Провадження № 11-кп/4820/500/19
Справа № 670/860/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в місті Хмельницькому кримінальне провадження № 0000176 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ярмолинецького районного суду від 7 червня 2019 року,-

В с т а н о в и л а :

Вироком Ярмолинецького районного суду від 7 червня 2019 року

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карижин, Віньковецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого:
-11 жовтня 2018 року Віньковецьким районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Віньковецького районного суду від 11 жовтня 2018 року, більш суворим, що призначене цим вироком, за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з 7 червня 2019 року.
Зараховано ОСОБА_10 в строк відбування покарання його тримання під вартою 11 серпня 2018 року та з 20 серпня 2018 року по 6 червня 2019 року включно з розрахунку один день позбавлення волі за один день тримання під вартою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-8 від 18.05.2017р.
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Віньківці, Віньковецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 , із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого:
- 22.12.2004 року Апеляційним судом Хмельницької області за п. 7 ч. 2 ст. 115, п. 12 ст. 115, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296, ст. 395 КК України до позбавлення волі терміном 13 років,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 4 років позбавлення волі;
-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено обчислювати з 7 червня 2019 року.
Зараховано ОСОБА_11 в строк відбування покарання його тримання під вартою 11 серпня 2018 року по 6 червня 2019 року включно з розрахунку один день позбавлення волі за один день тримання під вартою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-8 від 18.05.2017р.
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Карижин Віньковецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_4 , жителя АДРЕСА_5 , із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 296 КК України, та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 ухвалено обчислювати з 7 червня 2019 року.
Зараховано ОСОБА_12 в строк відбування покарання його тримання під вартою 11 серпня 2018 року та з 17 грудня 2018 року по 6 червня 2019 року включно з розрахунку один день позбавлення волі за один день тримання під вартою на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-8 від 18.05.2017р.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_10 10 серпня 2018 року приблизно об 11 годині, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в будинку що по АДРЕСА_5 , під час розпиття спиртних напоїв, діючи умисно за попередньою змовою із ОСОБА_12 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння, вирішили незаконно позбавити волі спільного знайомого ОСОБА_16 , помістивши його до багажника автомобіля марки ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 . З цією метою з мотивів особистої неприязні та покарання ОСОБА_16 за не придбання алкогольних напоїв, ОСОБА_10 , використовуючи дерев`яну палицю, схожу на биту, наніс нею один удар в область колінного суглобу лівої ноги ОСОБА_16 та в подальшому разом із ОСОБА_12 , погрожуючи подальшим побиттям потерпілого, наказали останньому залізти у багажник зазначеного автомобіля марки ВАЗ, який належить ОСОБА_12 , де утримували ОСОБА_16 всупереч його волі. В подальшому, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вивезли ОСОБА_16 у ліс, який знаходиться за смт. Віньківці, де витягли ОСОБА_16 із багажника та з метою пригнічення його волі та недопущення супротиву, продовжуючи погрожувати нанесенням тілесних ушкоджень, прив`язали останнього мотузками до дерева з метою недопущення його втечі, після чого ОСОБА_10 почав наносити потерпілому тілесні ушкодження дерев`яною палицею, схожою на биту.
Після цього, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 , продовжуючи незаконно позбавляти волі ОСОБА_16 , використовуючи погрози подальшого побиття, наказали останньому залізти у багажник вищезазначеного автомобіля та повезли в центр смт. Віньківці, де витягли ОСОБА_16 з багажника автомобіля, наказавши йому чекати на місці, а самі придбали у місцевому магазині алкогольні напої та продукти харчування. Повернувшись з магазину, продовжуючи пригнічувати волю ОСОБА_16 шляхом погрози подальшого побиття у випадку відмови залізти в багажник автомобіля ОСОБА_12 , змусили потерпілого ОСОБА_16 виконати вищезазначені дії. Після чого, ОСОБА_10 за попередньою змовою із ОСОБА_12 продовжуючи незаконно позбавляти ОСОБА_17 , вивезли останнього на сміттєзвалище, що знаходиться у Віньковецькому районі за межами смт. Віньківці, де вони зустріли спільного знайомого ОСОБА_11 .
