Ухвала
31 липня 2019 року
м. Київ
Справа № 589/1863/16-к
провадження № 51-3752ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 03 липня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 у суді першої інстанції.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст.427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.427 КПК України, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необгрунтованість судових рішень. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Згідно вимог ч.1 ст.438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст.412 КПК України);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст.413 КПК України);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст.414 КПК України).
Отже, покликаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх ухваленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що, відповідно до ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги захисникаОСОБА_5 фактично зводяться до покликань щодо недопустимості доказів кримінального провадження, що, в силу статей 433, 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, у касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 не конкретизує яких саме істотних порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи кримінальне провадження щодо засудженого ОСОБА_4 , та не обґрунтував у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом як вирокусуду першої інстанції, так і ухвали апеляційного суду, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Статтею 425 КПК України встановлено перелік осіб, які мають право на касаційне оскарження.
Відповідно до ч.4 ст.427 КПК України, якщо касаційну скаргу подає захисник, до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.
Згідно із пунктами 1, 2 ч.1 ст.50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:
- свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю;
-ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Крім того, згідно з вимогами ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до п.9 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.
Тобто, в порушення вищевказаних вимог законодавства України, адвокатом ОСОБА_5 не додано до касаційної скарги належним чином оформлених документів, що підтверджують його повноваження представляти інтереси засудженого ОСОБА_4 та які надавали б йому право посвідчувати копії документів у справі на стадії касаційного провадження, тому захиснику необхідно долучити оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження, відповідно до вимог КПК.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд,
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, залишити без руху та надати йому десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3