КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5882/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року,
за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.10.2019 року задоволено клопотання слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 26.09.2019 року в приміщеннях будівлі за адресою: Полтавська обл., м. Хорол, пров. Фруктовий, 6-а, а саме: мобільний телефон «LG» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 та дві сім-карти з номерами НОМЕР_2 (ідентифікаційні номери сім-карток НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ), мобільний телефон «Xiaomi M1803T7SG» та особистого обшуку ОСОБА_6 при затриманні в порядку ст. 208 КПК України, під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «Meizu» imei: НОМЕР_5 з двома сім-картами операторів мобільного зв`язку «Vodafone Україна» ( НОМЕР_6 ) та «Київстар» ( НОМЕР_7 ).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.10.2019 рокута постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, зобов`язати слідчих Центрального апарату ДБР повернути вилучені мобільні телефони. Також представник просить дослідити письмові докази наявні в матеріалах справи та відеозапис затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України, про дату та час апеляційного розгляду повідомити власника майна ОСОБА_6 , її представника ОСОБА_10 , власника майна ОСОБА_11 та представника ОСОБА_12 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник зазначає. Що викладені у повідомленні про підозру ОСОБА_6 події не підтверджені доказами та є припущенням, яке не ґрунтується на встановлених фактичних обставинах справи. Слідчий в клопотанні про накладення арешту на майно підозрюваних взагалі не вказала на обґрунтованість підозри та не навела доказів на її підтвердження, а слідчий суддя не надав вказаному факту належної оцінки.

Мобільний телефон було вилучено під час особистого обшуку ОСОБА_6 , як зазначає слідчий у клопотанні, проте він знаходився в службовому кабінеті на столі та був переданий ОСОБА_6 слідчому на його прохання. Слідчий вилучив мобільний телефон без проведення належного обшуку кабінету, тобто у поза процесуальний спосіб.

Орган досудового розслідування під час подання клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно порушив строки, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України та клопотання про поновлення процесуальних строків не подавалось. Слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про перегляд відеозапису затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України та розглянув клопотання без дослідження доказів. Наклавши арешт на майно з метою збереження речових доказів слідчий суддя не деталізував та не навів в якому саме обсягу необхідно обмежити право власника майна мирно володіти останнім і на який строк.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначає про порушення порядку автоматичного розподілу клопотання слідчого про арешт майна, оскільки до автоматизованої системи документообігу суду були внесені некоректні дані щодо відсутності спеціалізації у слідчих суддів станом на 01.10.2019 року, а також клопотання слідчого про арешт майна взагалі не було ним підписано.

В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника та власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, у провадженні третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань перебувають матеріали кримінального провадження № 0001281 від 14.08.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до Наказу керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області № 42 від 13.04.2016 року ОСОБА_6 призначено начальником Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області.

ОСОБА_6 , займаючи посаду начальника Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області з моменту призначення на вказану посаду була працівником правоохоронного органу і відповідно до примітки 2 ст. 368 КК України - службовою особою, яка займає відповідальне становище та будучи представником державного органу виконавчої влади, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинила злочин у сфері службової діяльності за наступних обставин:

