ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/153/18 Номер провадження 11-кп/814/586/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,
цивільного позивача - ОСОБА_10 ,
захисника адвоката ОСОБА_11 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою зі змінами захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2018 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Кринки Глобинського району Полтавської області, який поживає: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,
засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь:
- ОСОБА_10 - матеріальну шкоду в сумі 31744,68 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., а всього 36744,68 грн.,
- ОСОБА_7 - матеріальну шкоду в сумі 32040 грн. та моральну шкоду в сумі 150000 грн., а всього 182040 грн.,
- ОСОБА_14 - моральну шкоду в сумі 150000 грн.,
- ОСОБА_8 - моральну шкоду в сумі 150000 грн.
- держави - за проведення експертиз в сумі 12932,54 грн..
Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_13 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

11 грудня 2017 року приблизно о 6 годині неповнолітній ОСОБА_13 в порушення вимог п.2.9 та п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України, не маючи посвідчення водія та керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Москвич АЗЛК 2140», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Мостовівщина-Глобино в напрямку села Попове Великобагачанського району Полтавської області на ділянці автодороги, яка знаходиться на відстані 165,7 м від електроопори №209, що розташована поблизу села Рокита Великобагачанського району Полтавської області, не оцінивши дорожню обстановку, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України не застосувавши гальмування або безпечного об`їзду перешкоди, допустив зіткнення з задньою частиною автомобіля марки «ВАЗ-21070», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , під керуванням водія ОСОБА_7 , в якому знаходились пасажири ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ..
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21070», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_15 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть.
В апеляційній скарзі зі змінами захисник обвинуваченого просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Свої вимоги захисник мотивував тим, що суд у вироку послався на неналежні, недопустимі та недостатні для визнання винуватості ряду доказів, зокрема:

- речові докази, вилучені 11.12.2017 під час огляду місця ДТП (автомобілів ВАЗ 2107 та Москвич АЗЛК 2140), оскільки отримані без дозволу слідчого судді;

- протокол огляду від 12.12.2017 та речові докази, вилучені згідно даного протоколу, так як станом на 12.12.2017 ОСОБА_13 не мав статусу підозрюваного та слідчим суддею не надано дозволу на тимчасовий доступ до речей;

- акт медичного огляду на стан сп`яніння № 50 ОСОБА_13 від 11.12.2017, так як огляд проведено об 11.50 год. більш як через 6 годин з моменту ДТП;

- висновки експертиз, предметами дослідження яких стали зазначені докази.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_13 немає.

Крім того вважає, що цивільні позови ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 складені з порушеннями норм процесуального права, позовні вимоги необгрунтовані та не підтверджені.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора та потерпілих, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Твердження обвинуваченого та його захисника про недоведеність вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_13 злочину, спростовується доказами, що були безпосередньо досліджені судом першої інстанції та отримали належну оцінку.

З показань потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що 11.12.2017 зранку він на автомобілі «ВАЗ-21070», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 , разом з пасажирами ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 виїхали з с. Великі Гринки Глобинського району до міста Полтава. Рухаючись по дорозі в районі с. Рокита Великобагачанського району Полтавської області у дзеркала заднього виду побачив позаду світло фар автомобіля, що рухався в попутному напрямку, а потім раптово відбувся сильний удар у задню частину керованого ним автомобіля ВАЗ-21070. Від удару автомобіль ВАЗ злетів у кювет і перекинувся на дах. Автомобіль, що здійснив удар ззаду, був яскравого жовтого кольору по типу «Москвич» і цей транспортний засіб поїхав далі, не зупинившись. Після ДТП він і пасажири ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вибралися з автомобіля, та витягли його дружину ОСОБА_15 , яка не подавала ознак життя.
Показання потерпілого узгоджуються з покараннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_18 , які підтвердили, що удар відбувся в задню частину їх транспортного засобу, автомобілем, який рухався у попутному напрямку та наздогнав їх ззаду. Стверджували, що їх автомобіль напрямок руху не змінював.

