Категорія: ч.1 ст.164, ч.1 ст.382 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002070 від 11 травня 2016 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 21 травня 2019 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, розлученого, на утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, раніше судимого:
1) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 850 гривень штрафу, який сплачено 12 листопада 2015 року;
2) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2018 року за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, станом на 21 травня 2019 року невідбутий строк 33 години громадських робіт,
визнано винуватим за ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці;
за ч.1 ст.382 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 до відбуття визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2018 року, остаточно ОСОБА_8 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) дні.
Зараховано ОСОБА_8 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, частково відбуте покарання за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 травня 2018 року у виді 120 годин громадських робіт, за правилами, передбаченими в ст.72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 серпня 2015 року, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1032 грн. щомісячно, починаючи з 10 липня 2015 року і до досягнення ОСОБА_11 повноліття.
Так, ОСОБА_8 , будучи працездатною особою в період часу з липня 2015 року по травень 2016 року свідомо, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2015 року коштів (аліментів) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_11 , оскільки на обліку у Луцькому центрі зайнятості, як шукаючий роботу, не перебував, доходи від тимчасових заробітків не декларував та не декларує, про суму заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв та з доходів аліментів не сплачував, в результаті чого за період часу з 10 липня 2015 року по 01 травня 2016 року, утворилась заборгованість в сумі 9988 грн.
Крім того, він же, згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 серпня 2015 року, яке набрало законної сили 07 вересня 2015 року зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_10 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 609 грн. щомісячно, до досягнення трьох років сином ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Так, ОСОБА_8 , будучи працездатною особою в період часу з липня 2015 року по грудень 2015 року, діючи умисно, всупереч вимогам ч. 5 ст. 124, п. 5 ч. 3 ст.129 Конституції України та ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07 лютого 2010 року, достовірно знаючи про чинне правосудне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2015 року, усвідомлюючи свій обов`язок по виконанню судового рішення, маючи можливість вжити заходи, спрямовані на їх виконання, не сплачував вставлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання ОСОБА_10 до досягнення трьох років сином ОСОБА_11 , в результаті чого, утворилась заборгованість в сумі 3444 грн., чим умисно не виконав рішення суду, яке набрало законної сили.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання і на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробовуванням. Вважає, що судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_8 , що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілої, по місцю проживання характеризується позитивно, є людиною молодого віку, по мірі можливості намагається піклуватись про свого малолітнього сина.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, міркування прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до такого висновку.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисних дій, направлених на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) та умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, наведеними у вироку і оціненими судом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.164, ч.1 ст.382 КК України і ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд виходив із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Суд першої інстанції, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, які відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, а саме те, що він хоча і щиро розкаявся у вчиненому, однак раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення аналогічних правопорушень, судимості не зняті та не погашені у встановленому Законом порядку, інформацію про стан його здоров`я, зокрема те, що він перебуває під наглядом у ВОНД з діагнозом: "Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності", оголошувався в розшук у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим зупинялось провадження відносно нього, частково відбув покарання за попереднім вироком та думку потерпілої, яка в судовому засіданні просила призначити йому покарання на розсуд суду, зазначаючи, що він не сплачує аліменти і на даний час, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Врахувавши вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого виключно в умовах ізоляції від суспільства.

Покарання обвинуваченому в межах санкцій ч.1 ст.164, ч.1 ст.382 КК України, не є максимальним за своїм розміром, а тому немає підстав вважати, що воно є надто суворим.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини, що характеризують особу обвинуваченого були встановлені та досліджені повно і об`єктивно, а призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням вищенаведених обставин, підстав для зміни вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2019 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: