Справа № 308/9280/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження № 308/9280/14-к, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 від 16.12.2013 р. про обвинувачення,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобовище Мукачівського району, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, одруженого, не працюючого, з середньо-технічною освітою, не судимого в порядку ст. 89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення : ОСОБА_4
сторона захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій,вчинив організацію незаконного переправлення громадян Сомалі через Державний кордон України до країни Євросоюзу при наступних обставинах.

У відповідності до спільного злочинного задуму,11.12.2013 р. ОСОБА_3 прибув на автомобілі марки «BMW» р.н. Чеської Республіки НОМЕР_1 на околицю м. Київ, де за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами зустрів двох громадян Сомалі: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснив їх посадку в легковий автомобіль марки «BMW» р.н. Чеської Республіки НОМЕР_1 , за кермом якого перебував та на вказаному автомобілі доставив в м. Ужгород та поселив їх у помешканні, яке найняв за адресою м. Ужгород, вул. Гагаріна, 26.

13.12.2013 р. ОСОБА_3 поселив в даному помешканні, ще одного громадянина Сомалі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка прибула в м. Ужгород за допомогою невстановлених досудовим слідством осіб.

У подальшому, реалізуючи спільний злочинний задум щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, 14.12.2013 р. близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_3 доставив на своєму автомобілі вказаних громадян Сомалі в прилеглу до державного кордону України територію, а саме в район 329-330 прикордонного знаку, що на території Паладь-Комарівської сільської ради Ужгородського району та передав їх двом невстановленим досудовим слідством особам, які супроводили вказаних громадян Сомалі до загороджувального паркану в бік кордону України з Словацькою Республікою , де о 20 год. 25 хв. 14.12.2013 р. вказані нелегальні мігранти були затримані військовослужбовцями ДПС України в районі НОМЕР_2 прикордонного знаку ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , що на території Паладь-Комарівської ради, Ужгородського району.

Орім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, на початку травня 2014 року ОСОБА_3 вступив у злочинну змову з невстановленими досудовим розслідування особами щодо організації незаконного переправлення чотирьох громадян Сомалі через державний кордон України, шляхом їх доставки на територію Закарпатської області для подальшої передачі іншим особам, які у подальшому, повинні були незаконно переправити їх через державний кордон України в Словацьку Республіку, при наступних обставинах.

Так, 06 травня 2014 року ОСОБА_3 діючи умисно , повторно прибув на автомобілі марки «BMW» р.н. Чеської Республіки НОМЕР_1 у м. Київ, де зустрів чотирьох громадян Сомалі: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , здійснив їх посадку в легковий автомобіль марки «BMW» р.н. Чеської Республіки НОМЕР_1 , за кермом якого перебував та рухаючись в бік Закарпатської області 07.05.2014 р. був зупинений співробітниками стаціонарного поста ДАІ УМВС України в Рівненській області, розташованого на 432 км. автомобільної дороги М-06 «Київ Чоп», та якими був притягнутий до адміністративної відповідальності за незаконне перевезення іноземців та осіб без громадянства територією України, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 206-1 КУпАП.

08.05.2014 р. ОСОБА_3 підшукав один з готелів в м. Радивилів, де тимчасово поселив вищевказаних нелегальних мігрантів та забезпечив їх продуктами харчування.

В ніч з 11 на 12 травня 2014 р., ОСОБА_13 , якого залучив ОСОБА_3 до вчинення даного злочину, який працює водієм в службі таксі «Ало-таксі» та якого не ставили до відома про злочинні наміри ОСОБА_3 , на автомобілі марки «Кіа CERATO» р.н. НОМЕР_3 розмістивши в салоні вказаних нелегальних мігрантів , перевіз їх до Закарпатської області.

Після прибуття на територію Закарпатської області вказані громадяни Сомалі впродовж декілька днів, таємно, утримувались в невстановленому досудовим слідством будинку та 17 травня 2014 р. близько 22 год. невстановлені досудовим слідством особи на автомобілі доставили вказаних чотирьох осіб Сомалі в район безпосередньої близькості до державного кордону України, та супроводили останніх до кордону України зі Словацькою Республікою, де при спробі перетину державного кордону України, зазначені нелегальні мігранти о 15 год. 05 хв. 18.05.214 р. були затримані військовослужбовцями ДПС України в районі НОМЕР_4 прикордонного знаку ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_11 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , що на території Стужицької сільської ради Великоберезнянського району.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, вчинене щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч. 2 ст. 332 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Під час здійснення головуючим процесуальних дій по визначенню обсягу та порядку дослідження доказів, обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті не визнає.
Разом з тим, в ході розгляду кримінального провадження та допиту обвинуваченого в судовому засіданні, ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. По суті фактичних обставин справи пояснив, що в один із днів грудня 2013 р. він приїхав на своєму автомобілі марки «BMW» на околицю м. Київ, де зустрів двох громадян Сомалі яких на своєму автомобілі доставив в м. Ужгород та поселив їх у помешканні яке найняв по вул. Гагаріна в м. Ужгород. Наступного дня він поселив в даному помешканні, ще одного громадянина Сомалі, яких мав на меті незаконно переправити через державний кордон України. Для досягнення зазначеної мети, він разом з громадянами Сомалі поїхали на автомобілі в прилеглу до державного кордону України територію, що на території Паладь-Комарівської сільської ради Ужгородського району та передав їх двом особам, які супроводили вказаних громадян Сомалі в бік кордону України з Словацькою Республікою. Крім цього, в один із днів травня 2014 року він прибув на своєму автомобілі марки «BMW» у м. Київ, де зустрів чотирьох громадян Сомалі та разом з якими вирушив в бік Закарпатської області, однак був зупинений співробітниками стаціонарного поста ДАІ УМВС України в Рівненській області. В подальшому підшукав один з готелів в м. Радивилів, де тимчасово поселив вищевказаних нелегальних мігрантів та забезпечив їх продуктами харчування. В подальшому , на автомобілі служби таксі перевіз громадян Сомалі до Закарпатської області, яких в подальшому доставив в район державного кордону України.

Так, в судовому засіданні був допитаний свідок зі сторони обвинувачення ОСОБА_14 , який суду надав показання про те, що у нього у власності перебуває домогосподарство по АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 орендував у нього приміщення на підставі договору оренди який укладався між його дружиною та ОСОБА_3 . Нелегальних мігрантів він не бачив в приміщенні.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, свідка ОСОБА_14 , та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, вчинене щодо кількох осіб, повторно, за попередньою змовою групою осіб тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 Кримінального кодексу України.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання , визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття, визнання обвинуваченим своєї вини.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом згідно статті 67 КК не встановлено.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, об`єктом якого є суспільні відносини з охорони суверенітету України, цілісності і недоторканості її кордонів, вчинено умисно, та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, не судимий в порядку ст. 89 КК України, на обліку в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем реєстрації та проживання, та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України , якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч.2 ст. 332 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків згідно ст.76 КК України.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Щодо додаткового покарання передбаченого ст. 332 ч. 2 КК України - позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд констатує наступне.
На момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_3 працював водієм служби « Експрес таксі 1502» , згідно трудового договору .
Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до ст. 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.
Санкцією інкримінованої статті передбачене додаткове покарання, яке необхідно застосувати.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Речові докази у провадженні - відсутні.
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України і призначити йому покаранняу вигляді п`ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на два роки.
На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на засудженого ОСОБА_3 обов`язків передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 у виді застави до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Стягнути зОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 183,54 гривень за проведення експертизи.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1