Справа 753/4539/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3084/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

3 грудня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Цибулів Монастирищенського району, Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого охоронцем у ТОВ «Охоронний Альянс Груп», зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 , 21 січня 2019 року близько 20 години 41 хвилин, перебуваючи на задньому дворі магазину «БІЛЛА», за адресою: м. Київ, вул. Гришка, 3, на ґрунті раптово виниклої неприязні, яка з`явилася в результаті словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс один удар правою ногою в область грудей потерпілого, від якого останній втратив рівновагу та впав на підлогу, після чого ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, наніс потерпілому ОСОБА_9 почергово близько двадцяти шести ударів кулаками обох рук та один удар правою ногою в область тулуба та живота, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді просочуючих великовогнищевих крововиливів в м`які тканини живота, передньої поверхні грудної клітки зліва (дві ділянки), прямі переломи 2-3-го ребер зліва по середньо-ключичній лінії; подвійні (фрагментарні) переломи 5-8-го зліва поміж пригруднинною та умовною вертикальною лінією, яка проходить поміж середньо-ключичною та передньою пахвовою лініями на різних рівнях з ознаками повторної травматизації та розривами пристінкової плеври; непрямих переломів 9-го ребра зліва по передній пахвовій лінії, 7, 9-10-го ребер зліва по задній пахвовій ліній; три черезкапсулярних розриви печінки: лівобічний гемоторакс (крововилив у ліву плевральну порожнину приблизно 300 мл. рідкої крові); гемоперитонеум (крововилив у порожнину очеревини приблизно 1300 мл. рідкої крові з темно-червоними пухкими її згортками); гістологічних морфологічних ознак забою серця з крововиливами в епікарді та міокарді, крововиливів в тканини підшлункової залози та легкі тілесні ушкодження у вигляді чотирьох саден на обличчі.

Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_9 помер приблизно через годину на відстані близько 100 метрів від місця вчинення злочину.

Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання змінити та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнити ОСОБА_8 від відбування з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог захисник послався на те, що вирок суду є необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом першої інстанції так і не було встановлено точного часу вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та не усунуто розбіжності у показах свідків і самого обвинуваченого. Вважає, що судом необґрунтовано відмовлено в застосуванні при призначенні ОСОБА_8 покарання вимог ст.ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника та обвинуваченого, які частково підтримали подану апеляційну скаргу, просили вирок в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, пом`якшити призначене покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнити ОСОБА_8 від відбування з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що не оспорюється захисником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 .

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника стосовно невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку вбачається, що суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_8 повною мірою дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою молодого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює охоронцем в ТОВ «Охоронний Альянс Груп», за місцем проживання та роботи характеризується задовільно. Згідно даних висновку судово-психіатричного експерта №109 від 21.02.2019 року ОСОБА_8 в період часу, до якого відноситься діяння, не виявляв ознак будь-якого психічного розладу і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_8 не виявляє ознак будь-якого психічного розладу, за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. У ОСОБА_8 не виявлено клінічних ознак хронічного алкоголізму та наркоманії, лікування з цього приводу він не потребує. Судом враховані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 - щире каяття, критичне ставлення до вчиненого. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції визнав, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, оскільки саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з вимогами ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як вбачається з вироку, судом визнано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 - щире каяття, критичне ставлення до вчиненого, проте враховуючи особу обвинуваченого, його поведінку під час та після вчинення злочину, наслідків вчиненого діяння у виді смерті потерпілого, колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 69 КК України, оскільки зазначені обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, доводи захисника про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного ОСОБА_8 покарання із встановленням іспитового строку, є необґрунтованими, оскільки застосування вимог ст. 75 КК України можливе лише у разі призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Враховуючи сукупність вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни та застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Суддя Суддя Суддя