справа №619/1800/18
провадження №1-кс/619/1709/19
У Х В А Л А
28.08.2019 м. Дергачі
Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого,-
Оскільки слідчий тривалий час не видавала йому пам`ятку потерпілого, 17.05.2018 ним було подане клопотання про визнання потерпілим.
Слідчий самоусунувся від вирішення даного клопотання, на теперішній час клопотання не вирішено.
10.09.2018 ним подано клопотання про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження. Слідчий ОСОБА_4 матеріали для ознайомлення не надала, вручивши йому лист про те, що він не є потерпілим.
14.09.2018 ним подано друге клопотання про визнання потерпілим.
Постановою слідчого ОСОБА_4 від 17.09.2018, яка йому вручена 18.09.2018, йому відмовлено у задоволенні даного клопотання.
21.09.2018 він звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
28.09.2018 слідчим суддею винесена ухвала, якою відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим. В ухвалі слідчого судді зазначено, що визнання його потерпілим є передчасним, а питання слід вирішити в наступному, після проведення слідчих дій.
18.12.2018 після спливу достатнього часу для проведення будь-яких слідчих дій ним повторно подана заява про визнання потерпілим.
05.01.2019 ним отримана постанова слідчого ОСОБА_4 від 22.12.2018 про відмову у визнанні потерпілим.
09.01.2019 дана постанова була оскаржена ним до суду.
23.01.2019 слідчий ОСОБА_4 в ході телефонної розмови повідомила його, що відмовляється виконувати ухвалу слідчого судді, а крім того, відмовила у видачі йому постанови про відмову у здійсненні слідчої дії або будь-якого іншого офіційного документу щодо правових підстав невиконання ухвали суду.
25.01.2019 ця бездіяльність слідчого була оскаржена ним до суду.
29.01.2019 постановою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області бездіяльність слідчого ОСОБА_4 була визнана протиправною.
28.01.2019 слідчий ОСОБА_4 винесла чергову постанову про відмову у визнанні його потерпілим, яка за змістом аналогічна її попередній постанові, котра вже отримала оцінку суду і визнана незаконною.
07.02.2019 постанова слідчого ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим визнана протиправною і скасована ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області. Суд зобов`язав слідчого ОСОБА_4 вирішити питання щодо визнання його потерпілим.
18.02.2019 ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області бездіяльність слідчої ОСОБА_4 , яка полягає у невиконанні судового рішення визнана протиправною.
20.02.2019, вбачаючи в діях слідчого ознаки складу злочинів, передбачених ч.2 ст. 382 , ч.2 ст. 364 КК України, він звернувся до Дергачівської місцевої прокуратури із заявою про реєстрацію кримінального провадження.
21.02.2019 слідчим ОСОБА_4 до канцелярії Дергачівського відділу поліції передана для відправки постанова про відмову у визнанні його потерпілим, датована 08.02.2019. Згідно штампу на конверті постанова на відправку датована 21.02.2019.
22.02.2019 дана постанова отримана ним і оскаржена.
05.03.2019 постанова слідчого ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим визнана протиправною і скасована ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області та зобов`язано слідчого ОСОБА_4 вирішити питання щодо визнання його потерпілим.
19.03.2019 ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області бездіяльність слідчого визнана протиправною.
11.05.2019 протиправна бездіяльність слідчої ОСОБА_4 , яка полягає у свідомому перешкоджанні йому в реалізації своїх прав потерпілого, була в черговий раз оскаржена ним до суду.
На теперішній час слідчим СВ Дергачівського ВП ГУ НП в Харківській області, не зважаючи на судове рішення, не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання ухвал суду щодо визнання його потерпілим.
В судовому засіданні заявник скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.
Слідчий СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській обл. ОСОБА_4 в судове зсідання не з`явилась. Згідно заяви скаргу не визнає, прохає її розглядати у її відсутність, що суд вважає за можливе.
Слідчий суддя, заслухавши заявника, дослідивши скаргу, приходить до висновку про наступне.
17.05.2018 ним було подане клопотання про визнання потерпілим.
14.09.2018 заявником ОСОБА_3 повторно було подано клопотання про визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні.
ОСОБА_3 неодноразово звертався до слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області про скасування постанов слідчого ОСОБА_4 про відмову у визнанні його потерпілим.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора.
Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.

