ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/197/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.296 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) до обвинуваченого ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Згідно з вироком 12 квітня 2018 року близько 18.30 год. у обвинуваченого ОСОБА_8 , який разом із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебували в громадському місці в м.Тернополі на «Єлисейських полях», що в парку Шевченка, неподалік будинку №1, що по вул. Старий Ринок, виник спільний злочинний умисел направлений на вчинення хуліганства.

Так, 12 квітня 2018 року, близько 18.30 год. особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, перебуваючи в громадському місці в м.Тернополі на «Єлисейських полях», що в парку Шевченка, неподалік будинку №1, що по вул.Старий Ринок, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, підійшла до потерпілого ОСОБА_11 , штовхнула його в область грудної клітки, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на поверхню землі.

У подальшому особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, кулаком правої руки нанесла потерпілому ОСОБА_12 близько п`яти ударів у ділянку правого ока, чола, та в ділянку лівого ока. В цей час, обвинувачений ОСОБА_8 реалізуючи спільний злочинний умисел, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в побуті, маючи на меті показати свою винятковість та розпущеність, пов`язану з неповагою до особи та людської гідності безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у застосуванні фізичного насильства, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та умисно, безпричинно наніс останньому один удар ногою в область спини, внаслідок чого ОСОБА_10 впав на поверхню землі.

Під час перебування ОСОБА_10 на поверхні землі в положенні лежачи, обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому близько трьох ударів ногою в ділянку голови, а саме удар в ділянку лівого вуха та удари в ділянку потилиці голови, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_10 синець лівої завушної ділянки, який за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_13 та наніс йому удар ногою в ділянку носа. Внаслідок злочинних дій особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, та обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому носових кісток, садно спинки носа, синець чола справа, синець і садно (на тлі синця) повік правого ока та синець нижньої повіки правого ока, які за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім цього внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 та особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, було грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, та заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , наданих їм Конституцією України, правам на повагу до своєї гідності, свободи та особистої недоторканності.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 з вироком суду не погоджується з огляду на існування порушень ряду норм матеріального і процесуального права, невірної оцінки судом обставин події, що в сукупності призвело до постановления помилкового по суті вироку суду, який підлягає безумовному скасуванню. Зазначає, що згідно показів потерпілих у справі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідків, подія мала місце на так званих «Єлісейських полях» позаду готелю Тернопіль, що не відповідає місцю вчинення злочину згідно обвинувального акта, у якому вказано, що подія мала місце неподалік будинку АДРЕСА_3 , що не відповідає дійсності, оскільки адреса готелю ІНФОРМАЦІЯ_4 є вулиця Замкова, 14 в м. Тернопіль і є на значній відстані від будинку по АДРЕСА_4 . Також вказує, що суд першої інстанції дав не вірну оцінку обставин події кримінального правопорушення, а саме неправильно встановив мотиви нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , що спричинило помилковість кваліфікації кримінального правопорушення. Мотивом дій обвинуваченого був захист ОСОБА_14 (особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження) від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Крім цього, судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, а саме безпідставно взято до уваги докази: висновок експерта №515 судово-медичної експертизи від 23 квітня 2018 року стосовно потерпілого ОСОБА_11 та висновок експерта №516 судово-медичної експертизи від 23 квітня 2018 року стосовно потерпілого ОСОБА_10 . Безпідставність полягає у тому, що вищевказані висновки у Реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0001074 відсутні, а тому суд не вправі приймати відомості викладені у даних висновках експерта. Вважає, що ОСОБА_10 помилково визнано потерпілим у справі і відповідно у нього відсутня процесуальна правоздатність для подачі позовної заяви в кримінальному провадженні, оскільки під час дослідження доказів, стороною обвинувачення не надано заяви ОСОБА_10 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або заяви про залучення його до провадження як потерпілого. Із врахуванням наведеного просить: скасувати вирок Тернопільського міськрайонного суду від 27 травня 2019 року, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 закрити за відсутністю складу злочину; в прийнятті та задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого і доводи захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, частково дослідивши обставини провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вирок відповідає вказаним вимогам закону, а висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено і кваліфікація його дій за ч.2 ст.296 КК України є правильлним.

Так, свій висновок щодо доведеності вини обвинуваченого суд першої інстанції обгрунтував показаннями:

- потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 про те, що в квітні 2018 року близько 18.00 год. вони разом перебували у громадському місці на так званих «Єлисейських полях», що неподалік будинку АДРЕСА_4 . В той же час обвинувачений ОСОБА_8 у компанії 5-7 хлопців знаходився неподалік від них. Один із вказаної компанії, а саме ОСОБА_15 , плюнув в їхню сторону та попросив потерпілого ОСОБА_13 підійти, на що той відмовився. Тоді ОСОБА_15 сам підійшов до нього та в них виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_15 штовхнув потерпілого ОСОБА_13 руками в область грудної клітки внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю, при цьому з`їхав вниз оскільки там був обрив. Після того як ОСОБА_11 піднявся на верх то ОСОБА_15 знову почав його шарпати, внаслідок чого вони двоє знову скотились униз. В цей час підбіг обвинувачений ОСОБА_8 і наніс потерпілому ОСОБА_10 кілька ударів по обличчю, в тому числі ногами;

- свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які підтвердили показання потерпілих про те, що 12 квітня 2018 року на так званих «Єлисейських полях», що в парку Шевченка в м. Тернополі, ОСОБА_15 безпричинно розпочав конфлікт із потерпілим ОСОБА_11 , а обвинувачений ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та вдарив ногою в спину, від чого той впав та скотився нижче, після чого наніс декілька ударів ногами і рукою по обличчю та коли потерпілий вже лежав продовжив бити його ногами. В подальшому обвинувачений ОСОБА_8 також наносив удар ногою потерпілому ОСОБА_12 в область голови. Внаслідок нанесених ударів потерпілий ОСОБА_10 втратив свідомість, а ОСОБА_11 був весь у крові.

Повідомлені свідками і потерпілими обставини, суд вірно оцінив як такі, що доводять вину обвинуваченого, оскільки вони объективно узгоджуються з даними письмових доказів, а саме:

- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 18 та 24 квітня 2018 року, із додатком у вигляді фототаблиці, за участю потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 які впізнали ОСОБА_8 особу, яка 12 квітня 2018 року спричинила ОСОБА_10 та ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

- протоколів проведення слідчих експериментів від 23 та 24 квітня 2018 року з таблицею ілюстрацій, згідно яких потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 відтворили обставини, які мали місце 12 квітня 2018 року в ході яких потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Було спричинено тілесні ушкодження.

- висновків експерта № 515 та 516 судово-медичної експертизи від 23 квітня 2018 року, згідно яких: у ОСОБА_11 і ОСОБА_10 при судово-медичній експертизі та згідно із вивченими медичними документами, виявлені тілесні ушкодження, які виникли від дії тупих предметів не виключено 12 квітня 2018 року від ударів руками і ногами, тобто за обставин, на які вказували потерпілі при їх судово-медичному огляді.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, про доведеність винуватості ОСОБА_8 за ч.2 ст.296 КК України, як вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Перевіркою матеріалів провадження також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи захисника обвинуваченого про невідповідність місця вчинення злочину та відсутності в діях обвинуваченого грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Доводи апеляційної скарги про неправильність встановлення судом першої інстанції мотивів нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілим є безпідставними.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в присутності обвинуваченого ОСОБА_8 з малозначного приводу, а саме через невиконання потерпілим ОСОБА_20 вимоги підійти, розпочав конфлікт з цим потерпілим, в ході якого наніс йому кілька ударів.

Як вбачається з наведених у вироку показань потерпілих, свідків і самого обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_10 втрутився у конфлікт тоді, коли особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, сидів на лежачому на землі потерпілому ОСОБА_11 і наносив йому удари в обличчя. В цей момент обвинувачений ОСОБА_8 наніс удар ногою в спину потерпілому ОСОБА_10 , а після того як той впав на землю, то обвинувачений продовжував наносити йому удари ногами по голові. Потерпілому ОСОБА_11 він також наносив удари ногами по голові, коли той лежав на землі.

Будучи допитаним повторно в ході апеляційного розгляду він фактично підтвердив свої показання в суді першої інстанції, наголошуючи, що наносив удари потерпілим під впливом своїх емоцій.

Разом з тим, такі показання обвинуваченого не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки в ході судового розгляду не встановлено будь-яких об`єктивних обставин, що викликали у обвинуваченого ОСОБА_21 в даній ситуації потребу діяти саме у такий спосіб.

Так, встановлено, що з обвинуваченим ОСОБА_8 ніхто в конфлікт не вступав і фізичну силу до нього не застосовував. Обвинувачений ОСОБА_8 з потерпілими раніше знайомий не був і з будь-якими вимогами до них не звертався, однак втрутився у конфлікт, який безпричинно розпочав з потерпілими його знайомий особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, що свідчить про узгодженість їх дій, які були вчинені в громадському місці в присутності значної кількості людей.

Наведені обставини в сукупності вказують на те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 мали на меті не захист його знайомого, а підтримку протиправних дій останнього. На переконання колегії суддів, характер та динаміка дій обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема нанесення ним в людному громадському місці численних ударів ногами по обличчю потерпілих, які лежали на землі, беззаперечно вказують на хуліганський мотив його дій, що пов`язаний з явною неповагою до особи і людської гідності, байдужим ставленням до правил поведінки у суспільстві.