В подальшому, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 показали ОСОБА_11 позбавленого волі ОСОБА_16 , випустивши останнього із багажника автомобіля, не даючи йому змоги утекти, продовжили пригнічувати волю ОСОБА_16 , утримувавши його в безпосередній близькості від себе, вживали алкогольні напої, під час чого ОСОБА_10 періодично наносив ОСОБА_16 удари по лівій нозі дерев`яною палицею, схожою на биту.
Згодом ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , який приєднався до них, діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, всупереч волі ОСОБА_16 змусили останнього роздягтися, застосовуючи до потерпілого погрози дерев`яною палицею, схожою на биту, поглумились над ним та змусили останнього залізти у багажник автомобіля ОСОБА_12 , де продовжили утримувати останнього всупереч його волі.
Після цього, близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 привезли ОСОБА_16 в голому вигляді на площу, що по АДРЕСА_6 , витягли останнього із багажника, після чого ОСОБА_16 , привертаючи до себе увагу сторонніх осіб, використовуючи дану можливість, утік від ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 потерпілому ОСОБА_16 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: одного крововиливу м`яких тканин внутрішньої поверхні плеча лівої верхньої кінцівки з розповсюдженням на ліктьовий суглоб і переднє-ліктьову поверхню всього передпліччя до рівня кісток зап`ястка, одного крововиливу долонної поверхності кисті лівої верхньої кінцівки, одного крововиливу зовнішньої поверхні плеча лівої верхньої кінцівки з розповсюдженням на ліктьовий суглоб, задню поверхню всього передпліччя, тил зап`ястка, тильну поверхню кисті та 2-4-го пальців кисті, одного крововиливу задньої поверхні лівої половини грудної клітки, одного крововиливу заднє-бічної поверхні лівої половини грудної клітки, одного крововиливу правої половини поперекової ділянки тулуба, переднє-бічних поверхонь колінного суглобу лівої нижньої кінцівки, одного крововиливу переднє-зовнішньої поверхні гомілко-ступеневого суглобу правої нижньої кінцівки з переходом на тил ступні та нижню третину гомілки, одного крововиливу лівої сідниці, одного крововиливу задньої поверхні нижньої третини стегон обох нижніх кінцівок, одного крововиливу верхнє-зовнішньої поверхні лівого плечового суглобу; одного садна шкіри тильної поверхні кисті лівої верхньої кінцівки в проекції 2-го п`ясно-фалангового суглобу, двох саден променевої поверхні нижньої третини передпліччя лівої верхньої кінцівки (група) тильної поверхні 2-го пальця кисті правої верхньої кінцівки в проекції 1-го між-фалангового суглобу, одного садна правої половини поперекової ділянки тулуба (щільна група) передньої поверхні гомілко-ступневого суглобу правої нижньої кінцівки, одного садна зовнішньої поверхні гомілко-ступневого суглобу правої нижньої кінцівки попереду від кісточки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
Крім того, 10 серпня 2018 року близько 18 год. ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на сміттєзвалищі, що знаходиться у Віньковецькому районі за межами смт. Віньківці, спостерігав за тим, як ОСОБА_10 передав ОСОБА_11 дерев`яну палицю, схожу на биту, чим сприяв вчиненню злочину та не здійснював будь-яких дій щодо припинення даного правопорушення. Далі, ОСОБА_10 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося винятковим цинізмом, яке виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку, ігнорування існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, добропристойності та моралі, змусив ОСОБА_16 роздягнутись, стати на коліна. Після чого ОСОБА_12 , взявши упакування із презервативом із салону свого автомобіля, передав його ОСОБА_11 , чим забезпечив пристосування заготовленої дерев`яної палиці для нанесення тілесних ушкоджень, спостерігав за тим, як ОСОБА_11 надів презерватив на товстіший кінець заготовленої дерев`яної палиці, схожої на биту, чим пристосував її для нанесення тілесних ушкоджень. Далі, усвідомлюючи, що у результаті його дій ОСОБА_16 може отримати тілесні ушкодження, та бажаючи цього, ОСОБА_11 застосував до потерпілого фізичне насильство заздалегідь заготовленим предметом, всупереч волі ОСОБА_16 зазначеною палицею здійснив проникнення у анальний отвір останнього, тим самим завдавши ОСОБА_16 сильного фізичного болю.

В поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просять вирок суду скасувати та перекваліфікувати дії ОСОБА_10 на ст. 125 КК України, закривши провадження за ст. ст. 146, 296 КК України за відсутності в його діях складу злочинів. Стверджують, що під час досудового розслідування та судового розгляду вина ОСОБА_10 по обставинах позбавлення волі потерпілого та вчиненню хуліганських дій відносно останнього не доведена, а сам вирок ухвалений виключно на припущеннях та доказах здобутих з порушенням вимог закону, в тому числі з порушенням права на захист. Акцентують увагу, що протиправні дії ОСОБА_10 по обставинах спричинення потерпілому тілесних ушкоджень були скоєні на ґрунті неприязних відносин, а не з хуліганських мотивів.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого просить вирок відносно ОСОБА_12 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким за ч. 2 ст. 146 КК України, призначити ОСОБА_12 покарання у виді 3 років позбавлення волі з подальшим звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки на підставі ст. 75 КК України.
При цьому, вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_12 не врахував, що він є особою молодого віку, був лише присутній при скоєнні злочинів, будь-яких незаконних дій по відношенню до потерпілого не вчиняв, в результаті чого призначив покарання, яке за своєю суворістю явно не відповідає його особі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на відсутність умислу на викрадення та позбавлення волі потерпілого, просить вирок місцевого суду скасувати, перекваліфікувавши дії ОСОБА_11 по обставинах протиправних дій відносно потерпілого на ст. 126 КК України. Стверджує, що суд без законних на те підстав не взяв до уваги послідовні показання ОСОБА_11 щодо фактичних обставин вчинення злочинів та безпідставно призначив найсуворіше покарання у виді позбавлення волі. Вважає, що вирок суду ухвалений виключно на недопустимих доказах, оскільки такі здобуті з істотним порушенням кримінального процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора, який просить апеляційні скарги сторони захисту залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочинів при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами судом проведено упереджено, без з`ясування даних, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в процесі апеляційного розгляду.
Зокрема, як в процесі судового, так і апеляційного розглядів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не заперечували і ствердили обставини спільного розпивання алкогольних напоїв з потерпілим ОСОБА_16 на протязі 10 серпня 2018 року, транспортування останнього до лісового масиву, а в подальшому до сміттєзвалища та центру смт. Віньківці в багажнику автомобіля, спричинення останньому цілого ряду тілесних ушкоджень, в тому числі внаслідок ударів дерев`яною палицею зовні схожою на биту, поміщення останньої в анальний отвір потерпілого, однак викладали свою версію подій.

Показаннями потерпілого ОСОБА_16 , який прямо вказав на обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як на осіб, які в серпні 2018 року, використовуючи надумані приводи, поза його волею, помістивши в багажник автомобіля, возили його по околицях смт. Віньківці, при цьому прив`язували до дерева, спричиняли йому тілесні ушкодження, в тому числі внаслідок ударів дерев`яною палицею, яку поміщали йому в анальний отвір, після чого роздягнувши, повністю голим залишили посеред центру селища.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , яка показала, що у вечірню пору на початку серпня 2018 року троє осіб, серед яких був обвинувачений ОСОБА_12 , супроводжували голого хлопця. Ствердила, що один із трьох осіб, які супроводжували потерпілого тримав в руках дерев`яну биту.

