, після чого головуючий з`ясовує чи зрозумілі права їм, і у разі необхідності роз`яснює їх.

В порушення зазначених вимог закону під час процедури судового розгляду матеріали провадження не містять даних про те, що, зокрема обвинуваченому ОСОБА_6 була вручена відповідна пам`ятка, а саме, відсутність відповідної розписки про таке вручення.

Окрім того, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 є неповнолітнім, а розгляд кримінального провадження щодо неповнолітньої особи відповідно до глави 38 ( ст. ст.484-502 ) КПК України передбачає особливий порядок кримінального провадження.

Відповідно до ст. 485 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, окрім обставин, передбачених статтею 91 КПК України також з`ясовуються: повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього: його вік (число, місяць, рік народження), стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя та виховання неповнолітнього, наявність дорослих підбурювачів чи інших співучасників кримінального правопорушення, а також згідно ст. 487 КПК України з`ясувати умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого.

Цих вимог закону суд також не дотримався, оскільки не з`ясував: рівень розвитку неповнолітнього обвинуваченого, умови життя та виховання неповнолітнього, чи були дорослі підбурювачі або інші співучасники злочину.

-6-

Також всупереч вимог ст. 496 КПК України в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про повідомлення відповідної служби у справах дітей та уповноваженого підрозділу органів внутрішніх справ про час і місце судового розгляду за участю неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені ст. 412 КПК України.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.
Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів як обвинуваченого так і потерпілої, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає до скасування.
Отже, апеляційним судом встановлено порушення вимог ч. 1 ст.412 КПК України, що відповідно до вимог ст. 415 цього Кодексу є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Тому доводи апеляційної скарги про незаконність вироку у зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону підлягають до ретельної перевірки, відповідної оцінки та належного вмотивування під час нового розгляду в суді першої інстанції, і визнаються обґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно допитати обвинуваченого ОСОБА_6 та перевірити доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення,яке б відповідало вимогам ст.370 КПК України.

-7-

Крім того, під час нового розгляду суду слід також дотриматись порядку розгляду кримінального провадження, передбаченого главою 38 КПК України.

При прийнятті рішення про направлення кримінального провадження на новий розгляд колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що прокурор під час розгляду апеляційним судом кримінального провадження не заявляв клопотань про приєднання доказів, про дослідження наявних у кримінальному провадженні доказів у підтвердження доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні злочину, в якому він обвинувачується.

Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги, в тому числі щодо належності та допустимості доказів у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 . Такі доводи підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_7 , подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412,415, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.05.2019 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала Закарпатського апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: