УХВАЛА

30 жовтня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , представника-потерпілого адвоката ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003862 від 27.06.2018 відносно:

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2018 року до Рівненського міського суду з Рівненської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003862 від 27.06.2018 відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно наведеної в обвинувальному акті правової кваліфікації, ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій у співучасті за попередньою змовою з ОСОБА_6 , поєднаній з проникненням у сховище, а ОСОБА_6 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, у співучасті за попередньою змовою з ОСОБА_5 , поєднаній з проникненням у сховище.

Як вбачається з долученого до обвинувального акта Реєстру матеріалів досудового розслідування (розділ ІІІ Реєстру), під час здійснення досудового розслідування підозрюваним ОСОБА_5 й ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 27 липня 2018 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В подальшому ухвалами Рівненського міського суду строк тримання під вартою обвинуваченим продовжувався до 02.11.2019.

Оскільки судове провадження не може бути завершене до спливу продовженого судом строку тримання обвинувачених під вартою до 02.11.2019, прокурор заявив клопотання про продовження кожному з обвинувачених строку тримання під вартою ще на два місяці, зазначивши, що підстави, за яких судом було продовжено до обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались, не змінилися, а ризики не зменшились та є триваючими.

Представник потерпілого також підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , просять у задоволенні клопотання прокурора відмовити та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також просили змінити обвинуваченим міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку прокурора, представника потерпілого, пояснення обвинувачених та думку адвокатів, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, на підставі обвинувального акта встановлено, що раніше неодноразово судимий ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, при цьому наявні реальні ризики, що обвинувачений зможе переховуватися від суду та (або) вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки в місці свого фактичного проживання у місті Рівне ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, таких як наявність у нього сім`ї та (або) утриманців, постійного місця роботи та, відповідно, джерела доходу, при цьому обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому діяння в період іспитового строку, встановленого останнім за часом вироком.

Отже підстави, за яких судом було застосовано (продовжено) до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались, не змінилися, а ризики не зменшились та є триваючими.

Також, на підставі обвинувального акта встановлено, що раніше неодноразово судимий ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, при цьому наявні реальні ризики, що обвинувачений зможе переховуватися від суду та (або) вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки в місці свого фактичного проживання у місті Рівне ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, таких як наявність у нього сім`ї та (або) утриманців, постійного місця роботи та, відповідно, джерела доходу, при цьому обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому діяння, маючи не зняту і непогашену судимість за корисливий злочин проти власності, а також щодо ОСОБА_6 наявні інші кримінальні провадження.

На даний момент представник потерпілого та свідки не допитані, а тому обвинувачені можуть тиснути на них з метою уникнення від кримінальної відповідальності та ухилитись від суду.

Відповідно до ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов"язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув"язнення.

Крім того, суд приходить до переконання про розумність підозри за ч. 3 ст. 185 КК України, і вважає, що "розумність підозри, на якій грунтується арешт, складає суттєву частину гарантій від безпідставного арешту й затримання, закріпленої у статті 5 параграфу 1 (с) Конвенції. Відповідно до практики Європейського суду "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 параграфу 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо, вчинила злочин". "Для розумної підозри у значенні статті 5 параграфу 1 (с) потрібно, щоб можна було розумно вважати, що зазначені обставини охоплюються однією із статей Кримінального Кодексу які визначають злочинну поведінку".

Враховуючи, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, слід взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 , п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 ).

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

За таких умов, з точки зору достатності та взаємозв`язку обставин справи слід зазначити, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України свідчать про обґрунтованість підозри обвинуваченим у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачені, могли вчинити даний злочин.

Окрім того, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Також суд виходить з того, що обвинувачені мають задовільний стан здоров"я, і можуть утримуватись в ДУ "Рівненський слідчий ізолятор".

Отже підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались, не змінилися, а ризики не зменшились та є триваючими.

Керуючись ст.ст.177, 178, 194, 196, 205, 331, 350, 372, 392 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України на строк два місяці з 12 год 00 хв 30.10.2019 до 12 год 00 хв 29.12.2019.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали доручити начальнику державної установи Рівненський слідчий ізолятор та копію вручити обвинуваченим, прокурору та адвокатам.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду у відповідності до рішення Конституційного суду України № 4-р/2019 від 13 червня 2019 року.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1