У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

Секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Одесі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого, прокурора у кримінальному провадженні №0000033 від 17.04.2019 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Учасники процесу:

представник власника майна - ОСОБА_3

в с т а н о в и в
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого, прокурора у кримінальному провадженні №0000033 від 17.04.2019 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

ОСОБА_3 в обґрунтування скарги посилається на наступне. У провадженні СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області знаходиться досудове розслідування кримінального провадження №0000033 від 17.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. У рамках даного провадження, на підставі ухвал слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2019 року, 23 жовтня 2019 року слідчими проведено обшуки за адресою: АДРЕСА_1 торгово-складське приміщення №524; АДРЕСА_1 торгово-складське приміщення №416; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , в ході яких вилучено майно, що належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

25 жовтня 2019 року старший слідчий в ОВС 1 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, з тих підстав, що воно є речовим доказом.
Станом на момент подання скарги, тобто на 20.11.2019 року, рішення слідчого судді за результатом розгляду клопотання про накладення арешту не було. З урахуванням вище викладеного, адвокат просить визнати бездіяльність слідчої щодо неповернення майна - неправомірною, зобов`язати повернути вилучене майно власникам.
У судовому засіданні представник власника майна підтримав скаргу у повному обсязі, просив її задовольнити.

Прокурор до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, надіслав заяву про розгляд скарги за його відсутності, у задоволенні скарги просив відмовити, так як рішенням слідого судді від 22.11.2019 року частково накладено арешт.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, заслухавши думку сторін, прийшов до висновку про наступне.

Як встановлено у судовому засіданні, 23 жовтня 2019 року на підставі ухвал слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2019 року слідчими проведено обшуки за адресою: АДРЕСА_1 торгово-складське приміщення №524; АДРЕСА_1 торгово-складське приміщення №416; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , в ході яких вилучено майно, що належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

25 жовтня 2019 року старший слідчий в ОВС 1 ВРКП СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, з тих підстав, що воно є речовим доказом.
22 листопада 2019 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси,клопотання слідчого про накладення арешту частково задоволено.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.
У даному разі слідчим суддею встановлено, що слідчий в порушення вимог ч. 6 ст. 173 кримінального процесуального кодексу України, у передбачений законом строк не повернув майно особам, у яких воно було вилучено, чим допустив бездіяльність, яка підлягає оскарженню до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).
В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
На даний час, на частину вилученого майна накладено арешт, а тому слідчий суддя не може прийняти рішення про покладення обов`язку щодо його повернення так як воно наразі знаходиться у володінні органу досудового розслідування правомірно. Однак, інша частина майна, на яку арешт не накладено, підлягає негайному поверненню особам, у яких воно було вилучене. Станом на день розгляду скарги, тобто на 02.12.2019 року, таке майно не повернуто. Варто зазначити, що окрім іншого, під час проведення обшуку слідчим вилучено електронні інформаційні системи, без попереднього дозволу слідчого судді на їх вилучення.
Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя вважає, що бездіяльність слідчого і прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна, на яке наразі арешт не накладено прямо порушує законні права особи на безперешкодне володіння своїм майном, а тому скарга підлягає задоволенню в цій частині. Що стосується визнання бездіяльності сторони обвинувачення протиправною, то таке рішення слідчий суддя не уповноважений приймати під час розгляду скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167-169, 173, 303-307, 318-380 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого, прокурора у кримінальному провадженні №0000033 від 17.04.2019 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні №0000033 від 17.04.2019 року вилучені під час обшуку грошові кошти у розмірі 151 000 грн., жорсткий диск сірого кольору, системний блок чорного кольору серійний номер 5514,опломбований №МХР 001108641, якнайшвидше повернути особі, у якої вони були вилучені.
У задоволенні скарги в іншій частині - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

02.12.2019