Факт ДТП зафіксовано протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.12.2017 зі схемою та фототаблицею до нього; протоколом огляду трупа ОСОБА_15 від 11.12.2017 з фототаблицею до нього.
11.12.2017 працівниками поліції з дозволу володільця автомобіля, ОСОБА_19 , було оглянуто автомобіль Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 , жовтого кольору. Відповідно до протоколу огляду на автомобілі маються явні пошкодження передньої частини капоту, переднього бампера, розбита декоративна решітка радіатора, загнуто частково край державного номерного знаку (його права верхня частина), також пошкоджене (ум`яте) праве переднє крило, пошкоджені передні фари головного світла (права фара розбита та в ній маються залишки скла) та правий передній підфарник червоного кольору, на капоті, передньому бампері, срібній окантовці передньої частини та номерному знакові містяться явні нашарування фарби червоного кольору; також, на передній частині капоту, на правому передньому крилі та нижній передній частині під головною оптикою над переднім бампером маються видимі відшарування фарби жовтого кольору. В ході даного огляду було вилучено фрагмент декоративної решітки радіатора даного автомобіля, праву фару з уламками скла, фрагменти скла правого повороту, зіскоб та фрагменти фарби червоного кольору з капоту автомобіля «Москвич АЗЛК 2140», фрагменти фарби жовтого кольору з автомобіля «Москвич АЗЛК 2140»; чотири сліди рук; змив з правої частини «торпеди» автомобіля «Москвич АЗЛК 2140» та контрольний змив з правої частини «торпеди» вищевказаного автомобіля, чохли із сидінь.
Відповідно до висновку судової трасологічної експертизи №3450 від 15.12.2017, уламок, виготовлений з полімерного матеріалу чорного кольору найбільшими розмірами 290х60х20 мм, вилучений при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2017 та уламок, виготовлений з полімерного матеріалу чорного кольору найбільшими розмірами 90х20х22 мм, вилучений 11.12.2017 з автомобіля Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 , мають однакову конструкцію і до розділення складали єдине ціле. Також двадцять чотири уламки, виготовлені з полімерного матеріалу чорного кольору, вилучені при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2017 року, десять уламків, виготовлені з полімерного матеріалу чорного кольору та уламки, виготовлені з полімерного матеріалу чорного кольору, що знаходиться в металевому предметі у вигляді овала, вилучені 11.12.2017 року з автомобіля Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 мають однакову конструкцію та виготовлені з однакового матеріалу.
Висновком судової трасологічної експертизи №3451 від 15.12.2017 встановлено, що чотирнадцять уламків, вилучені при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2017, та три уламки, вилучені 11.12.2017 з автомобіля Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 , до розділення складали єдине ціле.
Згідно з висновком судової трасологічної експертизи №3452 від 18.12.2017, шість уламків прозорого скла, вилучені при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2017, фрагменти прозорого скла, закріплені на відбивачі автомобільної фари та чотири уламки прозорого скла, вилучені 11.12.2017 року з автомобіля Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 , до розділення складали єдине ціле скло автомобільної фари. Шістнадцять уламків прозорого скла, вилучені при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди 11.12.2017 року, фрагменти прозорого скла, закріплені на відбивачеві автомобільної фари та чотири уламки прозорого скла, вилучені 11.12.2017 року з автомобіля Москвич АЗЛК 2140 д.н.з. НОМЕР_1 , мають однакову конструкцію та виготовлені з однакового матеріалу.
Відповідно до висновку судової експертизи лакофарбових матеріалів і покрить №241 від 29.12.2017 року, частинки лакофарбового покриття з кольором зовнішнього шару темніше, ніж жовтувато-кремовий, вилучені при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, не відрізняються за морфологічними властивостями з лакофарбовими покриттями, вилученими з капоту автомобіля Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 ; частинки лакофарбового покриття з кольором зовнішнього шару темніше ніж світло-пурпуровий, вилучені при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, не відрізняються за морфологічними властивостями з лакофарбовими покриттями, вилученими з автомобіля ВАЗ-21070, д.н.з. НОМЕР_2 ; також, нашарування лакофарбового матеріалу, виявлене на лакофарбовому покритті капоту автомобіля Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 , не відрізняються за кольором та дослідженими хімічними властивостями з зовнішнім шаром лакофарбового покриття автомобіля ВАЗ-2107, д.н.з. НОМЕР_2 .
Вказані вище докази узгоджуються між собою та підтверджують факт зіткнення автомобілів ВАЗ 21070, д.н.з. НОМЕР_2 та Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №657 від 20.12.2017, у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-21070, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. Технічна можливість запобігання даної пригоди не залежала від дій водія ОСОБА_7 , а цілком визначалася діями водія ОСОБА_13 . У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_13 вбачаються невідповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної події. В умовах даної події водій автомобіля Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_13 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
