Провадження 1-кс/201/6315/2019
УХВАЛА
Іменем України

08 листопада 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002737 від 01.11.2016р., за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з погодженим з прокурором клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що 01.11.2019р. до чергової частини Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 14.03.2019 року у невстановлений час за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа, шахрайським шляхом, заволоділа майном, що належить заявниці, чим було спричинено останній матеріальну шкоду, розмір якої встановлюється (ЄО 40147 від 01.11.2019р.).

Під час проведення досудового розслідування в якості потерпілої допитана ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка надала покази, про те, що 29.07.2005р. придбала частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу. Для придбання нерухомості отримала іпотечний кредит в сумі 70 000 доларів США у «Агробанка», правонаступниками якого стали «Хоум кредит банк», потім «Платинум банк». Під час складання кредитного договору, банк ввів її в оману відносно реальних умов договору, стосовно якого в подальшому було проведено судово-економічну експертизу, висновком якої встановлені істотні порушення в кредитному договорі. Цей висновок знаходиться на даний час в матеріалах справи в Дніпровському апеляційному суді.

У 2015 році Жовтневим районним судом (без її участі і її представника) винесене заочне рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації з прилюдних торгів, але суд не встановив суму предмету іпотеки для торгів, тобто не вказав суму станом на 2015 рік. Вона тривалий час не знала про це рішення суду. У 2018 році подала заяву про апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Під час апеляційного розгляду справи, 26.07.2018р. ПАТ «Платинум банк» продав права вимоги за її кредитним договором ТОВ «ФК «ДЕПТ ФІНАНС», яке в подальшому продало його ОСОБА_6 (адреса кореспонденції: АДРЕСА_2 ).

02.10.2019р. Дніпровський апеляційний суд виніс рішення про відстрочення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до терміну закінчення дії мораторію на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Як стало їй відомо з реєстру речових прав на нерухоме майно, вона вже не є власником будинку АДРЕСА_1 , а з 14.03.2019р. майном володіє ОСОБА_6 .

Згідно з довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 187536014 від 05.11.2019р., частина житлового будинку загальною площею 338 кв. м., житлова площа 103.8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, належить ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_1 , на праві приватної власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45961736 від 14.03.2019р., виданого Комунальним підприємством «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровської області.

На підставі викладеного слідчий просив для повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення збереження речового доказу по даному кримінальному провадженню, який виступає предметом вчинення кримінального правопорушення, накласти арешт на зазначене в клопотанні майно.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається без повідомлення іншого власника майна, з метою забезпечення арешту майна.

Вислухавши слідчого, його обґрунтування щодо вмотивованості поданого до суду клопотання, розглянувши клопотання, вивчивши додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження № 0002737 від 01.11.2019р. З фабули у витягу з ЄРДР видно, що 01.11.2019р. надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 14.03.2019 року у невстановлений час за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа, шахрайським шляхом, заволоділа майном, що належить заявниці, чим було спричинено останній матеріальну шкоду, сума якої встановлюється (ЄО 40147 від 01.11.2019р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як убачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ, матеріальні об`єкти в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичної або фізичної особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На обґрунтування клопотання слідчим надані документи, на підставі яких ОСОБА_5 набула права власності на 1/2 будинку АДРЕСА_1 , протоколи допитів потерпілої ОСОБА_5 від 01.11.2019р. і від 05.11.2019р., Інформаційна довідка з державного реєстру речових прав станом на 01.08.2019р., згідно з яким власником будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_6 на підставі рішення про державну реєстрацію від 14.03.2019р. , прийнятого реєстратором КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради ОСОБА_7 .

Також слідчим надана копія висновку експерта від 30.03.2015р., виконаного у цивільній справі № 201/2481/13-ц, яким визначена реальна ставка відсотків по кредиту, копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 02.10.2019р. по справі № 201/2481/13-ц, якою задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_8 , рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2015р. про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: 1/2 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реалізації з прилюдних торгів в рахунок погашення боргу в сумі 802 300,82 грн., змінено і доповнено резолютивну частину рішення абзацем наступного змісту: «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року».

Підставами, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, є забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні. Крім цього, згідно ч. 2 ст. 170 КК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, а також забезпечення збереження речових доказів.

Отже, надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно і те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, при цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню в частині накладенні арешту та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

При цьому, вимога слідчого щодо заборони будь-яким чином використовувати зазначене майно не підлягає задоволенню, оскільки така вимога є не конкретизованою, зокрема, слідчим не вказано кому саме необхідно заборонити використання нерухомого майна, а тому слідчий суддя позбавлений можливості вирішити таку вимогу в світлі норм ч. 12 ст. 170 КПК України, а тому це клопотання слід задовольнити частково з цих передумов.

Керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002737 від 01.11.2016р., за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно шляхом заборони відчуження і розпоряджатися об`єктом житлової нерухомості: 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_1 .

Зобов`язати відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, протягом доби з дня отримання ухвали внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт/заборону відчуження користуватися та розпорядження на об`єкт житлової нерухомості: 1/2 частка житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_1

В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1