КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/6116/2019 . Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
14 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Охоронна компанія «Бізнес секюріті», на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року,
прокурора ОСОБА_7 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
В решті клопотання відмовлено.
Не погоджуючись прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Охоронна компанія «Бізнес секюріті», подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити слідчому СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 в задоволенні клопотання.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке виразилось у безпідставному розгляді клопотання без участі власника майна, що призвело до порушення його прав передбачених Конституцією України, кримінальним процесуальним законодавством та призвело до унеможливлювання прийняття судом об`єктивного і зваженого рішення, обґрунтовуючи своє рішення виключно доказами сторони обвинувачення.
Також апелянт зазначає, що власником майна є юридична особа відносно якої не здійснюється кримінальне провадження і за весь час досудового розслідування лише один раз було викликано директора ТОВ «Охоронна компанія «Бізнес секюріті» для допиту як свідка. Слідчий суддя не досліджував інформацію щодо права власності на арештоване майно і вніс в рішення інформацію, яка не відповідає дійсності.
Крім того апелянт вважає безпідставним твердження слідчого щодо завдання потерпілій ОСОБА_9 шкоди та незаконного вибуття майна з її власності через підроблене рішення Дарницького районного суду м. Києва про зміну сторони виконавчого провадження, оскільки воно не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Апелянт звертає увагу на те, що проведення електронних торгів жодним чином не залежало від наявності або відсутності рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження і наявність підробленого рішення суду щодо заміни сторони жодним чином не впливає на права та обов`язки потерпілої ОСОБА_9 .
На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику особи яка її оскаржує, про наявність ухвали власник майна дізнався 08.10.2019 та 09.10.2019 представником власника майна подано заяву про ознайомлення, в той же день було отримано справу для ознайомлення, а рішення отримано 11.10.2019, так як представником суду було заявлено вимогу про сплату судового збору.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу представника власника майна такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 10.05.2019 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна при здійсненні пошуку за суб`єктом власником нерухомого майна станом на поточну дату значиться ОСОБА_9 .
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 03.03.2017 справі №753/3921/17, скасовано ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.09.2017 у справі №11-сс/796/2183/2017, у зв`язку з порушенням процедури визнання предмету злочину речовим доказом та накладення арешту на речові докази у кримінальному провадженні визначену у ст.ст. 94, 132, 173 КПК України.
Іншим способом ніж накладення арешту та заборона вчиняти реєстраційні дії неможливо перешкодити подальшому незаконному відчуженню вказаного нежитлового приміщення та заборону розпоряджатися або користуватись майном у разі її передбачення та вказівку на таке майно.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, враховано достатність доказів, що вказують на наявність ознак вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190,ч. 1 ст. 364-1, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України, відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, доведеність слідчим мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З урахуванням викладеного слідчий суддя, всупереч доводам представника власника майна, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Так, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його відчуження.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Посилання апелянта на те, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора, безпідставно не викликав для участі в судовому засіданні власника майна, чим позбавив можливості останнього прийняти участь в судовому розгляді клопотання слідчого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя, в постановленій ним ухвалі, обґрунтовано прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власника майна, з огляду на те, що існує загроза подальшого незаконного відчуження майна, представник ТОВ «Охоронна компанія «Бізнес секюріті» до суду не викликався, тобто слідчим суддею дотримано вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі представника власника майна обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2019року необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ТОВ «Охоронна компанія «Бізнес секюріті» - захисника ОСОБА_6 , без задоволення.
Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Охоронна компанія «Бізнес секюріті», строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2019 року
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ТОВ «Охоронна компанія «Бізнес секюріті», залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3