Справа № 500/5776/18
Провадження № 1-в/500/86/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про направлення для відбування призначеного покарання

11 вересня 2019 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
представник органу з питань пробації ОСОБА_4 ,
засуджена ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі Одеської області подання Ізмаїльського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області (далі орган з питань пробації) про скасування випробування та направлення для відбування призначеного покарання відносно

ОСОБА_5 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїла Одеської області, громадянки України, із середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимої:

01.11.2016 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2018 р. штраф замінений на покарання у виді громадських робіт на строк 50 годин,

засудженої вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.01.2019 р. за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до чотирьох років та шести днів позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на три роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України,

встановив:

Орган з питань пробації звернувся до суду з поданням на підставі ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК), ч. 2 ст. 78 Кримінального кодексу України (далі КК) для вирішення питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженої ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання. Орган з питань пробації посилається на те, що вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 29.01.2019 р. на ОСОБА_5 покладений, в тому числі, обов`язок, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу). 12 березня 2019 року ОСОБА_5 були роз`яснені порядок та умови відбування покарання та здійснення нагляду, відповідальність за їх порушення, її права та обов`язки. ОСОБА_5 під підпис була ознайомлена з покладеними судом обов`язками, а також з положеннями ч. 3 ст. 164 КВК. Їй видане направлення до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості для працевлаштування або постановки на облік як безробітної, однак ОСОБА_5 відмовилась від отримання направлення, пояснивши, що працевлаштуватися не може за станом здоров`я, але документи на підтвердження інвалідності відсутні. ОСОБА_5 не працевлаштувалася і 08 квітня 2019 року їй було винесене попередження. 15 квітня 2019 року ОСОБА_5 винесене друге попередження за невиконання обов`язку працевлаштуватися або за направленням звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітної та працевлаштуватися.

ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення подання, пояснюючи, що не може працевлаштуватися за станом здоров`я.

Представник органу з питань пробації у судовому засіданні подання підтримав, просив суд скасувати засудженій ОСОБА_5 випробування та направити її для відбування призначеного судом покарання.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні подання органу з питань пробації підтримав, також просив суд скасувати випробування та направити ОСОБА_5 для відбування покарання, оскільки ОСОБА_5 не виконує покладений судом обов`язок, що свідчить про її небажання стати на шлях виправлення.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи та документи, надані під час судового розгляду, дійшов висновку, що подання органу з питань пробації підлягає задоволенню, а засуджену ОСОБА_5 необхідно направити для відбуття призначеного покарання з таких підстав.

Так, 29 січня 2019 року ОСОБА_5 засуджена Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України, в силу ст. 71 КК України, до чотирьох років шести днів позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на три роки з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Відповідно до даних Підписки, складеної 12.03.2019 р., ОСОБА_5 були роз`яснені покладені судом обов`язки, а також вона була попереджена про те, що у випадку невиконання обов`язків, покладених судом, або систематичного вчинення правопорушень, що призводять до адміністративних стягнень і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання (а.п. 16).

12 березня 2019 року орган з питань пробації видав ОСОБА_5 направлення до центру зайнятості державної служби зайнятості (а.п. 23). На направленні міститься запис від імені ОСОБА_5 про те, що від направлення вона відмовляється, оскільки за станом здоров`я не може працевлаштуватися.

08 квітня 2019 року орган з питань пробації застосував до засудженої ОСОБА_5 письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання у випадку подальшого невиконання обов`язків, покладених судом (а.п. 54).

Однак, незважаючи на застосоване попередження про скасування випробування ОСОБА_5 не працевлаштувалася і не звернулася до центру зайнятості.

В Анкеті від 12.03.2019 р. ОСОБА_5 зазначає, що стан здоров`я незадовільний, проходить комісію для отримання групи за станом здоров`я (а.п. 15). У поясненнях від 12.03.2019 р. зазначає, що в неї плани отримати групу за станом здоров`я та оформити пенсію, вести законослухняний спосіб життя, від направлення в центр зайнятості відмовляється оскільки за станом здоров`я вона не може працювати (а.п. 14).

Однак, 15 квітня 2019 року та 11.09.2019 року ОСОБА_5 дала пояснення про те, що групи інвалідності у неї немає (а.п. 62)

Згідно з даними довідки КНП Ізмаїльської міської ради «Ізмаїльська міська центральна лікарня» від 13.03.2019 р., ОСОБА_5 з 10.02.2014 р. знаходилася на профілактичному обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: «Психічні поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів зі шкідливими наслідками для здоров`я», з 12.02.2019 р. знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-нарколога КНП ІМР «ІМЦЛ» з діагнозом: «Психічні поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів (а.п. 29).

В матеріалах особової справи наявні протоколи комп`ютерної томографії ОСОБА_5 , однак вони не містять відомостей про її захворювання (а.п. 60, 61).

Наявність в особи інвалідності не є перешкодою для працевлаштування, оскільки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про зайнятість населення», до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать особи з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

По-перше, суду не надано належних та достатніх доказів наявності у ОСОБА_5 захворювань, які впливають на її працездатність.

По-друге, ті обставини, що засуджена взагалі відмовилася отримати направлення в центр зайнятості, та незважаючи на попередження про скасування випробування так і не прцевлаштувалася, свідчить про свідоме небажання виконувати покладений судом обов`язок та, відповідно, стати на шлях виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 78 КК, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 164 КВК звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Згідно ч. 1 ст. 166 КВК якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Частиною ж 2 ст. 166 КВК подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

А ч. 3 зазначеної статті передбачено, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Відповідно до абз. 2 п/п 6 п. 1 Розділу ІХ Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.01.2019 р. № 272/5, засудженому надається 10 днів для звернення за направленням уповноваженого органу з питань пробації до центру зайнятості для реєстрації як безробітного. Якщо звільнений від відбування покарання з випробуванням у встановлений строк без поважної причини не з`явився до центру зайнятості та самостійно не працевлаштувався, уповноважений орган з питань пробації відбирає у засудженого письмове пояснення про причини ухилення від виконання обов`язку, застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання та надає ще 10 днів для звернення до центру зайнятості.

Як було вище зазначено, після застосування до ОСОБА_5 08 квітня 2019 року письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання, протягом наступних 10 днів вона не працевлаштувалася і не звернулася до центру зайнятості. Більше того, вона не працевлаштувалася і не стала на облік в центрі зайнятості і в подальшому, навіть на момент розгляду судом подання про скасування випробування.

Встановлені судом обставини вказують на те, що ОСОБА_5 мала реальні можливості виконати покладений на неї обов`язок, а факт його невиконання свідчить про небажання засудженої стати на шлях виправлення.

Таким чином, досліджені докази свідчать про те, що ОСОБА_5 , не зважаючи на застосоване попередження органу з питань пробації, без поважних причин не виконує покладений на неї обов`язок, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що подання органу з питань пробації про скасування випробування та направлення засудженої ОСОБА_5 для відбування призначеного покарання має бути задоволене.

Керуючись ч. 2 ст. 78 КК України, ст. 166 КВК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

ОСОБА_5 , засуджену вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.01.2019 р. за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до чотирьох років та шести днів позбавлення волі, звільнену від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на три роки, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України, направити для відбування призначеного вироком покарання у виді чотирьох років шести днів позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення ухвали до виконання та фактичного її затримання.

З набранням ухвалою законної сили, з метою її виконання ОСОБА_5 затримати та взяти під варту.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1