Справа № 175/1931/17
Провадження № 1-кп/175/124/17
ВИРОК

Іменем України

10 червня 2019 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0002571 відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою технічною освітою, працюючого водієм транспорту тролейбусного ДЕПО №1, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, не військовозобов`язаного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 , 23.12.2015 року, приблизно в 20 год. 00 хв.., знаходився за місцем мешкання колишньої дружини ОСОБА_5 , а саме в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті довготривалих неприязних стосунків з останньою виник умисел, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, у зазначений час та у зазначеному місці ОСОБА_7 , діючи умисно, правою рукою схватив колишню дружину за одяг та штовхнув її на диван, після чого двома руками, взявшись за шию ОСОБА_5 , почав душити останню.
Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи вчиняти злочин, стягнув ОСОБА_5 на підлогу та наніс лівою та правою ногою не менше ніж 10 ударів по нижнім кінцівкам ОСОБА_5 , після чого завдав удар кулаком правої руки в задню поверхню грудної клітини з права.
Намагаючись уникнути нанесення тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_5 , відштовхнула його та намагалась втекти, однак ОСОБА_7 , наздогнав її, та, схопивши за одяг та волосся, три рази вдарив її головою об стіну та кулаком правої руки наніс один удар по обличчю зліва.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_5 було заподіяно, згідно висновку судово-медичної експертизи №1562е від 23.05.2017 року наступні тілесні ушкодження:
закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синець в проекції нижньої щелепи ліворуч з переходом в підщелепну область, синець в правій тім`яній області та садна в підщелепній області праворуч;
7 синців: на задній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, на внутрішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу, на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, на передній поверхні правого стегна в середній третині, на зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині, в поперековій області по центру, на грудній клітині праворуч по середньо-ключичній лінії в проекції 3-го міжребір`я;
садна на грудній клітині праворуч по навкологрудинній лінії в проекції 3-го міжребір`я.
За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в проекції нижньої щелепи ліворуч з переходом в підщелепну область, синця в правій тім`яній області та садна в підщелепній області праворуч відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підстав п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.
Тілесні ушкодження у вигляді: синців та садна на тулубі і кінцівках (як кожна окремо, так і в сукупності) відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки. На підставі п.2.3.5. ««Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.
Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи №1562е від 24.05.2017 року ОСОБА_5 також було заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому 9-го ребра праворуч по лопатковій лінії - відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше, як 21 день), п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, цивільні вимоги не визнав.
Вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, в судовому засіданні повністю доведена та підтверджується наступними доказами.
Показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні показала, що обвинувачений її колишній чоловік, з яким вона мешкала з 2004 року, а в 2010 році він проживав з іншою жінкою, в 2014 році вони знову почали жити разом, у неї постійно виникали з ним конфлікти, він зловживав спиртними напоями, неодноразово ображав її погрожував фізичною розправою, спричиняв їй тілесні ушкодження. 23.12.2015 року близько 20:00 годин вона прийшла до додому там знаходився її колишній чоловік він був у стані алкогольного сп`яніння. Вона не звертаючи на нього увагу пішла спати. Через деякий час в кімнату зайшов обвинувачений, вимагаючи поговорить з ним, став стягувати з неї ковдру, тоді вона підвелася з ліжка і почала вдягатися, він схватив її за одяг і штовхнув на диван та почав душити, після чого стягнув її на підлогу та почав наносити їй удари ногами і кулаками в область туловища. Вона намагалася його відштовхнути і втекти, але не змогла. Він наздогнав її у коридорі, схвативши за одяг та волосся і знову почав її бити головою об стіну, близько трьох разів. Через страх вона випорожнилась та з носу пішла кров, а потім втратила свідомість. Прийшла до тями, коли її били по обличчю та відкривши очі знову побачила ОСОБА_8 , який погрожував, що її вб`є. В цей час хтось постукав у вікно, після чого був знову нанесений удар кулаком у ліву щоку. Потім вона вже дізналася, що у вікно стукав її син ОСОБА_9 , який зайшовши до дому почав підтримувати батька. Вони зачинили її у кімнаті та пішли на кухню розпивати спиртні напої. Її син також погрожував їй фізичною розправою.