Оцінивши встановлені в ході судового і апеляційного розгляду обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.296 КК України, за ознаками вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Доводи сторони захисту про недопустимість протоколів прийняття заяв від потерпілих про вчинення злочину і висновків експерта №515 судово-медичної експертизи від 23 квітня 2018 року стосовно потерпілого ОСОБА_11 та №516 судово-медичної експертизи від 23 квітня 2018 року стосовно потерпілого ОСОБА_10 висновків судово-медичних експертиз з тих підстав, що відомості про такі докази відсутні в Реєстрі матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити:

1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;

2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування;

3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

З цих же підстав колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що обсяг доказів, які досліджувались в судовому засіданні, не може перевищувати обсяг доказів відображених в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, оскільки за змістом ст.109 КПК України в ньому не повинно бути вказано обсяг чи перелік доказів.

Дані про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 квітня 2018 року, тобто в день прийняття заяв потерпілих про злочин, та про проведення зазначених експертиз в період з 17 по 23 квітня 2019 року відображені у Реєстрі матеріалів досудового розслідування (а.с.5) в розділі І Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії:

п.1. Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001074...

...п.6. Проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_12

п.7. Проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_10 ...

Доводи захисника про те, що є недопустимими доказами, колегія суддів вважає безпідставними оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що зазначені докази отримані у порядку, встановленому КПК України. В апеляційній скарзі не наведено жодних порушень вимог кримінального процесуального закону щодо порядку отримання вказаних доказів, з якими ст.ст.86,87 КПК України пов`язує визнання їх недопустимими.

Доводи сторони захисту, що ці докази їй не були відкриті в порядку ст.290 КПК України при ознайомленні з матеріалами провадження є надуманими. Як вбачається зі змісту дослідженого в ході апеляційного розгляду протоколу про надання підозрюваному доступу до матеріалів досудового розслідування від 04 червня 2019 року, ОСОБА_8 особисто підтвердив, що в той день в період з 15 год. 00 хв. по 15 год. 30 хв. він ознайомився з матеріалами кримінального провадження відносно нього №0001074. В цьому протоколі ОСОБА_8 письмово вказав, що жодних клопотань немає.

Захиснику ОСОБА_9 , який залучений до участі у даному кримінальному провадженні ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28 листопада 2019 року, також було забезпечено можливість ознайомитися з усіма матеріалами кримінального провадження, для чого судове засідання за його клопотанням відкладалось з 09 на 21 січня 2019 року (а.с.40,44,46,54).

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що стороною обвинувачення і судом першої інстанції було належним чином забезпечено право сторони захисту до початку судового розгляду ознайомитися з усіма матеріалами, які були зібрані в ході досудового розслідування і досліджувалися під час судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції порядку дослідження доказів також є безпідставними.

Так, з журналу судового засідання від 21 січня 2019 року та його звукозапису слідує, що суд першої інстанції, виконавши вимоги ч.1 ст.349 КПК України, встановив наступний обсяг і порядок дослідження доказів: допитати потерпілих, свідків, дослідити матеріали кримінального провадження, допитати обвинуваченого (а.с.54). З журналів наступних судових засідань вбачається, що надані стороною обвинувачення докази були досліджені саме в такому порядку. При цьому, в судовому засіданні 21 березня 2019 року при оголошенні прокурором матеріалів кримінального провадження, якими він обґрунтовував пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, стороною захисту не було заявлено жодних заперечень чи зауважень щодо обсягу таких доказів чи про долучення прокурором матеріалів, які не були відкриті стороні захисту (а.с.147).

За наведених обставин підстав вважати ОСОБА_8 необгрунтовано засудженим за ч.2 ст.296 КК України колегія суддів не знаходить.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попердження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не виявлено.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного визнання ОСОБА_10 потерпілим та відсутності у нього права на подання позовної заяви колегія суддів вважає необґрунтованими, так як в ході вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення 12 квітня 2018 року ОСОБА_10 було заподіяно тілесні ушкодження, чим завдано матеріальну та моральну шкоду.

Обмежень щодо стадії процесу, на якій особа може набути процесуального статусу потерпілого, кримінальний процесуальний закон не містить. Не вимагає закон і прийняття слідчим, прокурором або судом процесуального рішення про визнання потерпілою особи, яка сама ініціювала це питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_10 , якому злочином заподіяно шкоду, має процесуальний статус потерпілого відповідно ст. 55 КПК України, а тому на законних підставах подав цивільний позов і брав участь в судовому розгляді.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та висновки суду першої інстанції щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав для зміни вироку в цій частині.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини, що визначені ст.23 ЦК України, та ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_8 , і визначив справедливий розмір відшкодування потерпілому, враховуючи ступінь вимушених змін у його житті та порушення нормальних життєвих зв`язків, його душевних страждань, пов`язаних з перенесенням значного фізичного болю і необхідністю лікування від отриманих травм, в тому числі травм голови, емоційний стрес і негативні емоції, спричинені приниженням його людської гідності, а також інші конкретні обставини даної справи. Тому, визначений судом першої інстанції розмір грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає обґрунтованим і не вбачає підстав для зміни вироку в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскарженого вироку суду, а тому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИла:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задолення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2019 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи