Справа №591/2816/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/604/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/2816/14-к за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 07.05.2019 щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки він повинен бути повністю звільнений від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIIІ від 26.11.2015).

12.10.2018 до Зарічного районного суду м. Сум надійшла заява засудженого ОСОБА_9 , в якій він просив повністю звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIIІ від 26.11.2015), оскільки цим законом передбачено, що при призначенні основного покарання, не зазначеного в ч. 1 цієї статті, яка не містить такого виду покарання як довічне позбавлення волі, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Сум від 07.05.2019 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. Своє рішення суд вмотивував тим, що ОСОБА_9 зараховано у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення із розрахунку, визначеного ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIIІ від 26.11.2015), а будь-яких підстав для звільнення від покарання, із належним обґрунтуванням, ні засудженим, ні його захисником не наведено.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 , будучи засудженим вироком Зарічного районного суду м. Сум від 08.12.2014 до покарання у виді довічного позбавлення волі, звернувся до суду першої інстанції із клопотанням, в якому просив повністю звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIIІ від 26.11.2015).

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_9 зараховано у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення із розрахунку, визначеного ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIIІ від 26.11.2015), при цьому будь-яких підстав для звільнення від покарання, із належним обґрунтуванням, ні засуджений, ні його захисник не навели.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та відповідають вимогам кримінального закону.

Зокрема, як убачається із приписів ст. 51 КК, до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані певні види покарань, до яких віднесено і довічне позбавлення волі, а ч. 1 ст. 64 цього Кодексу передбачає, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КК, при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи із співвідношення, визначеного цією нормою кримінального закону. При цьому перелік цієї норми КК не містить такого виду покарання як довічне позбавлення волі.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

Разом з тим, відповідно ч. 2 ст. 70 КК, при складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі, а згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу при складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Таким чином, положення ст. 72 КК в частині визначених правил складання покарань та встановленого співвідношення покарань при їх переводі з менш суворого виду покарання у більш суворий не розповсюджуються на такий вид покарання як довічне позбавлення волі, оскільки при призначенні покарання як за сукупністю злочинів, так і за сукупністю вироків, остаточне покарання визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавлення волі при складанні цих покарань. Саме тому довічне позбавлення волі у ч. 1 ст. 71 КК не зазначене, так як для такого виду покарання законодавцем визначені інші правила складання покарань.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на безпідставність доводів засудженого та його захисника стосовно повного звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки такі вимоги не відповідають чинним нормам КК.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 07.05.2019 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4