Після того як обвинувачений ліг спати вона пішла з дому. Після конфлікту їй було погано, симптоми проявлялися у вигляді головного болю, її нудило. Потім її було госпіталізовано, з діагнозом струс головного мозку, перелом ребра, черепно-мозкова травма. З 2014 року вона є інвалідом другої групи, але слуховий апарат їй прописали після інциденту з обвинуваченим, після перенесеної черепно-мозкової травми, а також їй рекомендовано негайно прооперувати очі після ЧМТ. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що потерпіла у грудні 2015 року приходила до неї за допомогою побита, розповідала, що не мириться у сім`ї з чоловіком та сином, повідомила що вони її б`ють. Вона розповідає зі слів потерпілої сама не бачила, хто саме її побив. На голові у неї була кров та гуля, також її вдарили у груди, допомогла обробити їй голову, потім потерпіла лікувалася у лікарні №6 на вул.. Батумській. Вона приїжджала її навідувати у лікарню. ОСОБА_5 проживала у неї в період з грудня 2015 року по лютий 2016 року.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що знає потерпілу з літа 2015 року. 24.12.2015 року йому подзвонила потерпіла ОСОБА_12 , плакала та просила про допомогу, оскільки з нею сталася біда, говорила, що її побив чоловік, і її необхідно відвезти до лікарні. Він погодився їй допомогти. Коли він за нею приїхав, вона була у дуже поганому стані, весь час плакала, вони навіть декілька разів зупинялися бо її нудило. Спочатку він її відвіз до лікарні ім. Мечнікова на експертизу, а потім відвіз її до 6 міської лікарні на вул.. Батумській там і залишив. Коли вона лежала у лікарні він її декілька разів провідував, а потім в січні 2016 року коли її виписали відвіз на адресу де вона на той час проживала.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що знає потерпілу з 2009 року, так як вона знімала кімнату у них гуртожитку, бо в її будинку проживав її колишній чоловік, з яким вони не мирилися, він пиячив, а потім її бив. Потім десь через рік вона з ним помирилася та повернулася до себе додому. 25.12.2015 року ОСОБА_14 їй зателефонувала та плачучи повідомила, що знаходиться у лікарні, бо її побив чоловік. Потім вона її провідувала у лікарні бачила в якому вона стані, бачила її синці, вона плакала та боялася за своє життя. Оскільки до неї ніхто не приходив, приносила їй їжу, давала кошти на лікування на придбання слухового апарату, близько 5 тисяч.
В судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_15 , яка пояснила, що свої висновки вона робила посилаючись на документи, які були їй надані слідчим. Пояснила, що була присутньою при проведенні слідчого експерименту, під час якого потеріпілою ОСОБА_5 було розкрито обставини при яких їй були спричинені тілесні ушкодження та під час проведення експертиз було встановлено, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження не суперечать механізму їх утворення на які вказувала потерпіла. Також зазначила, що виявлені тілесні ушкодження не могли бути спричинені під час падіння з висоти власного зросту. Для того щоб встановити причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями та їх наслідками, необхідні медичні документи до спричинення ушкодження та після спричинення. З приводу розбіжностей між висновками складеними нею за №1459е та №1562е, зазначила, що останній висновок він є як доповнення до попереднього, оскільки під час проведення попереднього їй була надана лише медична документація рентгенівського дослідження в якому було вказано перелом 10-го ребра праворуч, однак не надано сам знімок, тому вона і зазначила, що встановлення діагнозу перелому ребра буде можливо лише після надання їй такого знімку, або комп`ютерної томографії. Під час проведення експертизи 1562 е їй було надано комп`ютерну томографію на підставі якої нею і було зроблено висновок, що мається тілесне ушкодження у вигляді перелому 9-горебра зправа.
Крім показань вказаних учасників процесу, факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення також підтверджується наступними зібраними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:
- протоколу прийняття заяви ОСОБА_5 від 25 грудня 2015 року про вчинене кримінальне правопорушення слідчим Дніпропетровського відділення поліції Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , встановлені дані, що 23 грудня 2015 року близько 21:00 год. за адресою її проживання АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 спричинив їй тілесні ушкодження. (а. к. п. 5).
