Справа № 372/3764/18
Провадження № 1-кп-185/19
В И Р О К
іменем України

27 вересня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001037 від 21.10.2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, неповну середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: 05.05.2001 Мінським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 17.02.2005 Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі; 22.07.2008 Голосіївським районним судом міста Києва за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту; 08.09.2009 Голосіївським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 19.07.2012 Голосіївським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 125, ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 умисно наніс потерпілій легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за таких обставин.

20 жовтня 2018 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, точно часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , в кімнаті житлового будинку вчинив сварку із своєю матір`ю ОСОБА_8 , під час якої ОСОБА_6 реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, наніс їй в область правої гомілки один удар ножем, який тримав у лівій руці та який приніс із собою, при цьому спричинивши останній тілесне ушкодження у вигляді різаної рани правої гомілки.

Згідно з висновком експерта №112 від 02.11.2018, у ОСОБА_8 , 1958 року народження, згідно наданої медичної документації, виявлене тілесне ушкодження у вигляді різаної рани правої гомілки. Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії предметом з ріжучими властивостями, за часом утворення може відповідати терміну, вказаному в ухвалі слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи та відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні вказаного злочину визнав частково, визнав фактичні обставини спричинення потерпілій тілесних ушкодження саме ним, однак не погоджувався із винуватістю у скоєнні інкримінованого злочину, посилався на неправильну кваліфікацію діяння, показав, що вдень він приїхав до своєї матері в будинок АДРЕСА_3 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, між ними виникла сварка, під час якої він випадково поранив їй ногу ножем, який мав із собою, гроші потерпіла йому дала добровільно, телефон брав лише для того, щоб викликати швидку допомогу, після чого віддав їй, зокрема телефон «LG» повернув матері, а телефон «Флай» поклав на шафу у кімнаті, детально механізм заподіяння ушкоджень не пам`ятає, заперечив наявність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, не вважав свої діяння злочином, просив не позбавляти волі, посилаючись на відсутність намірів вчиняти злочини у подальшому.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину повністю доведена показами потерпілої, свідків, письмовими і речовими доказами.

Так, потерпіла в судовому засіданні показала, що виявлене у неї тілесне ушкодження дійсно наніс їй обвинувачений, який є її сином, однак від детального опису обставин злочину ухилилась, відмовилась від надання інших показань, посилаючись на ст.63 Конституції України.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 показали, що у 2018 році приймали участь у слідчому експерименті, під час якого потерпіла добровільно розповідала про те, як її син обвинувачений у кімнаті будинку в с.Старі Безрадичі ножем наніс їй тілесне ушкодження.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину також підтверджується поданими суду письмовими і речовими доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 22.10.2018 року з фототаблицею, де зафіксовано місце події, зокрема плями крові потерпілої на ліжку та підлозі кімнати будинку (т.1 а.с.206-220);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.10.2018 року за участю потерпілої, а також відтвореним відеозаписом цієї слідчої дії, якими підтверджуються факт і частково обставини заподіяння потерпілій ножового поранення саме обвинуваченим, місце та орієнтовний час вчинення злочину (т.1 а.с.226-230);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 22.10.2018 року, яким підтверджується впізнання потерпілою ножа, яким їй заподіяв поранення обвинувачений (т.1 а.с.231-234);

- медичною довідкою від 21.10.2018 року, якою підтверджується наявність у потерпілої різаної рани правої гомілки (т.1 а.с.238);

- висновком експерта № 112 від 02.11.2018 року, яким підтверджується, що у ОСОБА_8 , 1958 року народження, згідно наданої медичної документації, виявлене тілесне ушкодження у вигляді різаної рани правої гомілки. Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії предметом з ріжучими властивостями, за часом утворення може відповідати терміну, вказаному в ухвалі слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи та відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я (т.1 а.с.239-240);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.10.2018 року за участю обвинуваченого, яким підтверджується факт і частково обставини заподіяння потерпілій ножового поранення саме обвинуваченим, місце та орієнтовний час вчинення злочину (т.2 а.с.10-12);

- висновком судово-психіатрічного експерта № 555 від 28.11.2018 року, згідно якого за результатами поведеної у справі комплексної судової психолого-психіатрічної експертизи встановлено те, що ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій страждав на розлад особистості по емоційно нестійкому типу (психопатію), міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, страждає на розлади психіки та поведінки внаслідок комбінованого вживання опіоїдів та алкогольних напоїв, потребує лікування від наркотичної та алкогольної залежності, протипоказань для такого лікування не виявлено, йому притаманні індивідуально-психологічні особливості у вигляді егоцентризму, нестійкої самооцінки, легко ураженого самолюбства, проблемності міжособистснісного спілкування, заниження вольового контролю та переважання емоційної логіки в мотивації поведінки, які знайшли своє відображення в досліджуваній ситуації, але впливу на його свідомість та діяльність вони не здійснили (т.2 а.с.25-27).

