Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/437/19
Провадження № 1-кп/480/243/19
ВИРОК
Іменем України
20 вересня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження № 0000078, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2019 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Трихати Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з неповною базовою середньою освітою, раніше не судимого, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

10.02.2019 року, близько 00 години 30 хвилин ОСОБА_6 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 перебували за баром «Макарон», який розташований за адресою: вул.Жовтнева, с.Трихати Миколаївського району Миколаївської області. В цей час за баром знаходився ОСОБА_7 зі своїми знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які розмовляли на особисті теми.
ОСОБА_6 з ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в ході чого, ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив словесну сварку з ОСОБА_7 .
Під час сварки у ОСОБА_6 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізуючи задумане, ОСОБА_6 кулаком правої руки наніс один удар ОСОБА_7 в область обличчя, в результаті чого останній впав на спину та знепритомнів.
У результаті вказаних дій ОСОБА_7 спричинено ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин лівої щоки, струсу головного мозку.
По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться легких тілесних пошкоджень.

Отже, враховуючи вищевикладене: 1) місце вчинення кримінального правопорушення територія за баром «Макарон», який розташований за адресою: вул.Жовтнева с.Трихати Миколаївського району Миколаївської області; 2) час вчинення кримінального правопорушення 10.02.2019 року близько 00 години 30 хвилин ; 3) спосіб вчинення кримінального правопорушення нанесення тілесних ушкоджень; 3) форма вини умисна; 4) мотиви кримінального правопорушення спричинення потерпілому тілесних ушкоджень; 5) наслідки вчинення кримінального правопорушення спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді припухлості м`яких тканин лівої щоки, струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 10.02.2019 року, в нічний час, близько 00 години 30 хвилин ОСОБА_6 разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 перебували за баром «Макарон», який розташований за адресою: вул.Жовтнева с.Трихати Миколаївського району Миколаївської області. В цей час за баром знаходився ОСОБА_7 зі своїми знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які розмовляли на особисті теми. Після чого, ОСОБА_6 з ОСОБА_9 підійшли до ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в ході чого, ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив словесну сварку з ОСОБА_7 . Під час сварки у ОСОБА_6 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізуючи задумане, ОСОБА_6 кулаком правої руки наніс один удар ОСОБА_7 в область обличчя, після чого за необережності у вигляді злочинної самопевності, не втримавши рівновагу, впав на ОСОБА_7 .
У результаті вказаних дій ОСОБА_7 спричинені ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тілесних пошкоджень, що призвело до тривалого розладу здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_6 суду пояснив, що приблизно взимку цього року, точної дати він не пам`ятає, близько 01 годин 00 хвилин біля бару Макарон в с.Трихати Миколаївського району Миколаївської області побачив ОСОБА_7 , який виражався нецензурною лайкою. ОСОБА_6 зробив йому зауваження, однак останній належних висновків не зробив. Тому ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 1 чи два удари по обличчю, точно не пам`ятає. ОСОБА_7 упав. Після цього їх розійняли і ОСОБА_6 хотів нанести ОСОБА_7 ще один удар, однак не втримався і упав на потерпілого.
Додатково, обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що вину у скоєному визнає, однак не кається та вибачатися перед потерпілим не буде.
Щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що визнає його у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав обставини, викладені у обвинувальному акті і дав такі покази. Так, у лютому 2019 року, 11 чи 12 числа (точної дати не пам`ятає), він разом зі своїми друзями відпочивав у барі Макарон в с.Трихати Миколаївського району Миколаївської області. Потім він та його товариш ОСОБА_10 вийшли надвір, до вбиральні, де до них підійшла ОСОБА_12 . У той час, повз проходив ОСОБА_6 разом зі своєю дівчиною. Підійшовши ОСОБА_6 розпочав розмову у нецензурній формі. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 штовхнули один одного і розійшлися. Згодом, ОСОБА_6 наніс йому один удар в обличчя, після якого вони обидва упали, а потерпілий втратив свідомість.
Прийшовши до тями, ОСОБА_13 пішов на зупинку громадського транспорту, звідки його забрав батько та повіз додому. А згодом, він звернувся до лікарні у зв`язку із поганим самопочуттям.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, перевіривши істинність й добровільність визнавальних показів обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України повністю доведена.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження та за ст.128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. Однак, вину у скоєному злочині визнав.
Відповідно до досудової доповіді, наданої на запит суду, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній.
Також, суд враховує вік, спосіб життя (не одружений, офіційно не працює) обвинуваченого ОСОБА_6 ; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст.12 КК України, що відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Обставинами, які пом`якшують покарання є активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді обмеження волі в межах, передбачених санкціями ч.1 ст.125 КК України ст.128 КК України із застосуванням положень ст.75 КК України.

У кримінальному провадженні заявлений цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2019 року за № 0000078 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України.

Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 887 грн 96 коп, суд дійшов до наступного.

Частиною 1 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст.129 КПК України).
У судовому засіданні встановлено, що матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_7 , завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 на загальну суму 887 грн 96 коп, не відшкодована, а тому суд вважає за необхідне стягнути її з обвинуваченого.

Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн 00 коп, суд дійшов до наступного.
Відповідно до п 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому ОСОБА_7 моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивачів, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови Пленуму роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4).

У судовому засіданні встановлено, що внаслідок ситуації, яка досліджена у кримінальному провадженні, ОСОБА_7 були заподіяні негативні психоемоційні переживання (душевні та фізичні страждання).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п.9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та бере до уваги те, що внаслідок ситуації, яка досліджена у кримінальному провадженні, ОСОБА_7 були заподіяні негативні душевні та фізичні страждання

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди у повному обсязі, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_6 30000 грн 00 коп, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_7 , з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань потерпілого, а також з огляду на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , у тому числі його сімейний та майновий стан.

В цілому, суд дійшов висновку про необхідність задоволення цивільного позову потерпілого у повному обсязі.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувався.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України 1 (один) рік обмеження волі;

- за ст.128 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2019 року за № 0000078 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України задовольнити

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 887 (вісімсот вісімдесят сім) грн 96 коп та моральну шкоду у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп, а всього 30887 (тридцять тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн 96 коп.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_14

20.09.2019