29.05.2019 року старшим слідчим слідчого відділу Хорольського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області ОСОБА_13 повідомлено про підозру керівнику ТОВ «БУ ДТЕХІН ДУ СТРІЯ ІНВЕСТ» () ОСОБА_14 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України у кримінальному провадженні № 0000038 від 22.01.2019 року, процесуальне керівництво в якому здійснювалось прокурором відділу Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 .
04.07.2019 року ОСОБА_6 будучи обізнаною щодо повідомлення ОСОБА_14 про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину вирішила стати на шлях вчинення кримінального правопорушення у сфері службової діяльності.
Так, того ж дня ОСОБА_6 за попередньою змовою із прокурором відділу Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 зустрівшись із ОСОБА_14 у службовому кабінеті за адресою: м. Хорол, вул. Незалежності 82, та діючи умисно, з корисливих мотивів, на виконання спільного з ОСОБА_11 умислу, а саме одержання неправомірної вигоди, незаконно, використовуючи своє службове становище, повідомила ОСОБА_14 про те, що у кримінальному провадженні № 0000038 йому повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді до дванадцяти років позбавлення волі та висловила вимогу про передачу їй у якості неправомірної вигоди грошових коштів у сумі 5000 доларів США за вирішення питання про зміну кваліфікації кримінального правопорушення на менш тяжку статтю кримінального кодексу України та можливість в подальшому укладення угоди про визнання винуватості із прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , що в свою чергу за вирком суду передбачає сплату відповідного штрафу у сумі 4800 гривень та уникнення реального відбування покарання у місцях позбавлення волі, схиляючи таким чином ОСОБА_14 для надання їй неправомірної вигоди та створюючи для цього реальні умови, чим здійснила вимагання неправомірної вигоди для себе та ОСОБА_11 , як службових осіб, за вчинення дій з використанням службового становища, на виконання спільного з ОСОБА_11 злочинного умислу.
В свою чергу ОСОБА_14 повідомив ОСОБА_6 про те, що для прийняття рішення йому потрібен час, та пізніше зв`яжеться із нею із вказаного питання.
08.07.2019 року ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_14 на мобільний номер НОМЕР_8 та під час розмови повідомила про те, що в разі не передачі їй обумовленої раніше суми грошових коштів кримінальне провадження відносно ОСОБА_14 за вчинення особливо тяжкого злочину буде направлено до суду, таким чином поставивши ОСОБА_14 у безвихідне становище, з метою отримання для себе та ОСОБА_11 неправомірної вигоди, на виконання спільного злочинного умислу.
26.09.2019 року ОСОБА_11 перебуваючи у за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, отримав від ОСОБА_14 для себе та ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, яка відповідно до офіційного курсу гривні Національного банку України на 26.09.2019 року еквівалента 120 600 грн. 99 коп., яку ОСОБА_11 за попередньою змовою із ОСОБА_6 вимагав за зміну кваліфікації кримінального правопорушення на менш тяжку статтю кримінального кодексу України та можливість в подальшому укладення угоди про визнання винуватості із процесуальним прокурором у кримінальному провадженні, що в свою чергу за вироком суду передбачає сплату відповідного штрафу у сумі 4800 гривень та уникнення реального відбування покарання у місцях позбавлення волі.
26.09.2019 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
27.09.2019 року ОСОБА_15 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
27.09.2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
27.09.2019 року ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Окрім цього, отримання неправомірної грошової винагороди було вчинено за адресою яку ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_14 безпосередньо 26.09.2019 року, а саме у приміщенні будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , та в зв`язку із безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України проведено невідкладний обшук у вищевказаних приміщеннях будівлі, під час проведення якого встановлено наявність ОСОБА_11 , який відмовився від надання показів та під час особистого обшуку якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «LG» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 та дві сім-карти з номерами НОМЕР_2 (ідентифікаційні номери сім-карток НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ), мобільний телефон «Xiaomi M1803T7SG».
Крім цього, 26.09.2019 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та під час особистого обшуку було виявлено та вилучено мобільний телефон «Meizu» imei: НОМЕР_9 з двома сім картами операторів мобільного зв`язку «Vodafone Украйна» ( НОМЕР_6 ) та «Київстар» ( НОМЕР_7 ).
Вищевказані виявлені та вилучені речі, предмети та документи визнані речовими доказами по даному кримінальному проваджені, про що винесено відповідну постанову.
01.10.2019 року слідчий третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 за погодженням прокурором другого відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку 26.09.2019 року в приміщеннях будівлі за адресою: Полтавська обл., м. Хорол, пров. Фруктовий, 6-а, а саме: мобільний телефон «LG» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 та дві сім-карти з номерами НОМЕР_2 (ідентифікаційні номери сім-карток НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ), мобільний телефон «Xiaomi M1803T7SG» та особистого обшуку ОСОБА_6 при затриманні в порядку ст. 208 КПК України, під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «Meizu» imei: НОМЕР_5 з двома сім-картами операторів мобільного зв`язку «Vodafone Україна» ( НОМЕР_6 ) та «Київстар» ( НОМЕР_7 ).
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.10.2019 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на зазначене в резолютивній частині ухвали майно.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001281 слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_8 та представників ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, оскільки в даному кримінальному провадженні воно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, крім того вилучені мобільні телефони та сім - карти визнані речовими доказами згідно постанови слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 від 26.09.2019 року.
Вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту грошових коштів призведе до їх відчуження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи представника стосовно не підписання слідчим тексту клопотання про накладення арешту на майно не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки під час розгляду клопотання слідчий особисто його підтримала та просила задовольнити з викладених підстав.
Необхідно також звернути увагу наположення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України відповідно до якого, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У зв`язку із чим доводи апеляційної скарги про те, що слідчий в клопотанні про накладення арешту на майно підозрюваних взагалі не вказала на обґрунтованість підозри та не навела доказів на її підтвердження, а слідчий суддя не надав вказаному факту належної оцінки, оскільки арешт майна накладений з метою збереження речових показів, а не з метою забезпечення цивільного позову та конфіскації майна.
На думку колегії суддів, арешт майна є співрозмірний з потребами кримінального провадження та необхідний з метою забезпечення кримінального провадження та використання майна як доказу у кримінальному провадженні. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, де слідчим суддею і будуть ретельно перевірені їх доводи та надана оцінка матеріалам, долученим до клопотання.
Слідчий суддя під час досудового розслідування дослідив надані як стороною обвинувачення так і стороною захисту докази в межах наданих йому повноважень та не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тому доводи апелянта про розгляд клопотання про арешт майна без дослідження доказів колегією суддів не приймаються до уваги, перегляд відеозапису затримання повинен досліджувати суд в порядку ст. 349 КПК України.
Недодержання органом досудового розслідування строку на подання клопотання про арешт майна не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя суду першої інстанції правомірно наклав арешт на майно зазначене в клопотання прокурора, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 26.09.2019 року в приміщеннях будівлі за адресою: Полтавська обл., м. Хорол, пров. Фруктовий, 6-а, а саме: мобільний телефон «LG» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 та дві сім-карти з номерами НОМЕР_2 (ідентифікаційні номери сім-карток НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ), мобільний телефон «Xiaomi M1803T7SG» та особистого обшуку ОСОБА_6 при затриманні в порядку ст. 208 КПК України, під час якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «Meizu» imei: НОМЕР_5 з двома сім-картами операторів мобільного зв`язку «Vodafone Україна» ( НОМЕР_6 ) та «Київстар» ( НОМЕР_7 ), - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4