Суд вважає, що дії обвинуваченого слід перекваліфікувати на ч.2 ст.125 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному нанесенні потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України суд враховує наступне.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, 20.10.2018 року приблизно о 16 год. 30 хв., точно часу досудовим розслідуванням не встановлено, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, зайшов на не огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де через вхідні двері потрапив у житловий будинок, який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , в кімнаті якого в цей час перебувала його мати ОСОБА_8 . Перебуваючи у вказаному будинку, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникла сварка, під час якої ОСОБА_6 реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодінням чужим майном, напав на потерпілу, та наніс їй в область правої гомілки один удар ножем, який тримав у лівій руці та який приніс із собою, при цьому спричинивши останній тілесне ушкодження у вигляді різаної рани правої гомілки, подавивши таким чином волю потерпілої до опору, після чого скориставшись безпорадним станом потерпілої, із кімнати будинку незаконно заволодів грошовими коштами в сумі 380 гривень, що знаходилися в гаманці потерпілої, мобільним телефоном марки «LG» P698, мобільним телефоном марки «Fly» FS 509 Nimbus 9, та моторолером марки «Honda» Dio 34, 2008 року випуску, без номерного знаку, який знаходився у кімнаті, розташованій поруч виходу з будинку, після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, таким чином вчинивши напад з метою заволодіння чужим майном, при цьому спричинивши своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 11008, 01 грн. (одинадцять тисяч вісім гривень 01 коп.).

Згідно з висновком експерта №112 від 02.11.2018, у ОСОБА_8 , 1958 року народження, згідно наданої медичної документації, виявлене тілесне ушкодження у вигляді різаної рани правої гомілки. Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії предметом з ріжучими властивостями, за часом утворення може відповідати терміну, вказаному в ухвалі слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи та відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №12-4/1813 від 15.11.2018, ринкова вартість моторолера марки «Honda» Dio 34, 2008 року випуску, який був придбаний у 2015 році бувшим у використанні, у справному робочому стані, без механічних пошкоджень, станом на 20.10.2018 становила 9346,67 грн. (дев`ять тисяч триста сорок шість грн. 67 коп.) Ринкова вартість мобільного телефону марки «Fly» FS 509 Nimbus 9, який був придбаний новим в 2017 році, в справному робочому стані без механічних ушкоджень, станом на 20.10.2018 становила 1016,67 грн. (одну тисячу шістнадцять грн. 67 коп.). Ринкова вартість мобільного телефону марки «LG» P698 чорного кольору, який був придбаний в 2015 році, в справному робочому стані без механічних ушкоджень, станом на 20.10.2018 становила 264,67 грн. (двісті шістдесят чотири грн. 67 коп.).

Тобто, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час судового розгляду обвинувачений заперечив наявність у нього корисливого мотиву і умислу на заволодіння майном потерпілої, при цьому визнавав, що саме він ножем заподіяв поранення потерпілій, однак посилався на те, що це діяння було скоєне ним без поєднання із нападом на потерпілу з метою заволодіння чужим майном. Будь-якими доказами це не спростовано. Очевидців заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, окрім неї самої, досудовим розслідуванням не встановлено. Поряд з тим під час судового розгляду потерпіла відмовилась від своїх раніше наданих на стадії досудового розслідування показань, які викривали обвинуваченого як особу, що вчинила розбій, надала показання, в яких лише підтвердила факт заподіяння їй ножового поранення обвинуваченим, в іншій частині відмовилась свідчити проти свого сина на підставі ст.63 Конституції України. За таких обставин, враховуючи принцип безпосередності дослідження судом доказів, суд покладає в основу вироку показання потерпілої саме в суді та не може грунтувати висновки про винуватість на основі показань потерпілої на стадії досудового розслідування.

Суд погоджується із доводами сторони обвинувачення, що іншими дослідженими судом письмовими і речовими доказами, в тому числі протоколом проведення слідчого експерименту, протоколом огляду місця події, протоколом затримання загалом підтверджується факт заволодіння обвинуваченим майном потерпілої, яке зазначене у обвинувальному акті. Однак доводи обвинувачення про протиправність такого діяння залишились недоведеними.

