Провадження № 1-кп/761/239/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 151 001 000 138 77 від 19.11.2015, у якому
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, перс, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , у силу ст. 89 КК України не судимий
обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в:
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.
У зв`язку з тим, що судовий розгляд вказаного провадження триває, однак строк застосованого до обвинуваченого запобіжного закінчується 27.09.2019, суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставив на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, вважаючи, що ризики поза процесуальної поведінки ОСОБА_9 не зменшились, тобто останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Потерпілий та його представник вважали доводи прокурора обґрунтованим та наявними зазначені ним ризики, тому наполягали на продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Обвинувачений та його захисник зазначили, що наведені стороною обвинувачення ризики відсутні, оскільки ОСОБА_9 не має наміру ухилятись від виконання своїх процесуальних обов`язків та перешкоджати судовому провадженню, тому просили застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, у силу ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2018 № 4-рп/2008 останній визначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність., зокрема, шляхом судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу.

Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

Водночас, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гарькавий проти України» право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене державою на підставах та в порядку, чітко визначених законом.

У рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особу може бути позбавлено наведеного вище права лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме відповідно до процедури, встановленої законом, та якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).
Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення суд, керуючись одним з основоположних принципів верховенства права - принципом справедливості (ріш. Конституційного суду України від 02.11.2004 15-рп/2004), повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Беручи до уваги практику Європейського суду, зокрема, рішення у справі «Ладент проти Польщі», суд бере до уваги, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19.10.2009 N 26-рп/2009 принцип пропорційності передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

З наведеного витікає, що принцип пропорційності, який є складовою принципу верховенства права, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу, вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.

Отже, суд, розглядаючи питання щодо доцільність подальшого утримання особи під вартою, має встановити актуальність існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також, чи виправдовує подальше обмеження його прав справжній інтерес суспільства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до практики ЄСПЛ, вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого утримання обвинуваченого в умовах несвободи, повинен враховувати особливості конкретної справи, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду.

Так, «особливими випадками» відповідно до позицій ЄСПЛ є справи, у яких існують конкретні вказівки на справжні інтереси суспільства, які попри презумпцію невинуватості переважують правила поваги до особистої свободи та виправдовують тримання особи під вартою.

Для цього суд має вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.

Досліджуючи наявність реального суспільного інтересу у подальшій ізоляції обвинуваченого від суспільства, суд звертає увагу на високу небезпечність інкримінованого ОСОБА_9 діяння.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 інкриміноване умисне протиправне заподіяння смерті колишній дружині з мотиву особистих неприязних стосунків, вчинене з особливою жорстокістю, що завдало особливих фізичних страждань потерпілій.
У зв`язку з цим, з огляду на суспільну небезпечність та характер наслідків інкримінованих обвинуваченому дій, суд вважає допустимим висновок щодо критичної оцінки моральних якостей обвинуваченого та наявність високої ймовірності вчинення останнім позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставин при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Таким чином, оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, суд не має права ігнорувати суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим.

Також обґрунтованим є ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки залишаються недопитаними під час судового розгляду низка свідків.
Таким чином, на теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду під час обрання та продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 не встановлені.

Крім того, судом враховується, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя, що призвело до загибелі людини, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому застосування більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Суд також виходить з того, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, що своїм рішенням суд повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За результатами встановлених судом обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою по 17 листопада 2019 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж семи днів з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2