Справа №642/3806/19
Провадження №1-кп/639/484/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року м. Харків

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004668 від 21.08.2018 року, стосовно:

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.5 ст.186 КК України,

ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 186 КК України,-

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Жовтневого районного суду надійшов обвинувальний акт, відносно ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.5 ст. 186 КК України, ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 186 КК України, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ст.35 КПК України, 08.08.2019 року даний акт розподілено до провадження колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.08.2019 року вищезазначений обвинувальний акт був призначений до розгляду у підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог ст. 319 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд, перешкод для цього не вбачав, із заявами та клопотаннями відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України до суду не звертався.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали думку прокурора.

Захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та обвинувачені ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , покладались у вирішенні питання щодо можливості призначення справи до судового розгляду на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинувачених, колегія суддів приходить до висновку про не можливість призначення справи до судового розгляду з наступних підстав.

Після отримання обвинувального акту, суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, а також норм, що формують інститут обвинувачення у чинному кримінальному процесуальному законодавстві, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз юридичної складової цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

У п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України зазначено, що у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

З аналізу цих вимог кримінального процесуального закону випливає, що обвинувальний акт в обов`язковому порядку повинен містити формулювання обвинувачення, в межах якого проводиться судовий розгляд.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення полягає у детальному описі ознак інкримінованого обвинуваченому злочину які прокурор вважає доведеними, що узгоджується з вимогами ст. 91 КПК України.

Обвинувачення в свою чергу у кримінальному правопорушенні є обставини визначені вимогами ст. 91 КПК України, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення форма вини, мотив і мета вчинення злочину, вид і розмір завданої ним шкоди.

Разом з цим, належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

Зокрема практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК України, зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акту, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

Враховуючи викладене вище суд дійшов висновку що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не містить формулювання обвинувачення, а в ньому лише викладено фактичні обставини кримінального провадження з окремим позначенням правової кваліфікації.

Таким чином, обвинувальним актом обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0004668 від 21.08.2018 року, не висунуто конкретне обвинувачення у кримінальному правопорушенні. Обвинувачення має бути викладено в чіткій, категоричній формі, не повинно допускати двоякого трактування. І саме такий принцип при складанні процесуального рішення та викладенні обвинувачення має належним чином забезпечити виконання завдання кримінального провадження, закріпленого у ст. 2 КПК України. При цьому суд вважає, що можливість зміни обвинувачення в суді прокурором та виправлення таким чином недоліків обвинувального акту є неприйнятним, адже це є правом прокурора, яким він може й не скористатися, а також у зв`язку з тим, що обвинувачений повинні знати суть пред`явленого обвинувачення до початку судового розгляду.

Також, вимогами ч. 1 ст. 348 КПК України визначено:

Після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

За таких обставини, відсутність формулювання обвинувачення, позбавляє суд виконати вимоги ч.1 ст. 348 КПК України, а саме: роз`яснення обвинуваченому в чому він обвинувачується та вияснити його ставлення до висунутого звинувачення.

Крім того, згідно із вимогами ст. ст. 291, 109 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який є його невід`ємним додатком і повинен містити, зокрема, номер та найменування кожної процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення. При цьому, виходячи зі змісту п. 4 ч. 2 ст. 36, ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 280, ст. 561, ст. 7 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України тощо, зміст процесуальної дії не обмежується поняттям слідчої (розшукової) дії і є значно ширшим.

Зі змісту вказаної статті слідує, що у вказаному реєстрі повинні бути вказані всі, без виділення основних або додаткових, процесуальні дії, які були проведені під час досудового розслідування і прийняті по ним процесуальні рішення.

В порушення вимог ст.109 КПК України, доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вказаним вимогам закону.

Реєстр не містить інформації про всі процесуальні дії, вчинені під час даного кримінального провадження, зокрема відсутні дані про прізвища допитаних під час досудового слідства свідків, що унеможливлює для суду визначитись чи відкриті покази свідків заявлених для допиту в судовому засіданні - стороні захисту.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурора з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

Таким чином, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст.291 КПК України, колегія суддів дійшла висновку що він в силу п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст. 314-316 , 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004668 від 21.08.2018 року, відносно ОСОБА_18 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 122, ч.5 ст. 186 КК України, ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 186 КК України, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186 КК України повернути прокурору прокуратури Харківської області для усунення недоліків та виконання вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 20.08.2019 року о 09 год. 00 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3