Аналогічними показаннями свідка ОСОБА_19 , яка ствердила, що на початку серпня 2018 року поряд свого домоволодіння виявила потерпілого, який був без одягу та з численними, видимими тілесними ушкодженнями. Ствердила, що зі слів останнього їй стали відомі обставини та деталі протиправних дій обвинувачених по відношенню до потерпілого, в тому числі ОСОБА_12 .

Показаннями свідка ОСОБА_20 , який ствердив обставини перебування обвинуваченого ОСОБА_10 в центрі селища, в день скоєння протиправних дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_16 , як і перебування там в цей період обвинуваченого ОСОБА_10 з дерев`яною битою.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочинів об`єктивно стверджується даними протоколів огляду місця події з фото-таблицями з яких вбачається, що в автомобілі ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , яким обвинувачені поза волею ОСОБА_16 перевозили його виявлено мотузку, якою вони зв`язували потерпілого, а в районі сміттєзвалища виявлено упаковку від презерватива, який помістивши на дерев`яну биту, ОСОБА_11 проникав в анальний отвір потерпілого, а також одяг, тобто саме в тих місцях на які вказують, як потерпілий, так і обвинувачені, як на місця вчинення злочинних дій (а.п. 11-19, 20-25, т. 1).

Змістом протоколів слідчих експериментів вбачається, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_16 в присутності понятих та захисників, з застосуванням відеозйомки, що виключало можливість вчинення будь-якого тиску та примусу на них, в деталях вказали місце, спосіб та механізм транспортування потерпілого ОСОБА_16 до лісового масиву, сміттєзвалища та центру селища, нанесення потерпілому численних тілесних ушкоджень, в тому числі за допомогою дерев`яної бити та поміщення її в анальний отвір ОСОБА_16 обвинуваченим ОСОБА_11 (а.п. 197-199, т. 1; 67-69, 83-85, т. 2).

Змістом висновку експерта № 734 від 10.09.2018 року стверджується, що потерпілому ОСОБА_16 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів м`яких тканин внутрішньої поверхні плеча лівої верхньої кінцівки з розповсюдженням на ліктьовий суглоб і переднє-ліктьову поверхню всього передпліччя до рівня кісток зап`ястка (1), долонної поверхні кисті лівої верхньої кінцівки (1), зовнішньої поверхні плеча лівої верхньої кінцівки з розповсюдженням на ліктьовий суглоб,задню поверхню всього передпліччя, тил зап`ястка, тильну поверхню кисті та 2-4-го пальців кисті (1), задньої поверхні лівої половини грудної клітки (1), заднє-бічної поверхні лівої половини грудної клітки (1), правої половини поперекової ділянки тулуба (1), переднє-бічних поверхонь колінного суглобу лівої нижньої кінцівки (1), передньої поверхні гомілко-ступневого суглобу лівої нижньої кінцівки (1), переднє-зовнішньої поверхні гомілко-ступневого суглобу правої нижньої кінцівки з переходом на тил ступні та нижню третину гомілки (1), лівої сідниці (1), задньої поверхні нижньої третини стегон обох нижніх кінцівок (1), верхнє-зовнішньої поверхні лівого плечового суглобу (1); саден шкіри тильної поверхні кисті лівої верхньої кінцівки в проекції 2-го п`ясно-фалангового суглобу (1), променевої поверхні нижньої третини передпліччя лівої верхньої кінцівки (група), тильної поверхні 2-го пальця кисті правої верхньої кінцівки в проекції 1-го між-фалангового суглобу (2), правої половини поперекової ділянки тулуба (щільна група), передньої поверхні гомілко-ступневого суглобу правої нижньої кінцівки (1), зовнішньої поверхні гомілко-ступневого суглобу правої нижньої кінцівки попереду від кісточки (1).
Такі тілесні ушкодження за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.
Група саден шкіри променевої поверхні нижньої третини передпліччя лівої верхньої кінцівки, крововиливи м`яких тканин передньої поверхні гомілко-ступневого суглобу лівої нижньої кінцівки, переднє-зовнішньої поверхні гомілко-ступневого суглобу правої нижньої кінцівки з переходом на тил ступні та нижню третину гомілки, садна шкіри гомілко-ступневого суглобу правої нижньої кінцівки могли утворитися від дії щільних шорстких предметів із обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути мотузки чи інший схожий за загальними властивостями предмет, за механізмами: «стискання» (крововиливи), «стискання-тертя» (садна), не виключено, при зв`язуванні верхніх і нижніх кінцівок потерпілого, про що свідчать локалізація, характер і властивості цих ушкоджень.
Крововиливи м`яких тканин лівої сідниці, обох стегон могли утворитися від не менше ніж дворазової дії тупого твердого предмету продовгуватої форми з обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмом «удар», про що свідчать локалізація, характер і властивості цих ушкоджень.
Характер і локалізація крововиливів м`яких тканин обох стегон не виключають можливості їх утворення від дії щільного предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути мотузка чи інший схожий за загальними властивостями предмет, за механізмом «стискання», не виключено, при зв`язуванні нижніх кінцівок потерпілого.
Інші тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись як від багаторазової окремої дії тупих твердих предметів за механізмами «удар» (крововиливи), «удар-тертя» чи «притискання-тертя» (садна), так і від стикання тіла потерпілого з тупими твердими предметами за механізмами, що зазначені вище, не виключено, при його транспортуванні в замкнутому просторі з обмеженою площею, про що свідчать локалізація, характер і властивості цих ушкоджень.
Характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого не є специфічними чи характерними для утворення при падінні людини з висоти власного зросту.
Судячи за кольором і станом загоєння тілесних ушкоджень, вони можуть мати давність утворення в час і за обставин на які вказує потерпілий.
В області анального отвору та прямої кишки потерпілого тілесних ушкоджень не виявлено (а.п. 226-228, т. 1).

Аналізуючи висновок судово-медичної експертизи в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, колегія суддів вважає, що виявлені в ОСОБА_16 численні тілесні ушкодження були спричинені саме обвинуваченими. Оскільки саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на території смт. Віньківці та Віньковецького району, спричинили останньому тілесні ушкодження. При цьому, колегія суддів враховує, що така кількість та вид видимих тілесних ушкоджень напередодні у ОСОБА_16 , в тому числі на відкритих ділянках тіла були відсутні, що стверджується показаннями всіх без виключення обвинувачених та самого потерпілого. Виключається і їх отримання внаслідок падіння потерпілого, що стверджується вищенаведеними доказами та висновком судово-медичного експерта.

Даними актів стаціонарних судово-психіатричних експертиз №№ 627 від 18.10.2018 року, № 643 від 24.10.2018 року стверджується, що ОСОБА_21 , виявляє легку розумову відсталість, психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності. Обвинувачений ОСОБА_10 виявляє легку розумову відсталість, виявляв таку й на період інкримінованих йому злочинів. Разом з тим, на період вчинення інкримінованих їм злочинів перебували поза будь-яким тимчасовим розладом душевної діяльності, а тому могли та можуть усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто відносно скоєного і на теперішній час їх можна вважати осудними. При цьому, обвинувачені в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психологічного стресу, паталогічного сп`яніння не знаходилися (а.п. 10-12, 18-20, т. 2).

З огляду на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , до яких згодом приєднався ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незаконно, поза волею ОСОБА_16 , силоміць, зв`язавши, помістивши його в автомобіль, перемістили його від домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_12 до лісового масиву, згодом до сміттєзвалища та центру селища смт. Віньковці, повністю позбавивши його можливості вільно пересуватися, безпосередньо вказує на наявність в їх діях умислу на позбавлення волі ОСОБА_16 за попередньою змовою між собою, що повністю стверджується вищенаведеними, дослідженими судом з дотриманням вимог закону доказами.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційних скарг сторони захисту про необґрунтованість порушення кримінального провадження та засудження ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченими, ні їх захисниками не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочинів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В кримінальному провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , потерпілого та свідків заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , їх захисників, які є прямо зацікавленими особами, їх роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального закону та особи потерпілого, що не можна визнати допустимими доказами.