Слідчий суддя приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує "ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі" кожному, чиї права і свободи, що викладені в Конвенції, було порушено.
Застосовуючи цю норму, ЄСПЛ дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією ( рішення у справі Класе та інші проти Федеративної Республіки Німеччини (1978)).
Зокрема, у справі Сільвер та інші проти Сполученого Королівства (1983) Суд навів таке роз`яснення: "Коли особа, наводячи аргументи, звертається із заявою про порушення гарантованих Конвенцією прав і свобод, вона повинна мати засоби правового захисту у відповідному національному органі як для того, щоб її питання було вирішене, так і з метою одержання, в разі необхідності, компенсації.".
Тобто умовою судового захисту є його ефективність. Ухвали суду, які фактично позбавляють заявника судового захисту, є порушенням ст. 13 Конвенції, а відповідний судовий розгляд є фікцією правосуддя.
Тому ст. 13 Конвенції покладає на суд обов`язок забезпечення саме ефективного судового захисту.
Зокрема, у справі «Зінченко проти України» (Заява № 63763/11) Суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечити втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, в якій формі вони закріплені в національному правовому порядку.
Посилаючись на свою попередню практику (рішення у справах «Мельник проти України» (Меlnік V. Ukrаіnе), пп. 113-116, та «Ухань проти України» (Ukhan v. Ukrаіnе), пп. 91-92) та обставини цієї справи, Суд зазначив, що заявник був позбавлений практичної можливості отримати ефективні засоби юридичного захисту у зв`язку з його скаргами, тобто засоби, які б попередили порушення чи припинили б їх вчинення.
Так, згідно положень ст. 55 КПК України статус потерпілого особа набуває за наявності заподіяння майнової, моральної шкоди. На момент визнання особи потерпілою необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт. При цьому для визнання особи потерпілою достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів (моральна, матеріальна) шкоди.
Факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений обвинувальним вироком суду. Тобто особа, при залученні до кримінального проваджений потерпілим, не повинна доводити розмір збитків, заподіяних правопорушенням або розмір іншої шкоди. Це повинен встановлювати суд під час винесення вироку.
Заявник просить захистити його порушене право потерпілого у кримінальному провадженні №0000613 будь-яким іншим способом, на розсуд суду, із дотриманням критерію ефективності судового захисту.
Отже, слідчим суддею неодноразово постановлювались ухвали про зобов`язання слідчого у даному кримінальному провадженні вирішити питання щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим, оскільки такий його статус фактично не визнавався слідчим.

До теперішнього часу відповідна постанова не винесена : заявник не визнаний потерпілим, також слідчим не прийнято протилежне рішення.

Враховуючи вищевикладене, практику Європейського Суду з прав людини, а також неодноразові звернення заявника, який послідовно, на протязі тривалого часу заявляє, що він є потерпілим у даному кримінальному провадженні і на даний час слідчим не доведено протилежне, слідчий суддя вважає за можливе за наявності даних конкретних обставин зобов`язати слідчого визнати заявника потерпілим, так як є всі підстави вважати його таким.

Скарга підлягає частковому задоволення, оскільки до повноважень слідчого судді не входить визнання заявника потерпілим.

Керуючись ст. ст. 55, 303 ,306, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження №0000613, яка полягає у невиконанні ухвали слідчого судді від 05.03.2019 про зобов`язання слідчого вчинити дії по вирішенню питання щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000613.

Зобов`язати слідчого визнати заявника ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №№0000613, видати ОСОБА_3 пам`ятку потерпілого.

У задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1