Справа № 530/440/19
Номер провадження 1-кп/530/63/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" вересня 2019 р. . Зіньківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Зіньків Полтавської області кримінальне провадження № 0000336 від 28.08.2018 року року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, освіта середня, раніше не судимого, має на утриманні 1 малолітню дитину,вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В кінці серпня 2018 року, точної дати в судовому засіданні встановити не вдалося, близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_5 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, шляхом зриву навісного замка проник до підсобного приміщення Опішнянської амбулаторії ЗПСМ, що є структурним підрозділом Комунального некомерційного підприємства «Зіньківського центру первинної медико-санітарної допомоги» Зіньківської районної ради Полтавської області, розташованої в смт.Опішня вул.Нова, 54, Зіньківського району Полтавської області, звідки таємно викрав бензомотокосу «NG4500BC», інвентарний номер 10630161, вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи №4277 від 16.11.2018 року становить 1538 грн. 20 коп., що належать Комунальному некомерційному підприємству «Зіньківськівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Зіньківської районної ради Полтавської області.
Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив Комунальному некомерційному підприємству «Зіньківськівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Зіньківської районної ради Полтавської області матеріальних збитків на вказану суму.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням в інше приміщення, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , маючи умисел на використання завідомо підробленого офіційного документу паспорта громадянина України, який видається компетентними особами органу державної влади та посвідчує ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , який виданий Зіньківським РВ УМВС України в Полтавській області 10.08.1999 року, з метою отримання кредиту в приміщенні ТОВ "Вендор Фінанс", розташованого за адресою: м. Зіньків вул. Воздвиженська, 13, Зіньківського району Полтавської області 31.10.2018 року близько 07 год. 00 хв. перебуваючи в будинку по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 здійснив підміну фотокартки на другій сторінці в паспорті ОСОБА_6 на власну фотокартку, тим самим вчинив підробку офіційного документа.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_5 , вчинив підроблення офіційного документа, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , 31.10.2018 року о 15 год. 43 хв. перебуваючи в приміщенні магазину "Скорпіо", розташованого за адресою: м. Зіньків вул. Воздвиженська, 13, Зіньківського району Полтавської області, де розташована філія ТОВ "ВЕНДОР-ФІНАНС", реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, шляхом обману, протиправно, використавши завідомо підроблений ним раніше офіційний документ, а саме паспорт громадянина України ОСОБА_6 , незаконно від імені ОСОБА_6 уклав договір про надання фінансового кредиту №ЗН42-00145 від 31.10.2018 року, в наслідок чого отримав кредитні кошти у розмірі 4500 грн., що належать ТОВ "ВЕНДОР-ФІНАНС".
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у використанні завідомо підробленого офіційного документу, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , 31.10.2018 року 15 год. 43 хв. перебуваючи в приміщенні магазину "Скорпіо", розташованого за адресою: м. Зіньків вул. Воздвиженська, 13, Зіньківського району Полтавської області, де розташована філія ТОВ "ВЕНДОР-ФІНАНС", реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, повторно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, використавши завідомо підроблений офіційний документ, а саме паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , незаконно від імені ОСОБА_6 уклавши договір про надання фінансового кредиту №ЗН42-00145 від 31.10.2018 року, шляхом обману заволодів грошовими коштами у сумі 4500 грн., що належать ТОВ "ВЕНДОР-ФІНАНС", чим спричинив вказаному підприємству матеріальних збитків на вказану суму.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 , 31.10.2018 року близько 19 год. 40 хв. перебуваючи в будинку по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 та маючи при собі власний паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , який виданий Зіньківським РС УДМС України в Полтавській області 28.02.2013 року, який видається компетентними особами органу державної влади та посвідчує особу громадянина України, реалізовуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, повторно, здійснив видалення фотокартки разом з фрагментом паперу бланка документу з другого аркуша паспорта ОСОБА_6 , шляхом дії на ці ділянки гострих предметів (ніж, канцелярський ніж ножиці, тощо) з подальшим вклеюванням даної фотокартки у власний паспорт на місце, за допомогою прозорої липкої стрічки та здійснив дописку, у місцях відсутності верхнього шару папера з захисною сіткою, деяких штрихів або частин букв: «к», «а», «р», «а» в слові: «Окара», букв: «А», «е», «к», «а», в слові: «Александр», букв: «В», «т», «р» в слові: «Викторович», букв: «о», «й» в слові: «Полтавськой» та цілої букви: «Л» в слові: «Александр», тим самим вчинив дії, які згідно висновку технічної експертизи документа №388 від 13.03.2019 року є змінами первинного змісту офіційного документа, тим самим повторно підробивши офіційний документ.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у підробленні офіційного документа, вчиненому повторно, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_5 , свою вину в інкримінуємих йому злочинах визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку. Просив суд призначити покарання згідно чинного законодавства, але не позбавляти волі.

Визнані органом досудового розслідування представник потерпілого Коммунального некомерційного підприємства « Зіньківський центр первинної медико-санітарної допомоги ОСОБА_7 , на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчить повідомлення про вручення їй судових повісток. До суду від представника потерпілої ОСОБА_7 поступила заява про розгляд справи у її відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання. При призначенні виду та міри покарання покладається на розсуд суду.
Представник потерпілого ОСОБА_4 дав покази аналогічні вироку.
Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачений вину у вчинених злочинах визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, ОСОБА_5 , представникп потерпілого ОСОБА_4 а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_5 .Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_5 , кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_8 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан і вважає ці обставини, згідно зі ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .
Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відсутні.

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, те, що ОСОБА_5 скоїв злочини передбачені ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину; обставин вчиненого злочину, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_5 , думок потерпілих, характеристику обвинуваченого,суд вважає, що виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року.
Зокрема, в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_5 , внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Згідно медичних довідок ОСОБА_5 - практично здоровий.

Речові докази по справі: Бензомотокоса «NG4500BC», інвентарний номер 10630161, яку передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , який приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000336; DVD диск з відеозаписами та фотознімками , який приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000336; Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , який приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000336; Документи на отримання кредиту, а саме договір про надання фінансового кредиту №ЗН42-00145, додаток 1 до договору про надання фінансового кредиту №ЗН42-00145 від 31.10.2018 року, паспорт споживчого кредиту, копії паспорта, копія «довідки про присвоєння ідентифікаційного номера», анкету, заяву позичальника на отримання фінансового кредиту - які приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000336.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Цивільний позов по справі не заявлявся.

Судові витрати: відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбачених ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбачених ч.2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбачених ч.1 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбачених 3 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбачених ч.4 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України остаточним покаранням ОСОБА_5 за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу обрати- особисте зобов"язання.

Речові докази по справі: Бензомотокоса «NG4500BC», інвентарний номер 10630161, яку передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області повернути потерпілому. Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , який приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000336 залишити в матеріалах кримінального провадження. DVD диск з відеозаписами та фотознімками , який приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000336 - залишити в матеріалах кримінального провадження; Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , який приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000336 - залишити в матеріалах кримінального провадження; Документи на отримання кредиту, а саме договір про надання фінансового кредиту №ЗН42-00145, додаток 1 до договору про надання фінансового кредиту №ЗН42-00145 від 31.10.2018 року, паспорт споживчого кредиту, копії паспорта, копія «довідки про присвоєння ідентифікаційного номера», анкету, заяву позичальника на отримання фінансового кредиту, які приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000336 - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1