ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4059/19 Номер провадження 11-кп/814/1093/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000857 від 01.04.2019 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 2.08.2019,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, не одруженого, інваліда 2-ї групи з дитинства, не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покрання у виді чотирьох місяців арешту.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 встановлено рахувати з моменту його затримання, тобто з 02 серпня 2019 року.
Позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 20500 грн. з яких: в рахунок відшкодування матеріальних збитків 12500 грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат 3000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В іншій частині позовних вимог потерпілої відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений, за те , що він 01.04.2019 приблизно 10 год. 30 хв., перебуваючи у дворі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , поблизу другого під`їзду, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно завдав не менше двох ударів ножем, затиснутим у кулак правої руки, по тулубу потерпілої ОСОБА_10 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих колото-різаних ран тулубу, які кваліфікуються лише в своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить змінити вирок Київського районного суду м. Полтава від 2.08.2018 в частині призначеного покарання, а саме призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу та скасувати в частині задоволення цивільного позову, ухваливши у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги апелянт щодо зміни покарання мотивує тим, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 не врахував того, що обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом 2 групи з дитинства, наявність захворювань: цукровий діабет 1 типу, тяжка форма дитячого віку, прогресуючий перебіг в стадії субкоменсації вуглеводного обміну, діабетична ангіопатія сітківки обох очей, діабетична ангіопатія н/к 2 ст., діабетична енцефалопотія, діабетична полінейоропатія з сенсорно-вегетатичними розладами в поєднанні з хронічним пієлонефритом, вторична кардіоміопатія, епілепсія дисметаболічна з тонікоклонічними нападами 5-6 разів на місяць, відповідно до акту судового психіатричного експерта №294 від 8.07.2019 ОСОБА_8 є обмежено осудним, характеризується посередньо, громадський порядок не порушував, судимості обвинуваченого погашені.

На думку апелянта покарання у виді штрафу було б достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_8 ..

Крім того, захисник зазначає, що потерпілою не доведено завдання їй збитків у сумі 12 500 грн., оскільки, наданою довідкою з лікарні та фіскальними чеками на суму 219,87 грн неможливо встановити, що ліки зазначені у чеках куплені потерпілою, і що ці ліки були призначені для її лікування щодо товарних чеків наданих потерпілою в обґрунтування шкоди завданої пошкодження одягу, то дані чеки не містять інформації про продавця та покупця, і є недоведим факт відображення у даних чеках саме тих товарів, які начебто належили потерпілій і були пошкоджені.

Позовна заява потерпілої не містить суми витрат понесених на правову допомогу та потерпіла не підтвердила завдання їй моральної шкоди у сумі 10000 грн.

В поданих запереченнях потерпіла, посилаючись на законність оскаржуваного вироку, просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; потерпілої, яка заперечила щодо задоволення апеляційних вимог захисника, поданих в інтересах обвинуваченого; прокурора, який, посилаючись на законність, обґрунтованість і вмотивованість оскаржуваного вироку суду заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з журналу судового засідання та аудіозапису перебігу судового засідання, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини злочину за ч. 2 ст. 125 КК України ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за ч.2 ст. 125 КК України який його засуджено, а саме за умисне нанесення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України і не оспорюється апелянтом.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченому покарання, яке на думку останнього є суворим, то вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від24.10.2003№ 7«Про практику призначення судами кри мінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, суспільну небезпеку вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, негативно характеризується, визнання вини обвинуваченим, хоча завдану шкоду потерпілій не відшкодував, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання і те, що згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждав і не перебував в стані тимчасового розладу психічної діяльності. Ступінь вираженості наявних у підекспертного характерологічних змін особистості такий, що позбавляє його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння. Під дію ч. ч. 2, 3 ст. 19 КК України не підпадає, а підпадає під дію ст. 20 КК України. На даний час ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Може постати перед судом.
Отже, призначене судом ОСОБА_8 покарання, яке відповідно санкції ч.2 ст.125 КК України є не максимальним та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких підстав та враховуючи всі обставини, встановлені у суді першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 без реального відбування покарання.
Потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про відшкодування їй 12500 грн. матеріальної шкоди, понесених судових витрат в сумі 3000 грн. та 10 000 грн. моральної шкоди, завданої діями обвинуваченого, який вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України.

