УХВАЛА
03 вересня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
без місця реєстрації, проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та застосувати ст. 69 КК України.
Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що раніше він не був судимий та його щире каяття, оскільки на стадії досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції він визнав свою вину у вчиненні злочину.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що є додаткові обставини, які можуть стати підставою для зміни призначеного судом першої інстанції покарання, зокрема те, що в нього наявне важке захворювання, на його утриманні перебуває мати пенсіонер. Він також звертає увагу на те, що шкода потерпілому відшкодована шляхом повернення викраденого майна.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що у суду є всі підстави для застосування до нього положення ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 03жовтня 2018 року у ОСОБА_5 виник умисел на особисте протиправне збагачення за рахунок крадіжки чужого майна. Для реалізації свого умислу ОСОБА_5 в ніч на 04 жовтня 2018 рокублизько 00 год. 00 хв., прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 та переконавшись, що його дії є таємними і нікого з сторонніх людей немає, пройшов на неогороджену територію вказаного домоволодіння.
Реалізовуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, шляхом пошкодження вхідних дверей, проник всередину будинку АДРЕСА_1 , звідки вчинив крадіжку майнана загальну суму 960 грн. 00 коп.
Після цього ОСОБА_5 з вищевказаним майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим за власним розсудом, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 960 грн. 00 коп.
Крім того, ОСОБА_5 04 жовтня 2018 року близько 00 год. 00 хв., реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, прийшов до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , переконавшись, що його дії є таємними і нікого з сторонніх людей немає, пройшов на неогороджену територію вказаного домоволодіння. Після чого шляхом розбиття віконної шибки, через утворений отвір у вікні, проник всередину будинку АДРЕСА_1 , звідки вчинив крадіжку майна на загальну суму 1392 грн. 00 коп.

Після цього ОСОБА_5 з вищевказаним майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим за власним розсудом, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 1392 грн. 00 коп.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину в повному обсязі, розповів за яких обставин ним був вчинений злочин та зобов`язувався в подальшому такого не вчиняти.
Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав її як таку, що пом`якшує покарання.
Судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, які обтяжують покарання.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, є необґрунтованими, оскільки визнання обвинуваченим своєї вини та його щире каяття у вчиненому були враховані судом при призначенні їй покарання.
Щодо доводів апелянта про те, що судом не взято до уваги відсутність судимостей, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання фактично врахував і цю обставину.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не були враховані положення ст. 69 КК України, то вони не заслуговують на увагу.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний не тільки вказати про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, але й мотивувати як вони впливають на оцінку ступеня тяжкості вчиненого злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 звертає увагу на те, що у суду першої інстанції були підстави для застосування до нього положення ст. 69 КК України, оскільки в нього наявне важке захворювання та на його утриманні перебуває мати пенсіонер.
Проте колегія суддів зазначає, що матеріали провадження таких доказів не містять та під час апеляційного розгляду стороною захисту вони також не були надані, а тому такі доводи апелянта є не переконливими.
На думку колегії суддів, судом правильно прийняте рішення про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки визнані судом обставини, що пом`якшують покарання не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дослідив дані про особуобвинуваченого та з урахуванням фактичних обставин злочинів, не встановив інших обставин, які б пом`якшували його покарання та давали законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

З таким висновком погоджується колегія суддів.
В той же час, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про можливість помяшення йому міри покарання заслуговують на увагу.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Шкода в даному кримінальному провадженні відшкодована в повному обсязі шляхом повернення майна.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого, відсутності обставин, що обтяжують покарання та наявності обставини, що пом`якшує покарання - щирого каяття, є підстави для пом`яшення ОСОБА_5 міри покарання, а саме три роки позбавлення волі.
На думку колегії суддів, саме така міра покарання є справедливою та достатньою, а тому відповідатиме меті покарання та загальним засадам призначення покарання.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2019 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України змінити в частині призначеного покарання, пом`якшити йому покарання до трьох років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3