- витягом з кримінального провадження №0002571 від 26.12.2015 року, щодо внесення відомостей про злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України (а.к.п.1);
- висновком експерта №5745 від 24 грудня 2015 року встановлено, що на підставі судово-медичного обстеження ОСОБА_5 , враховуючи відомі обставини справи, у неї були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден на голові, обличчі, тулубі та кінцівках, що спричинені від дії тупого твердого предмету ( предметів), можливо в термін, на який вказує обстежена. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі : п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. (а. к. п. 10-11).
- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 11.05.2017 року, щодо вилучення медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 на 39 аркушах. (а.к.п. 24-26);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.05.2017 року, проведеного в службовому кабінеті судово-медичного бюро, за адресою: м. Дніпро, площа Соборна, 14, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_5 у присутності понятих, спеціаліста ОСОБА_15 розповіла про обставини події 23.12.2015 року, вказавши на дії ОСОБА_7 щодо неї (а.к.п. 29-31).
-Висновком експерта №1459е від 16.05.2017 року, з якого вбачається, що за даними медичної документації та при огляді 24.12.2015 року у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:
закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в проекції нижньої щелепи ліворуч з переходом в підщелепну область, синця в правій тім`яній області та садна в підщелепній області праворуч;
7-ми синців: на задній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, на внутрішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу, на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, на передній поверхні правого стегна в середній третині, на зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині, в поперековій області по центру, на грудній клітині праворуч по середньо-ключичній лінії в проекції 3-го міжребір`я;
садна на грудній клітині праворуч по навкологрудинній лінії в проекції 3-го міжребір`я.
Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден, не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), частина і при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) в область голови, обличчя, тулуба та кінцівок, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними властивостями.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння (синці блакитного та червоно-синюшного кольору без чітких меж; садна з підсохлим буро-червоним дном нижче рівня оточуючої шкіри), можливо вказати, що термін їх спричиненню становить біля 1 -ї доби до моменту огляду, тобто вони могли бути отримані і термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові.
За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляд закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в проекті нижньої щелепи ліворуч з переходом в підщелепну область, синця в правій тім`яній області та садна в підщелепній області праворуч - відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі пункту 2.3.3. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України би 17.01.1995 року №6.
Тілесні ушкодження у вигляді: синців та садна на тулубі і кінцівках (як кожне окремо, так і в сукупності) відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі пункту 2.3.5. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.
За даними наданої медичної документації при рентгенівському дослідженні у неї було встановлено: «перелом 10-го ребра праворуч», однак на момент проведення судово-медичної експертизи дане рентгенологічне дослідження не надано, для підтвердження вищевказаного діагнозу необхідне надання вищевказаного дослідження або проведення комп`ютерної томографії правої половини грудної клітини.
У разі підтвердження клінічно встановленого діагнозу у вигляді: «перелому 10-го ребра праворуч», дане тілесне ушкодження буде віднесено до СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння (синці блакитного та червоно-синюшного кольору без чітких меж; садна з підсохлим буро-червоним дном нижче рівня оточуючої шкіри), можливо вказати, що термін їх спричинення становить біля 1-ї доби до моменту огляду, тобто вони могли бути отримані і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові. (а.к.п. 38-42);
-Висновком експерта №1562е від 23.05.2017 року, з якого вбачається, що з урахуванням додатково наданої медичної документації (комп`ютерної томографії), за даними медичної документації та при огляді 24.12.2015 року у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді:
- закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в проекції нижньої щелепи ліворуч з переходом в підщелепну область, синця в правій тім`яній області та садна в підщелепній області праворуч;
- закритого перелому 9-го ребра праворуч по лопатковій лінії;
- 7-ми синців: на задній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, на внутрішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу, на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, на передній поверхні правого стегна в середній третині, на зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині, в поперековій області по центру, на грудній клітині праворуч по середньо-ключичній лінії в проекції 3-го міжребір`я;
-садна на грудній клітині праворуч по навкологрудинній лінії в проекції 3-го міжребір`я.
Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: синців, саден та перелому 9-го ребра праворуч, не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), частина і при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) в область голови, обличчя, тулуба та кінцівок, яким могла бути і рука або інші предмети з аналогічними властивостями.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння (синці блакитного та червоно-синюшного кольору без чітких меж; садна з підсохлим буро-червоним дном нижче рівня оточуючої шкіри), можливо вказати, що термін їх спричинення становить біля 1-ї доби до моменту огляду, тобто вони могли бути отримані і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові.