Так, обвинувачений під час судового розгляду стверджував, що кошти йому його мати надала добровільно, телефон він взяв лише один і виключно з метою викликати швидку, розпорядитись ним на свій розсуд він наміру не мав, потерпіла не заперечувала проти передання йому телефонів та після словесної сварки врешті погодилась дозволити йому керувати мопедом. Будь-якими доказами це не спростовано.

Потерпіла, яка є його матір`ю, та свідок ОСОБА_11 , яка є його дружиною, відмовились свідчити проти обвинуваченого ОСОБА_6 , чим скористались своїм конституційним правом, тому суд не вирішує питання про правові наслідки зміни та відмови від показань. При наданні показань в суді потерпіла стверджувала, що внаслідок діянь обвинуваченого матеріальна і моральна шкода їй не заподіяна, не повідомила суду будь-яких відомостей, які б вказували на обставини вчинення відносно неї розбою. Оцінюючи показання потерпілої та обвинуваченого, свідків суд враховує близькі родинні відносини між обвинуваченим, потерпілою та свідком ОСОБА_11 , тому припускає можливість добровільного передання майна потерпілої близькому родичу своєму сину, тобто правомірного заволодіння майном потерпілої без порушення кримінального закону. Враховуючи викладене, сама потерпіла в суді не спростувала захисну позицію обвинуваченого, частково її підтвердила, очевидців заволодіння майном не встановлено, допитані судом свідки не підтвердили обставини вчинення розбою, тому суд тлумачить сумніви в цій частині обвинувачення на користь обвинуваченого. За таких обставин, суд вважає, що об`єктивна сторона інкримінованого злочину залишилась недоведеною, оскільки обставини, які б вказували на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном залишились недоведеними належними і допустимими доказами.

Аналіз свідчень обвинуваченого, потерпілої та свідків в суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати покази обвинуваченого в частині підтвердження факту і частково механізму спричинення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень саме ним правдивими, послідовними і переконливими, оскільки вони узгоджуються із висновками експертиз та показами свідків і потерпілої.

Відомостей про те, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження могли бути нею отримані у будь-якому іншому місці, у будь-яких інший час, за будь-яких інших обставин, які б мали суттєве значення, внаслідок діянь будь-якої іншої особи, ніж це передбачено обвинуваченням, жодним учасником розгляду суду не повідомлено. При цьому потерпіла та обвинувачений в суді підтвердили факт заподіяння ножового поранення потерпілій саме обвинуваченим, хоч і посилались на відмінну від позиції обвинувачення направленість умислу.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт спричинення потерпілій виявленого у неї тілесного ушкодження саме обвинуваченим.

Протирічливі посилання сторони захисту на обставини, які характеризують суб`єктивну сторону такого діяння суд вважає непослідовними, непереконливими і необґрунтованими, направленими на уникнення відповідальності за скоєне. Зокрема, частково неправдиві показання обвинуваченого щодо обставин, за яких у його руці з`явився ніж під час сварки із потерпілою, за яких обставин він його застосував, яке було розташування обох учасників сварки під час удару, яким способом і за якого механізму було спричинено ножове поранення свідчать про непереконливість і неконкретизованість позиції сторони захисту. При цьому викладений у обвинувальному акті механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій підтверджено належними і допустимими доказами, зокрема висновком судово-медичної експертизи, сукупністю інших доказів. Суд вважає, що обвинувачений саме умисно, діючи із прямим умислом заподіяв своїй матері ножове поранення з неприязнених відносин під час сварки.

Оскільки умисел обвинуваченого був направлений на заподіяння тілесних ушкоджень без конкретизації ступеню їх тяжкості, відповідальність він повинен нести за фактично спричинені тілесні ушкодження, а саме за заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи обвинувачення про наявність у діях обвинуваченого ознак складу іншого, більш тяжкого злочину - розбою, направленість умислу обвинуваченого на заволодіння чужим майном тощо є припущеннями, сумнівними, тому не можуть покладатись в основу вироку з огляду на наступне.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 370 КПК України вимагає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Беручи до уваги наведені вище процесуальні норми, суд вважає, що оцінка доказів у даному кримінальному провадженні та відповідні висновки мають ґрунтуватись на стандарті доказування «поза розумним сумнівом».

Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини сформульовані ним у п. 54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. В інших рішеннях (зокрема, рішення у справі «Сергій Савенко проти України» від 24.10.2014 року, рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства») Європейський суд з прав людини зауважує, що таке доведення може випливати із співіснування достатньо сильних, чітких і таких, що підтверджують один одного, умовиводів або аналогічних неспростовних презумпцій факту.

