Справа № 569/7123/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2
за участі прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката - ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000078 від 15 травня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Горішнє Залуччя, Снятинського району, Івано-Франківської області, громадянина України, українця, із професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, водія номер обслуги 5 розрахунку 2 гаубичного артилерійського взводу 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на теперішній час - військова частина НОМЕР_2 ), у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
На підставі обвинувального акту судом встановлено, що 20 вересня 2013 року громадянин ОСОБА_4 , будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнаним придатним до військової служби за контрактом у високомобільних десантних військах, уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 про проходження військової служби на посадах рядового складу строком на 3 роки та відповідно до наказу командира військової частини по стройовій частині № 206 від 20 вересня 2013 року зарахований до списків особового складу вказаної військової частини та призначений на посаду водія номера обслуги 5 розрахунку 2 гаубичного артилерійського взводу 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону у військовому званні «солдат».
У відповідності до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на даний час - військова частина НОМЕР_2 ) по стройовій частині № 198 від 18 серпня 2016 року солдату ОСОБА_4 продовжено строк контракту про проходження військової служби до оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового контракту.
Під час проходження військової служби солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватись правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначається Президентом України в рішенні про її проведення.
Указами Президента України від 1 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 2 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України та «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію, заходи якої тривають на даний час.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України. На даний час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Таким чином, на даний час в Україні діє особливий період.
Разом з тим, солдат ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, з метою тимчасового ухилення від несення обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків вчинив злочин за наступних обставин:
Так, солдат ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, проходячи військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 21 грудня 2016 року близько 08 год. 00 хв., самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка знаходиться у АДРЕСА_2 , та направився за місцем фактичного проживання та реєстрації у АДРЕСА_1 , де перебував до 12 год. 40 хв. 02 квітня 2019 року, не виконуючи обов`язки військової служби та проводячи час на власний розсуд.
02 квітня 2019 року усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до військової прокуратури Рівненського гарнізону за адресою: АДРЕСА_3 , де заявив про себе.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
08 травня 2019 року між прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю захисника адвоката ОСОБА_5 , діючи добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок зі сторони обвинувачення, уклали угоду про визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України
У відповідності до умов вказаної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного зач.4 ст.407 КК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинуваченим узгодили міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а саме за ч.4 ст. 407 КК України, із застосуванням положення ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України та призначення йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також, обвинувачений зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.
Захисник ОСОБА_5 , в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана суспільним інтересам.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону,правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, із врахуванням особи винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07 травня 2019 року №39-РС солдат ОСОБА_4 звільнений з військової служби.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, із застосуванням положення ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України.
На підставі викладеного, керуючисьст.314, 369, 370-374, 469, 472-475 КПК України,суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 08 травня 2019 року між прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000078 від 15 травня 2018 року.
Визнати винуватим ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту - скасувати.
Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
На вирок з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.
Роз`яснити обвинуваченому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за статтею 389-1 Кримінального Кодексу України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Рівненького міського суду ОСОБА_1