Постанова
Іменем України
13 листопада 2019 року
м. Київ
справа №553/1293/18
провадження № 51-2998 км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
представника цивільного відповідача ОСОБА_6
розглянувши касаційну скаргу цивільного відповідача - представника ПАТ «Страхова компанія «Країна» - ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду міста Полтави від 13 грудня 2018 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2019 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 Кримінального Кодексу України (далі КК) в частині вирішення цивільного позову,
встановив:
Вироком Ленінського районного суду міста Полтави від 13 грудня 2018 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лизогубівка Харківського району Харківської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами. Прийнято відмову потерпілого ОСОБА_8 від позовних вимог до ТОВ АТП "АМО" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та провадження в цій частині цивільного позову закрито; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна" на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 ( десять тисяч) грн. 00 коп.; стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 1716 грн. 00 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 03 березня 2018 року приблизно об 11 год. 25 хв., керуючи автомобілем марки "ГАЗ 3302", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом зі сторони бульвару Б. Хмельницького в місті Полтаві у напрямку вул. Небесної Сотні, 116-а, в порушення п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, перед початком руху заднім ходом не переконався у безпеці виконання свого маневру, розпочав рух та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який в цей момент знаходився позаду автомобіля, допустив наїзд на нього, внаслідок чого потерпілому заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2019 року вирок Ленінського районного суду міста Полтави від 13 грудня 2018 року залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача, не оспорюючи фактичних обставин справи, правильності кваліфікації дій засудженого та призначене йому судом покарання, порушує питання про скасування вироку Ленінського районного суду міста Полтави від 13 грудня 2018 року та ухвали Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2019 року в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_8 до ПАТ «СК Країна» та призначення нового розгляду провадження в цій частині у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм кримінального процесуального законодавства, а саме ст. ст. 128, 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення внаслідок порушення порядку оцінки доказів. Зазначає, що позовну заяву до ПАТ «СК» Країна» було подано до суду після початку судового розгляду справи, потерпілим ОСОБА_8 не дотримано передбаченого законодавством порядку звернення для отримання страхового відшкодування. Зазначив про помилковість розрахунку судом першої інстанції розміру моральної шкоди всупереч Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що залишено поза увагою апеляційного суду.
Позиції інших учасників судового провадження
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
У судовому засіданні представник цивільного відповідача підтримав доводи касаційної скарги.
Прокурор, що представляв державне обвинувачення під час касаційного розгляду, вважав, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, думку представника цивільного відповідача, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, дійшла наступних висновків.
Відповідно ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у звязку з цивільним позовом, не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Ухвалюючи вирок в частині вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, керуючись ст. 26-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(далі- Закон) відповідно до якої страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю,суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_8 до ПАТ "Страхова компанія "Країна" про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню.
Судом зазначено, що розмір страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6585741, визначено у розмірі 200000 грн. 00 коп. Відповідно, потерпілому ОСОБА_8 підлягають до виплати страховиком в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти розмірі 10000 грн. 00 коп. як 5 % від вищевказаної сумі.
Не погоджуючись з вироком суду в частині вирішення цивільного позову, представник цивільного відповідача подав апеляційну скаргу. Вказав, що при постановленні вироку суд першої інстанції помилково ототожнив поняття «страхової суми» і «страхової виплати» та розрахував моральну шкоду в розмірі 5 % від страхової суми (ліміту відповідальності). Крім того, апелянт зазначав про те, що розрахувати розмір моральної шкоди можливо виключно у випадку визначення розміру страхової виплати за ст. 22 Закону, а з урахуванням того, що судом першої інстанції не було розраховано та стягнуто з ПАТ "Страхова компанія "Країна" страхової виплати, то і стягнення моральної шкоди є незаконним та таким, що суперечить нормам Закону. Окрім того, апелянтом було зазначено про те, що ПАТ "Страхова компанія "Країна" не має підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем не дотримано, передбаченого законодавством порядку звернення для отримання страхового відшкодування.
Апеляційний суд, розглянувши кримінальне провадження в частині вирішення цивільного позову за апеляційною скаргою Голови Правління ПАТ "Страхова компанія "Країна" дійшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Колегія суддів вважає, що доводи представника цивільного відповідача заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.2 ст.419 КПК ухвала суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням: короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження; встановлених судом першої інстанції обставин; встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Проте, апеляційний суд при розгляді зазначеної скарги представника цивільного відповідача цих вимог не дотримався, всупереч вимогам ст. 419 КПК не проаналізував і не дав вичерпної відповіді на всі зазначені у ній доводи.

Так, в апеляційній скарзі представник ПАТ "Страхова компанія "Країна" звертав увагу апеляційного суду про те, що ст. 9 Закону України «Про страхування» дані визначення термінів «страхова сума» та «страхова виплата».

Так, страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Також зазначав про те, що п. 22.1 ст. 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 23.2 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 261 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Однак апеляційний суд цих положень не врахував та залишив поза увагою доводи апеляційної скарги цивільного відповідача, відповідь з цього питання взагалі не надав, належно доводи щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги не мотивував та фактично продублював вирок суду першої інстанції в цій частині, що є неприпустимим з огляду на вимоги ст. 419 КПК.

Крім того, не надано відповіді й на інші доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо належного обґрунтування та підтвердження потерпілим витрат на лікування в розумінні ст. 24 Закону, тобто апеляційний суд формально погодився з висновком суду першої інстанції, обмежившись мотивами, зазначеними у вироку суду.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог статей 370, 419 КПК України, які є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами п.1 ч.1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга представника цивільного відповідача - частковому задоволенню.

Під час нового апеляційного розгляду слід врахувати вищезазначене та прийняти законне, обґрунтоване та мотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу цивільного відповідача - представника ПАТ «Страхова компанія «Країна» ОСОБА_6 -задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2019 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3