справа № 462/8303/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вовче Турківського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає на АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України, суд

в с т а н о в и в :

23 листопада 2018 року близько 03.00 години ОСОБА_4 перебуваючи неподалік головного залізничного вокзалу станції Львів, що на площі Двірцевій, 1, діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на заздалегідь не обіцяне отримання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом без умислу легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, достовірно знаючи про походження грошових коштів, а саме 1000,00 польських злотих, що згідно курсу НБ України станом на 23.11.2018 року становить 7300,00 гривень, що кошти були об`єктом посягання при крадіжці у ОСОБА_6 , заздалегідь не обіцяно отримав від ОСОБА_7 дані грошові кошти та в подальшому розпорядився грошовими коштами на власний розсуд.

У судовому засіданні допитаний обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ст. 198 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений, його захисник та прокурор не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена повністю, дії обвинуваченого органом досудового слідства кваліфіковано вірно за ст. 198 КК України, так як обвинувачений своїми умисними діями вчинив заздалегідь не обіцяне отримання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмиванні) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно, з корисливих мотивів, особу винного, який раніше не судимий, повністю визнав свою вину у вчиненому, позитивно характеризується за місцем реєстрації, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, такі пом`якшуючі обставини як щире каяття, обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені.

Виходячи із наведеного, суд приходить до переконання, що для досягнення цілей покарання, відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати покарання достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті обвинувачення.

Між тим, приймаючи до уваги наведені обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, суд також враховує, що обвинувачений на даний час проходить курс реабілітації від наркотичної залежності, також здійснює волонтерську діяльність пов`язану із наданням допомогти особам, що перебувають у наркотичній, алкогольній та інших залежностях, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки на думку суду припинення протиправної поведінки та недопущення злочинів з його боку у майбутньому можливе за ефективного контролю поведінки, а виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши мінімальний іспитовий строк, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним у подальшому інших злочинів із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 п.1, 2 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у справі сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні - відсутні.

Керуючись ст. 50, 65-67, 75, 76, 198 КК України, ст. 100, 368, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік.

Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ч.1 п.1, 2 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання протягом іспитового строку.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1