Ухвала

2 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 623/3104/17
провадження № 51-3673 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 покликаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року та закрити кримінальне провадження за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст.263 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України(далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 3, 6 цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Покликаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Однак, захисником вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримано.
Вказуючи у касаційній скарзі на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, захисникне вказав, у чому конкретно з огляду на положення статей 412, 413 КПК полягають такі порушення при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, з огляду на положення статей 84, 91, 94, 370, 404, 412, 413, 415, 419 цього Кодексу та належним чином не обґрунтував своїх доводів у цій частині.
Одночасно захисник не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги на вирок, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі та вироку надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.
Отже, покликаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Окрім того, подана касаційна скарга містить суперечності, оскільки з її вступної та мотивувальної частин вбачається, що захисник не погоджується з вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року та ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, та в додатках надає копії вказаних рішень, проте в прохальній частині касаційної скарги висловлює думку лише щодо вироку суду Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Крім того, всупереч вимогам ч. 6 ст. 427 КПК до касаційної скарги не додано копій її додатків у кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд,
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, залишити без руху та надати йому десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3