У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 - про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001604 від 14.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0001604 від 14.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, мотивуючи наступним.
В обґрунтування клопотання заявник посилаються на те, що на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 червня 2014 року по справі №522/2686/14-ц, я ОСОБА_3 набула право власності на частину земельної ділянки, загальною площею 0,0591, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 511037500:50:003:0041, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01 (далі як частина Земельної ділянки). Також, на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 червня 2014 року по справі №522/2686/14-ц, я набула право власності на частину дачного будинку, загальною площею 389/7 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01 (далі як частина Будинку). Вищевказаний житловий будинок розташований на вищевказаній земельній ділянці. 28 березня 2016 року між мною, ОСОБА_4 (станом на теперішній час ОСОБА_5 ) та ОСОБА_6 було досягнено домовленості, що ОСОБА_6 здійснить обмін належного їй нежитлового приміщення офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (далі як Офіс) на належні мені частини Земельної ділянки та частини Будинку на користь ОСОБА_7 . Тобто, за вищевказаною домовленістю власником офісу мала стати я, а власником частини Земельної ділянки та частини Будинку - ОСОБА_7 . Необхідно зазначити, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебувають у родинних зв`язках, у зв`язку із чим ОСОБА_6 бажала обміняти належне їй майно на користь ОСОБА_7 . Досягнувши згоди 28 березня 2016 року між сторонами було підписано та нотаріально посвідчено правочини, а саме між мною та ОСОБА_6 відностно Офісу було укладено договір дарування, а також, що між мною та ОСОБА_7 також було укладено договори дарування відностно частини Земельної ділянки та частини Будинку. Вважаючи вищевказані правочини такими, що порушують мої майнові права звернулась до правоохоронних органів, а саме до Приморського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області із заявою про вчинення відностно мене шахрайських дій з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які були направлені на заволодіння мого нерухомого майна частини земельної ділянки та частини Будинку. На підставі моєї заяви, 14 червня 2016 року Приморським ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області було відкрито кримінальне провадження №0001604 за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 15 серпня 2016 року, в рамках вищевказаного кримінального провадження, Приморським районним судом міста Одеси у справі №522/15085/16-к було винесено ухвалу, на підставі якої накладено арешт на частини Земельної ділянки та частини Будинку. 15 травня 2019 року мною було подано до Приморського районного суду міста Одеси цивільний позов до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в рамках якого мною було висунуто позовні вимоги про визнання вищезазначених договорів дарування відностно частини Земельної ділянки та частини Будинку недійсними. Однак, в процесі судового спору, між мною та ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було досягнуто домовленості, за результатами чого було укладено мирову угоду, відповідно до якої я відмовилась від будь-яких претензій як до частини Земельної ділянки, так і до частини Будинку. У зв`язку із вищевказаним мною було подано заяву до Приморського ВП в місті Одесі ГУ НП в Одеській області із проханням закрити кримінальне провадження, однак станом на теперішній час кримінальне провадження не закрито. Крім цього, у зв`язку із укладенням мирової угоди та відсутності будь-яких претензій та вимог з мого боку необхідність в арешті частини Земельної ділянки та частини Будинку відпала. Звертаю Вашу увагу, що між мною, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виникли цивільно-правові відносини, що підтверджується безпосередньо моїми свідченнями. Створені умови тягнуть за собою порушення прав та законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
Позиція учасників судового процесу.
Заявник до судового засідання не з`явилась, написала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, обставини викладені у клопотанні підтримує в повному обсязі, а тому з метою недопущення виникнення судової тяганини, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання на підставі ст. 22 КПК України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Положення закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні скарги.
Кримінальний процесуальний кодекс

Стаття 3. Визначення основних термінів Кодексу

Частина 1. Терміни, що їх вжито в цьому Кодексі, якщо немає окремих вказівок, мають таке значення:

Пункт 18. слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду;

Стаття 24. Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності
Частина 1. Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 170 . Накладення арешту на майно
Частина 1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частина 2. Арешт майна допускається, з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 174. Скасування арешту майна

Частина1. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Стаття 17. Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року)
Також, стаття 1 Першого протоколу, спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи , спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004 року).
Відповідно до п. 1 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 05.04.2013 року № 223-558/0/4-13, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язані сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів ; зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініціювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (ч. 3 ст. 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора.

Стаття 132. Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Частина 3. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
Пункт 1. існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
Пункт 2. потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
Пункт 3. може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини у справі «Свято-Михайлівської парафії проти України» (заява №77703/01) від «14» червня 2007 року в пункті 128 рішення зазначив, що «…в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані: Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання...»

Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали.
Слідчим відділом Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001604 від 14.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України..
Ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 15.08.2016 року накладено арешт на 15/2000 частин дачно-будівельного кооперативу імені Кірова (на теперішній час ДБК «Аркадія»), що складається з частини двоповерхового дачного будинку з мансардою та підвалом (літ. «В11»), господарські будівлі (літня кухня літ. «В18»), вимощення (літ. XLV), огорожа (№1,2) - загальною площею 389, 7 кв. м., житловою площею 85,0 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; Земельної ділянки, площею 0,02955 га земельної ділянки площею 0,0591 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :50:003:0041).

27.06.2019 року ухвалою Приморського райсуду м.Одеси затверджено мирову угоду у цивільній справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним договір дарування.

Заявник посилається на те, що вона є добросовісним і законним набувачем нерухомого майна, та не є суб`єктом кримінального правопорушення №0001604 від 14.06.2019 року.
З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, за вказаних у клопотанні обставин, подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту об`єкти нерухомого майна, не є доцільним, а тому обмеження особи володінням своїм майном не є об`єктивно необхідним.
Подальше існування арешту за відсутності передбачених для цього підстав порушує право власності на вільне використання належним майном, суперечить загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентнї практики європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Таким чином з урахуванням вище викладеного та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування арешту з майна та повернення його володільцю.
Керуючись ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 2,170, 173, 174, 372 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_2 - про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001604 від 14.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України - задовольнити.
Скасувати арешт з 15/2000 частин дачно-будівельного кооперативу імені Кірова (на теперішній час ДБК «Аркадія»), що складається з частини двоповерхового дачного будинку з мансардою та підвалом (літ. «В11»), господарські будівлі (літня кухня літ. «В18»), вимощення (літ. XLV), огорожа (№1,2) - загальною площею 389, 7 кв. м., житловою площею 85,0 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2016 року у справі №522/15085/16-к в рамках кримінального провадження №0001604 від 14.06.2016 року;
Скасувати арешт з Земельної ділянки, площею 0,02955 га земельної ділянки площею 0,0591 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :50:003:0041), що накладений ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2016 року у справі №522/15085/16-к в рамках кримінального провадження №0001604 від 14.06.2016 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту його проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя

20.08.2019