Такі вимоги потерпіла мотивує тим, що обвинуваченим була завдана майнова шкода у вигляді витрат на лікування у сумі 219 ,87 грн., пошкодженні одягу, який був пошкоджений при вчиненні злочину проти неї на суму 12 500 грн. та моральна шкода на суму 10 000 грн, яка виразилася у душевних стражданнях та порушенні нормального способу його життя внаслідок вчинення злочину (а.с. 25-30).

Обвинувачений ОСОБА_8 цивільного позову не визнав, пояснив, що матеріальної та моральної шкоди потерпілою ОСОБА_10 завищена.

При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди у сумі 12 500 грн. суд правильно виходив із наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 56, 61, 128, 129 КПК України - фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.

Згідно до ч.5 ст.128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно даних протоколу огляду місця події від 01.04.2019 з фототаблицями в присутності двох понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у потерпілої ОСОБА_10 було вилучено пошкоджені речі одягу, в яких вона була одягнена під час нападу на неї обвинуваченим ОСОБА_8 , а саме: кофтина-джемпер темно-синього кольору з білими полосами, яка має три порізи; штани темно-сині з маркуванням «Мах Мача», на яких праворуч в районі поясу з задньої частини маються сліди РБК, а також отвір (поріз).
Відповідно до постанови про визнання та приєднання до справи речових доказів від 30.06.2019 в резолютивній частині даної постанови зазначено, зокрема, те що вилучений при проведенні огляду від 18.04.2019 в період часу з 10.50 год. до 11.20 год. в каб. №48 СВ ВП №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області за адресою: вул. М.Бірюзова, 30 м. Полтава, кардиган леопардового окрасу кашеміровий, який має 5 порізів від ножа: один в районі верхньої правої ділянки ззаду, другий в районі попереку з права із заду, та три прорізи на спині знизу кардиган леопардового окрашу кашеміровий.
В суді першої інстанції, було оглянуто речові докази, а саме пошкоджені речі потерпілої: кофта-джемпер, штани темно-сині та кардиган, і встановлено, що непридатні до подальшого використання. Тому суд правильно встановив доведеними витрати потерпілої на перелічені вище витрати.

Дослідивши надані потерпілою квитанції на ліки в сумі 165, 16 грн., 54,71 грн. (а.с. 32,33), товарні чеки на пальто леопардове фірми MaxMara вартістю 9000 грн., светр фірми ProntoMaok вартістю 1500 грн., брюки MaxMara вартістю 2000грн. ( а.с. 34, 35), договор про надання правничої допомоги, квитанції та акт про прийняття передачі наданих послуг отримання гонорара в розмірі 3000 грн. (а.с. 37-38,39,40), через це суд правильно визначив відшкодування матеріальних збитків завданих потерпілій обвинуваченим внаслідок вчинення злочину.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, суд правильно виходив із наступного.

На підставах, визначених ст.128 КПК України, ч.1 п.3 ст.23, ст.1167 ЦК України, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілою про стягнення із обвинуваченого моральної шкоди, завданої злочином, оскільки внаслідок вчиненого злочину відносно неї злочину потерпіла понесла втрати немайнового характеру, душевні хвилювання.

Заперечення захисника в інтересах обвинуваченого про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження дослідженими доказами. Фактичними даними, отриманими судом із досліджених у цьому кримінальному провадженні доказів, судом встановлено, що унаслідок неправомірних дій обвинуваченого потерпілій було завдано моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд правильно врахував характер та обсяг моральних страждань потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, у зв`язку із вчиненим злочином.

Колегія суддів погоджується із судом про доведеність тієї обставини, що дійсно внаслідок вчинення обвинуваченим злочину потерпіла перенесла стрес, тривогу, страх за своє життя.

Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд правильно визначив завдану потерпілій моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень, яка є обґрунтованою компенсацією за заподіяну моральну шкоду внаслідок вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. В задоволенні іншої частини позову про відшкодування моральної шкоди суд правильно відмовив як такій, що заявлена безпідставно.

З огляду на викладене вище доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 2.08.2019 щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом, а засудженим, який тримається під вартою з моменту отримання копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4