При цьому, в матеріалах провадження не встановлено доказів, щоб ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 чи їх захисники звертались із заявами та скаргами до прокурора Городоцької місцевої прокуратури, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі досудового розслідування зі сторони органів досудового розслідування на обвинувачених, потерпілого чи свідків чинився тиск, в колегії суддів немає, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду.

Колегія суддів відхиляє твердження обвинувачених та їх захисників в тій частині, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до вчинення злочинів не причетні, а протиправні дії відносно потерпілого ОСОБА_16 вони скоїли на ґрунті неприязних відносин, а не з хуліганських мотивів.

Зокрема, як встановлено в процесі судового та апеляційного розглядів і стороною захисту не спростовано, жоден з обвинувачених не мав з потерпілим конфліктів, неприязних відносин, боргових зобов`язань, тощо.

Більше того, як в процесі судового, так і апеляційних розглядів обвинувачені, всі без виключення, в тому числі ОСОБА_11 категорично заперечили наявність будь-якого конфлікту з потерпілим, наявність в них неприязних чи боргових відносин, ствердивши, що перебували з ОСОБА_16 виключно в належних, дружніх відносинах.

В той же час, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , використовуючи незначний та надуманий привід, діючи з грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, фактично на протязі цілого дня, поза волею потерпілого утримували його, при цьому систематично наносячи йому побої та тілесні ушкодження, в тому числі спеціально заготовленим предметом дерев`яною битою, демонстративно зневажаючи загальноприйняті норми моралі, проявляючи безсоромність та грубу непристойність, знущалися над потерпілим, в тому числі утримуючи його в багажнику автомобіля, прив`язуючи до дерева, поміщаючи дерев`яну биту в його анальний отвір, а згодом роздягнувши останнього, оголеним залишили в центрі селища при значному скупчені людей, тобто у людному, громадському місці.

Вказані обставини, відсутність будь-яких неприязних відносин, конфліктів у обвинувачених з потерпілим, безпосередньо вказують на хуліганський мотив їх протиправних дій, а саме явної неповаги до суспільства, що виключає в діях обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 склад злочинів, передбачених ст. ст. 125, 126 КК України, в чому намагається переконати колегію суддів сторона захисту.
В матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань потерпілого ОСОБА_16 та самих обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в цій частині.

У зв`язку з цим підстав вважати, що потерпілий ОСОБА_16 , свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , оговорюють обвинувачених, враховуючи їх безсторонність, у колегії суддів не має.

З огляду на те, що обвинувачені для спричинення потерпілому тілесних ушкоджень використовували дерев`яну биту, такий предмет був спеціально підготовлений ними для вказаної цілі та об`єктивно міг і був використаний для спричинення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, органи досудового розслідування, з якими погодився місцевий суд, правомірно визнали биту предметом пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень.
З аналогічних підстав, є надуманими та підлягають відхиленню твердження обвинуваченого ОСОБА_10 , в тій частині, що у багажник автомобіля потерпілий заліз і перебував там з власної волі. Такі твердження повністю спростовуються вищенаведеними доказами, в тому числі показаннями самого потерпілого ОСОБА_16 , яким колегія суддів надає перевагу, оскільки вони є послідовними та повністю узгоджуються з вищенаведеними доказами, в тому числі з показаннями обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що свідчить про їх належність.

Більше того, вказані твердження потерпілого та названих свідків повністю узгоджуються з вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту, що обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ґрунтується виключно на суперечливих показаннях потерпілого в процесі судового розгляду. Оскільки їх вина у вчиненні злочинів доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експертів, які підтверджують показання потерпілого та спростовують твердження обвинувачених і їх захисників.