За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця в проекції нижньої щелепи ліворуч з переходом в підщелепну область, синця в правій тім`яній області та садна в підщелепній області праворуч - відносяться до -ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).
Виявлене у неї тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому 9-го ребра праворуч по лопатковій лінії - відноситься до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).
Тілесні ушкодження у вигляді: синців та садна на тулубі і кінцівках (як кожне окремо, так і в сукупності) відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступень ознак їх загоєння (синці блакитного та червоно-синюшного кольору без чітких меж; садна з підсохлим буро-червоним дном нижче рівня оточуючої шкіри), можливо вказати, що термін їх спричинення становить біля 1 -ї доби до моменту огляду, тобто вони могли бути отримані у термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові.
Локалізація та характер виявлених у неї тілесних ушкоджень не суперечать механізму їх спричинення на який вказує ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту за її участю. (а.к.п. 47-48);
-Постановами Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області суду про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, що виразилися у насиллі в сім`ї психологічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_5 від 23.12.2009 року, 09.12.2015 року, 28.12.2015 року (а.к.п. 75, 86, 87);
Таким чином, суд, на підставі об`єктивно проведеного аналізу доказів поданих стороною обвинувачення та за відсутністю з боку сторони захисту доказів, встановив, що покази потерпілої ОСОБА_5 щодо нанесення їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень є правдивими, оскільки узгоджуються з показами свідків та об`єктивно підтверджуються висновками судово-медичної експертизи. Суд критично ставиться до показань обвинуваченого, який вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнав.
В судовому засіданні сторона захисту, відповідно до ст.ст.22,349 КПК України доказів для спростовування обвинувачення чи для доведення невинності не подала.
Аналізуючи посилання захисника ОСОБА_6 про те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, суд вважає, такими, що не відповідає фактично встановленим обставинам кримінального провадження, є такими які не підтверджені дослідженими судом доказами, направлені на уникнення відповідальності за скоєне, базуються на суб`єктивному тлумаченні досліджених судом доказів.
При цьому, захисником ставилося питання про визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим, оскільки протокол не підписано потерпілою, а також диск запису слідчої дії не містить жодних записів, а тому не відповідає вимогам КПК України, крім того ставить під сумнів чи дійсно було проведено дану слідчу дію.
Суд, вивчивши зазначений вище письмовий доказ, показання свідків, в сукупності з іншими матеріалами справи, дійшов висновку про те, що зазначені захисником підстави не можуть свідчити про недопустимість фактичних даних, що містяться в даному документі, як доказ у справі, виходячи з наступного.
Частиною 1ст. 240 КПК України передбачено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Доказами в кримінальному провадженні, відповідно до ст.84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Положеннями ст. 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Докази є недопустимими, відповідно до частини 1 статті 87 КПК України, якщо вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно вимог ч.1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Як вбачається протокол слідчого експерименту підписаний слідчим та понятими, спеціалістом (експертом), статистом. У судовому засіданні експерт, яка допитана як свідок, підтвердила справжність свого підпису, а також той факт, що слідчий експеримент дійсно було проведено за участі потерпілої ОСОБА_5 , а тому через відсутність підпису потерпілої та не можливості відтворити запис проведення слідчої дії, суд не вбачає підстав для визнання даного доказу таким, що викликає сумнів, та вважає, що твердження сторони захисту, фактично зводяться до суб`єктивної оцінки наявних доказів у кримінальному провадженні.
Посилання сторони захисту на те, що висновок експерта №1562е від 23.05.2017 року є недопустимим доказом, оскільки містить суперечливі відомості щодо встановленого тілесного ушкодження у вигляді перелому 9 ребра праворуч, щодо висновку експерта №1459е від 16.05.2017 року, є безпідставними, та спростовуються дослідженими судом доказами, поясненнями експерта, та ґрунтуються на власному тлумаченні стороною захисту доказів, які зводяться до їх необґрунтованого заперечення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, зокрема, доведена подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення. Усі докази наведені судом у вироку, є належними, допустимими та достатніми, а також такими, які доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.
Однак, при оцінці доказів наданих стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого, суд не приймає в якості доказу вини обвинуваченого відеозапис проведення слідчої дії - слідчого експерименту на а.к.п.32, оскільки в судовому засіданні не вдалося відтворити вказаний відеозапис, так як він не містить інформації.