Про той факт, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем Москвич АЗЛК керував саме ОСОБА_13 , свідчать такі докази.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , надав показання, що 11.12.2017 приблизно о 05 год. 30 хв. до нього додому на автомобілі Москвич жовтого кольору приїхали ОСОБА_13 з братом ОСОБА_19 . Після того, як ОСОБА_19 випив пива, він був у стані сильного сп`яніння і заснув. Тому він посадив ОСОБА_19 на переднє пасажирське сидіння цього автомобіля ОСОБА_21 , де останній продовжив спати. Через декілька хвилин від нього пішов ОСОБА_13 , та одразу ж завівся двигун автомобіля та автомобіль поїхав. Інших осіб, крім ОСОБА_19 та ОСОБА_13 в автомобілі, яким вони до нього приїхали, не було.
Свідок ОСОБА_22 суду надала показання, що 11.12.2017 приблизно о 7.30 до них у двір зайшов ОСОБА_13 та сказав її сину ОСОБА_23 , щоб той швидко збирався, бо вони врізалися у стовп і його брат ОСОБА_19 спить у автомобілі, та він його розбудити не може. Через декілька годин ОСОБА_23 повернувся додому і розповів, що ОСОБА_13 на дорозі наробив «біди» і втік, на місці події знаходиться труп, при цьому, він був сердитий на ОСОБА_13 через те, що останній про все це йому не сказав.
Свідок ОСОБА_23 надав суду показання, що 11.12.2017 о 07 год. 30 хв. до них додому прийшов схвильований ОСОБА_13 і попросив знайти йому автомобіль, щоб відтягнути додому до ОСОБА_19 побитий автомобіль ОСОБА_21 , оскільки він ударився на ньому в дерево. ОСОБА_13 також говорив, що його брат спить у машині та він не може його розбудити. Вони пішли до автомобіля ОСОБА_21 жовтого кольору, який знаходився на вулиці неподалік його дому, на автомобілі він бачив пошкодження передньої його частини, при цьому, деталей від автомобіля поруч ніяких не було, по слідах від шин на снігу було видно, що ці сліди свіжі і йдуть зі сторони траси. ОСОБА_19 спав на передньому пасажирському сидінні, і на їх розмову ніяк не реагував. Потім вони пішли до ОСОБА_24 , який погодився відтягнути автомобіль Москвич. Вони повернулися до даного автомобіля, підчепили його, за кермо сів ОСОБА_13 і коли тягнули цей автомобіль по вулиці села додому до ОСОБА_19 , до них під`їхали працівники поліції і зупинили. Вказав також, що приблизно через два-три тижні після цього він бачив ОСОБА_13 і спілкувався з ним, в ході розмови останній йому говорив, що він їхав на автомобілі на швидкості, був туман і він ударив інший автомобіль.
Такі показання свідка ОСОБА_23 підтвердив свідок ОСОБА_24 в частині транспортування автомобіля ОСОБА_21 та перебування на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_19 .
Твердження ОСОБА_13 про те, що він взагалі не вміє керувати транспортним засобом, спростовується тим фактом, що ОСОБА_13 керував автомобілем Москвич під час його буксирування і цього факту обвинувачений не оспорює.
Доводи обвинуваченого про те, що автомобіль Москвич був пошкоджений при зіткненні із деревом, є неспроможними. Так, ОСОБА_13 не повідомляв таких даних поліцейським ні одразу після події, ні під час досудового розслідування, не вказував на дерево, з яким нібито відбулось зіткнення, та не просив провести огляд місця, де з його слів сталося зіткнення. Свідок ОСОБА_23 зазначив, що автомобіль він бачив уже пошкодженим на дорозі, уламків автомобіля в тому місці поряд не було.
Є необгрунтованими і доводи захисника про недопустимість доказів з огляду на таке.
Експертизи у даному провадженні проведені уповноваженими особами, в межах їх компетенції, на підставі постанов слідчого. Висновки експертів відповідають вимогам КПК України і підстав не брати їх до уваги колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів захисника про недопустимість речових доказів, отриманих під час огляду автомобілів ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 та Москвича АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 , через те, що судом не було надано відповідного дозволу для проведення слідчої дії, то вони не грунтуються на вимогах закону.
Слідчі дії, а саме огляд автомобілів ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 та Москвича АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 11.12.2017 проводилася у зв`язку з ДТП та фактично є оглядом місця вчинення злочину, а не огляд іншого володіння особи, а тому для проведення цих дій не потрібно отримувати дозвіл слідчого судді чи суду.
При цьому, огляд автомобіля Москвич АЗЛК 2140, д.н.з. НОМЕР_1 був проведений за згодою його володільця, ОСОБА_19 , та в його присутності, а тому були дотримані всі процесуальні гарантії. Даних, які б ставили під сумнів добровільність такої згоди, стороною захисту не наведено.
Доводи захисника про порушення органом досудового розслідування прав ОСОБА_13 в частині вилучення його особистих речей 12.12.2017, під час якого був відсутній захисник, є слушними. Разом з тим, ОСОБА_13 не оспорює факту перебування у автомобілі Москвич АЗЛК як на пасажирському сидінні, так і на водійському під час буксирування автомобіля. Тому наявність на сидіннях в автомобілі волокон з його одягу ніким не оспорюється.
Факт перебування ОСОБА_13 в момент вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, в стані алкогольного сп`яніння підтверджується показаннями свідка ОСОБА_24 , який бачив обвинуваченого безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, та зазначив, що з поведінки та мови обвинуваченого було видно, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також результатами токсикологічного дослідження № 3094 від 14.12.2017 крові ОСОБА_13 .