Як стверджується даними технічних засобів фіксування кримінального провадження, ОСОБА_10 , вільно володіє та користується українською мовою. Зокрема, як вбачається з власноручних, жодним чином не спростованих ні ОСОБА_10 , ні його захисником, пам`яток про права та обов`язки підозрюваного, його власноручних розписок, ОСОБА_10 , у встановленому законом порядку, належним чином був ознайомлений зі своїми правами, в тому числі з правом мати захисника та користуватися його допомогою. Своїм правом він скористався і з моменту затримання 11.08.2018 року йому був призначений професійний захисник (а.п. 78-85, т. 1).

ОСОБА_10 з малолітства проживає на території України, тут же закінчив загальноосвітню школу та здобув базову середню освіту.

Таким чином, ОСОБА_10 , в тому числі в процесі досудового розслідування та судового розгляду, повністю забезпечені права, передбачені законами та Конституцією України, в тому числі право користуватися допомогою захисника, давати пояснення, подавати докази, тощо.

Суд ухвалив обвинувальний вирок виключно на доказах досліджених в процесі судового розгляду, а ті розбіжності на які посилається сторона захисту є не суттєвими та такими, що впливають на встановлення істини у провадженні, ґрунтуються на вільному тлумаченні показів потерпілого та матеріалів кримінального провадження.

Ставлячи питання про скасування вироку, ні обвинувачені, ні їх захисники, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , органами досудового розслідування та судом не навели, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

В провадженні встановлено достатньо належних, об`єктивних та допустимих доказів, які дали можливість встановити істину, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Оголошена ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підозра, кваліфікація їх дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочинів, наскільки вони відомі органам досудового розслідування. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Як органами досудового розслідування, так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Зокрема, призначено та проведено судово-медичні дослідження вказаних обставин, які дали вичерпні відповіді на спірні питання, в тому числі сторони захисту.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченими, ні їх захисниками не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

При цьому, колегія суддів вважає, що відсутність допиту місцевим судом лікаря судово-медичного експерта, щодо встановлення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, на дослідженні яких наполягає сторона захисту, жодним чином не спростовує факту вчинення злочину, не впливає на доведеність вини та призначення покарання обвинуваченим.

Більше того, ряд питань на з`ясуванні яких наполягає сторона захисту носять юридичний характер та знаходяться поза межами знань фахівців у галузі медицини та вирішені судом при ухвалені вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення в частині апеляційних доводів сторони захисту, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів та осіб обвинувачених.

Зокрема, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх особливості, особу кожного з них, зокрема характеристики, сімейний стан, роль кожного у вчиненні злочинів, спосіб та механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, обтяжуючі покарання обставини.
Як стверджується матеріалами провадження вину у вчиненні злочинів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не визнали навіть під тиском зібраних у провадженні доказів, даних виявлення жалю, спроби виправити ситуацію у провадженні не встановлено, не вживали достатніх заходів для досягнення порозуміння з потерпілим.

Призначаючи обвинуваченим покарання місцевий суд врахував, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнані винними у вчиненні ряду злочинів, частина з яких є тяжкими, спосіб та механізм вчинення хуліганських дій відносно потерпілого, роль кожного, де ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в тому числі за допомогою дерев`яної палиці, будучи активними виконавцями злочинів, знущалися з потерпілого, скоєння ними злочинів в стані алкогольного сп`яніння, а також наявності рецидиву злочинів у ОСОБА_11 , що обтяжує їх покарання, те що збитки спричинені злочинами не відшкодовані, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, прийшов до обґрунтованого висновку, що їм слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, лише у виді позбавлення волі.

При цьому, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі, враховуючи роль кожного у вчиненні злочинів, при даних конкретних обставинах провадження та особах обвинувачених, які раніше судимі та притягувалися до кримінальної відповідальності, за наявності обтяжуючих покарання обставин, є достатнім для їх виправлення та попередження скоєння ними нових кримінальних правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.
А тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання внаслідок його суворості.

Те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 посередньо характеризуються за місцем проживання та мають молодий вік, не спростовує встановлених судом обставин і висновків та не дає підстав вважати, що виправлення обвинувачених можливе при призначенні більш м`якого покарання.
З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду в межах апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :

Вирок Ярмолинецького районного суду від 7 червня 2019 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4