Таким чином, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що виразилося у умисному заподіянні тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я або втрату стійку втрату працездатності менш як на одну третину та його дії слід кваліфікує ч.1 ст.122 КК України та необхідність призначення йому покарання, передбаченого законом.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При визначенні виду і міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи та особу ОСОБА_7 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не задовільно характеризується за місцем проживання, працює.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують його покарання, судом не встановлено.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, враховуючи обставини справи, особу ОСОБА_7 , відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин покарання, ставлення до скоєного злочину, який у відповідності зі ст.12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, у вчиненні якого вину не визнав, а також думку прокурора та потерпілої щодо виду і міри покарання, суд вважає необхідним призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі, а також враховуючи, що йому призначається покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України та покладанням передбачених ст.76 КК України обов`язків, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів.
Заявлений цивільний позов позивача ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 47464,33 грн. та моральної шкоди в сумі 20000,00 гривень вона підтримала в повному обсязі, посилаючись на витрати на лікування та тривалістю страждань.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
В судовому засіданні цивільний відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав та відмовився надавати суду пояснення.
Разом з тим, представник цивільного відповідача пояснив, що позов не підлягає до задоволенню, оскільки майнова шкода не підтверджена доказами, а також вина у вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_7 не підтверджується матеріалами справи, а оскільки вина є складовою цивільної відповідальності також, а вона в його діях відсутня тому і не підлягають задоволенню і позовні вимоги.
Так, згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що його завдала.
Наданими позивачем доказами підтверджено, що потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради з 25 грудня 2015 року по 04 січня 2016 року. А в період з 05 січня 2016 року по 18 січня 2016 року у відділенні неврології.
Як видно із долучених до матеріалів справи документів: виписок із медичної карти стаціонарного хворого а.с. 30-31, 39, рецептів лікарів, копій квитанцій, які підтверджують призначення та придбання ліків на а.с. 32: 29,80 грн., 80,90 грн., 78,83 грн., на а.с.32 (зворот) на суму 883,84 грн., на а.с.33 на 102,50 грн., на а.с.33 зворот 27,50 грн. на загальну суму 1200,37 грн., які підлягають задоволенню, решту квитанцій наданих позивачем суд не бере до уваги, оскільки вони не містять інформації про придбання ліків або з них не вбачається назва товарів, дата придбання, а також не відносяться до періоду перебування на лікуванні.
Згідно довідки КЗ «Дніпропетровської центральної районної лікарні» Дніпропетровської обласної ради, вбачається, що ОСОБА_5 з діагнозом сенсо-невральна туговухість вторинна, внаслідок ЗЧМТ 23.12.2015 року рекомендовано слухопротезування в плановому порядку, виходячи з цього суд вважає за необхідне задовольнити витрати позивача у розмірі 2449,00 грн. на придбання слухового апарату та батарейки до нього, які підтверджуються квитанціями на а.с.32 на 2425,00 грн. та 24,00 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення з обвинуваченого витрат згідно прогнозованої вартості оперативного втручання на обидва ока у розмірі 20000,00 грн., а також витрати на придбання слухових апаратів на обидва вуха у розмірі 10000,00 грн. за кожний не підлягають задоволенню, так як такі витрати потерпілою ще не понесені і невідомо чи будуть взагалі понесені, а судове рішення повинно бути обґрунтованим, тобто підтвердженим доказами, та не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілої матеріальну шкоду на загальну суму у розмірі 3649,37 грн.
Щодо вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди, судом враховується наступне.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що потерпілій внаслідок протиправних дій обвинуваченого було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями та порушення нормального життєвого ритму потерпілої, що свідчить про заподіяння потерпілій з вини обвинуваченого моральної шкоди. Враховуючи глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнала потерпіла, тривалість перебування на стаціонарному лікуванні, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_5 моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 10000,00 грн., вважаючи його достатнім.
А в цілому позовні вимоги потерпілої задовольняються судом частково.
Під час досудового розслідування ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
Керуючись ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
На підставі пунктів 1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Цивільний позов потерпілої задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 3649,37 грн. (три тисячі шістсот сорок дев`ять) грн. 37 коп. завданої матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1