При оцінці доказів суд також застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», визначений п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України».

Разом з тим суд зауважує, що конкретних правил формулювання таких умовиводів та неспростовних презумпцій факту ані в прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, ані в чинному законодавстві України не встановлено, однак критерій доказування поза розумним сумнівом втілений у загальному правилі оцінки доказів, яке сформульоване у статті 94 КПК України.

Оцінивши доводи сторін кримінального провадження та надані ними докази, суд вважає, що з суб`єктивної сторони умисел на завдання потерпілій ножового поранення з огляду на обстановку виник у обвинуваченого раптово під час сімейної сварки, однак без умислу здійснити напад з метою заволодіння чужим майном. Завдаючи удару потерпілій, обвинувачений як доросла дієздатна людина, не міг не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій і не передбачати, що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар ножем по тілу потерпілої обвинувачений не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілій. Тобто, в даному випадку він діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно. Доводи сторони обвинувачення на наявність корисливого мотиву, мети особистого збагачення не знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, окремі твердження слідчого у обвинувальному акті щодо вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном не узгоджуються із фактичними обставинами кримінального провадження, не відповідають стандарту доказування «поза розумним сумнівом», а обвинувачення в цій частині ґрунтується на припущеннях та є сумнівним.

Із врахуванням наведених вище мотивів, дотримуючись принципів верховенства права, законності, змагальності сторін, диспозитивності кримінального судочинства, суд тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого, тому відкидає докази обвинувачення в частині наявності кваліфікуючих ознак розбою.

За таких обставин, суд вважає кваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 діяння за ч. 2 ст. 187 КК України неправильною, оскільки вона не враховує всю сукупність фактичних обставин, що мають значення для кваліфікації.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд вважає, що дії ОСОБА_6 слід вірно кваліфікувати саме за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному нанесенні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його особу та відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання, досудову доповідь органу з питань пробації.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не має офіційного місця роботи та джерела доходів, негативно характеризується, враховуючи думку потерпілої, яка просила не карати обвинуваченого суворо, не позбавляти його волі, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, оскільки такий вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому суд вважає неможливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки його виправлення неможливе без відбування покарання.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою слід змінити на більш м`який, оскільки ризики, які приймались до уваги судом при його обранні, суттєво зменшились, потерпіла наполягала на негайному звільненні обвинуваченого з під варти, що узгоджується із клопотанням сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який. При цьому слід також врахувати, що станом на час винесення вироку призначене судом покарання обвинувачений фактично відбув протягом строку попереднього ув`язнення в умовах слідчого ізолятора. Враховуючи викладене, запобіжний захід обвинуваченому слід змінити на домашній арешт, звільнивши його з-під варти в залі судового засідання, оскільки такий запобіжний захід буде достатнім для виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Цивільний позов у справі не пред`являвся.

Речові докази - моторолер марки «Хонда Діо», що переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_8 слід їй залишити як законному володільцеві; DVD-R диски з відеозаписами слідчих дій слід залишити при матеріалах кримінального провадження; розкладний ніж, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Обухівського ВП ГУНП в Київській області слід знищити як такий, що не представляє цінності; мобільний телефон марки «LG» з картою пам`яті та сім-картою, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Обухівського ВП ГУНП в Київській області, слід повернути потерпілій як законному володільцеві.

Судові витрати слід стягнути із обвинуваченого в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу змінити з утримання під вартою в державній установі «Київський слідчий ізолятор» на домашній арешт в період часу з 22-00 год. до 06-00 год. наступної доби, звільнивши його з-під варти у залі судового засідання.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду в період часу з 22-00 год. до 06-00 год. наступної доби;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з потерпілою.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Визначити строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту тривалістю в два місяці - до 27 листопада 2019 року включно.

Контроль за виконанням умов запобіжного заходу покласти на Обухівський ВП ГУ НП в Київській області.

Час відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 22 жовтня 2018 року, зарахувавши йому в термін відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі у відповідності до частин 1,5 статті 72 Кримінального кодексу України.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 715 гривень.

Речові докази моторолер марки «Хонда Діо» залишити ОСОБА_8 ; DVD-R диски з відеозаписами слідчих дій залишити при матеріалах кримінального провадження; розкладний ніж знищити; мобільний телефон марки «LG» з картою пам`яті та сім-картою повернути ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1