Те, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_13 проведено більш як через 6 годин з моменту ДТП, а саме об 11.50 год., не спростовує факту перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння на момент дорожньо-транспортної пригоди, оскільки навіть через такий тривалий проміжок часу в крові ОСОБА_13 все ще залишався етанол.

Безпідставними є і твердження захисника про недопустимість доказу зразка крові обвинуваченого, оскільки біологічний зразок вилучено лише в присутності матері неповнолітнього обвинуваченого, без захисника. Зразки крові містять інформацію, зміст якої не залежить від волі особи, в якої вони відбираються. Тому присутність чи відсутність захисника у цьому випадку не може позначитися на змісті цієї інформації. Більше того, відповідно до п.8 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази, у тому числі показання свідків, місцевий суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, та законом, дійшов обґрунтованого висновку щодо обставин провадження та винуватості ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за який його засуджено.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог закону, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; обстановку та обставини вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди, наслідки, що настали, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, дії обвинуваченого після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, який не зупинився і не надавав допомоги учасникам ДТП, що постраждали, намагався вжити заходи щодо приховання слідів злочину; дані про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 , який раніше не судимий, під час навчання у шкільному закладі характеризується посередньо, мав самостійний заробіток, його батько з сім`єю не проживав, а мати вихованням сина не займалася, посередню характеристику за період навчання в Красногорівському ПТУ №49, в даний час він не навчається і офіційно не працює, має задовільний стан здоров`я та те, що він на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме: вчинення злочину неповнолітнім, наявність обставини, що обтяжує його покарання вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які наполягали на призначенні обвинуваченому покарання у вигляді реального позбавлення волі, а також матеріали досудової доповіді органу пробації щодо неповнолітнього ОСОБА_13 та відомості Звіту про неповнолітнього обвинуваченого, складеного службою у справах дітей Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_13 покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. А тому підстав для пом`якшення покарання немає.

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника про необгрунтованість і недоведення позовних вимог.

Частиною 5 статті 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди має містить докази на підтвердження заявлених сум спричиненої шкоди.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження ринкова вартість автомобіля ВАЗ-21070, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , на час вчинення ДТП складає 53389, 21 грн., матеріальна шкода внаслідок пошкодження автомобіля ВАЗ-21070, д.н.з. НОМЕР_2 станом на час вчинення ДТП становить 31744, 68 грн, що встановлено висновком судової автотоварознавчої експертизи № 169 від 13.01.2018.
Відповідно до наданих ОСОБА_7 товарних чеків та накладних потерпілий витратив 38240 грн. на поховання померлої ОСОБА_15 .
Тобто суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, про доведення позивачами завданої їм матеріальної шкоди.
Відповідно до вимог ст. 23 ч. 2, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
З п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України вбачається, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
З роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (далі - ППВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_13 , суд першої інстанції, задовольнив позовні вимоги цивільних позивачів щодо стягнення моральної шкоди і стягнув із обвинуваченого завдану злочинними діями моральну шкоду, розмір якої визначив у сумі 5000 грн. на користь ОСОБА_25 , та по 150000 грн. на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , кожному.
При цьому, судом було встановлено та враховано, що ОСОБА_7 є особою похилого віку та втратив свою дружину, з якою перебував у шлюбі з 14.02.1977, а потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_14 втратили рідну матір, у зв`язку з чим дані потерпілі пережили і продовжують переживати психологічні страждання, негативні емоції, душевний біль, діями обвинуваченого були порушені їхні нормальні життєві зв`язки, і вони дотепер відчувають великі душевні страждання, змушені докладати значних зусиль для організації свого життя після загибелі дружини та матері. Те, що ОСОБА_14 є інвалідом дитинства і втрата матері, яка володіла навичками жестової мови обмежує можливості його спілкування з іншими людьми. У зв`язку з загибеллю ОСОБА_15 (дружини та матері) також порушилися їх усталені родинні стосунки та зв`язки. Тому суд дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого на користь кожного з потерпілих 150000 грн.
Щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_10 , суд правильно встановив спричинення цивільному позивачу моральної шкоди на суму 5000 грн. у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу.
З огляду на викладене вище, розмір стягнутої моральної шкоди було визначено, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілих, конкретних обставин справи.
З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_13 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга зі змінами захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2018 року щодо ОСОБА_13 без змін.
У зв`язку з набранням вироком законної сили, взяти ОСОБА_13 під варту в залі суду.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з 03.09.2019.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4