Справа № 185/3649/17
Провадження № 1-кп/761/555/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року

Шевченківський районний суд м. Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю :

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 13 березня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Шевченківським районним судом міста Києва здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 13 березня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою продовжено на два місяці, до 17 листопада 2019 року, включно.

В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, судом поставлено питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою,оскільки строк дії попередньої ухвали щодо тримання під вартою обвинуваченого спливає 17 листопада 2019 року та до його спливу судове провадження не буде завершено.

Прокурор ОСОБА_5 вважав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою,посилаючись на вагомість обвинувачення, яке висунуто останньому та переконливість доказів сторони обвинувачення,які були досліджені під час судового розгляду,наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України,вважаючи,що обвинувачений може переховуватися від суду ,враховуючи тяжкість покарання ,яке може загрожувати йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих особливо тяжких злочинах,колишній рід діяльності та досвід роботи обвинуваченого, наявність у нього відповідних знань та навичок, як колишнього начальника розвідувального відділу ЗСУ,можливість переховуватися на тимчасово окупованій території України,де у останнього наявні певні зв`язки. Вважає,що застосування іншого запобіжного заходу,ніж тримання під вартою ,не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків,запобіганню ризику переховування.

Обвинувачений ОСОБА_8 ,захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_6 заперечували щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого,посилаючись на порушення встановленої ст.331 КПК України процедури продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ,оскільки,на їх думку, під час судового розгляду з мотивованим клопотанням про продовження строку тримання під вартою повинен звертатися до суду прокурор, суд не має повноважень для ініціювання цього питання. Зазначають, що тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою є порушенням законних прав та інтересів обвинуваченого,суперечить національному законодавству,рішенням Європейського Суду з прав людини . Вважають,що стороною обвинувачення,якою на даній стадії судового розгляду надані усі наявні докази ,які досліджені судом,не доведено обвинувачення у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів. Будь-які ризики,передбачені ст.177 КПК України,на даний час відсутні. Враховуючи дані про особу ОСОБА_8 ,який має постійне місце проживання, гарантоване місце проживання у м.Києві,міцні соціальні зв`язки,родину,трьох дітей,один з яких є неповнолітнім,мати,яка є людиною похилого віку та потребує його допомоги та турботи, просять змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід,що не пов`язаний з триманням під вартою,або визначити обвинуваченому розмір застави.

Вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд, керуючись принципом правової визначеності, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України,КПК,міжнародних договорів,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини.
Статтею 29 Конституції України визначено,що за вмотивованим рішенням суду і на підставах та у порядку,встановлених законом,особа може триматись під вартою.
Європейський Суд з прав людини у справі «Гарькавий проти України» також зазначив,що право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене державою на підставах та в порядку,визначених законом.
Підстави та порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначені КПК та застосовуються з урахуванням позицій ЄСПЧ.
Частиною 3 статті 331 КПК України на суд покладений обов`язок,незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого двомісячного строку тримання обвинуваченого під вартою повторно розглянути питання доцільності дії цього запобіжного заходу.
За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
У зв`язку з наведеним суд вважає безпідставними доводи сторони захисту щодо відсутності у суду повноважень для розгляду питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого за відсутністю клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою.
У силу ст.194 КПК України під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування має бути встановлено,чи є обґрунтованою підозра ; чи наявні достатні підстави вважати,що існує хоча б один з передбачених ст.177 КПК України ризиків,на які вказує прокурор;чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак,враховуючи,що відповідно до Глави 28 КПК України судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення,чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених в обвинувальному акті злочинних діях,оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

З наведеного витікає,що вирішуючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків її неправомірної процесуальної поведінки та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості ,що особа вдасться до вчинків,які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду,або ж створять загрозу суспільству.

Так,у рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЧ зазначив,що особу може бути позбавлено права на свободу та особисту недоторканість лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , зокрема, за необхідності запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. «с» ч.1 ст.5 Конвенції).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив,що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане лише за наявності специфічних ознак того,що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу,які,не зважаючи на існування презумпції невинуватості ,переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином ,приймаючи до уваги наведене,суд,вирішуючи питання щодо продовження тримання особи під вартою,має також виходити з необхідності забезпечення безпеки суспільства,тобто публічного інтересу,який переважає над правами та свободами конкретної особи ,та необхідності запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Судом встановлено,що на даний час продовжує існувати ймовірність такого ризику як ухилення обвинуваченого від суду та не виконання його процесуальних рішень (ризик переховування).
Дії, що ставляться ОСОБА_8 у провину згідно обвинувального акту, носять суспільно небезпечний характер.
ОСОБА_8 висунуто серйозне обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України,громадської безпеки: за ч.1 ст. 111 КК України державна зрада,тобто діяння,умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові,територіальній цілісності та недоторканості,обороноздатності,державній безпеці :перехід на бік ворога в період збройного конфлікту ;за ч.1 ст.258-3 КК України участь в терористичній організації,за вчинення яких у разі визнання його судом винуватим передбачено лише реальне позбавлення волі строком до 15 років,без можливості застосування випробувального терміну.
При цьому, судом також враховується ,зокрема, й професійна приналежність та колишній рід діяльності , досвід роботи обвинуваченого, наявність у нього відповідних знань та навичок, як колишнього начальника розвідувального відділу ЗСУ.
Крім того, продовжує залишатися достатньо підстав вважати, що обвинувачений,який може мати певні зв`язки на тимчасово окупованій території України ,опинившись на волі,може переховуватись на тимчасово окупованій території України, у м.Донецьку.
Наявність у обвинуваченого міцних сімейних зв`язків,утриманців, постійного місця проживання, гарантованого місця проживання у м.Києві,тощо, на переконання колегії суддів,не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання,гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обсяг проведених судом процесуальних дій під час судового розгляду у кримінальному провадженні та їх результати не зменшують ризик переховування обвинуваченого.
Враховуючи складність кримінального провадження,обсяг та специфіку процесуальних дій,поведінку учасників кримінального провадження, суд вважає,що на даний час відсутні підстави вважати строки тримання під вартою обвинуваченого, а також строки даного судового провадження такими, що виходять за рамки розумних.
За результатами встановлених судом обставин,з метою забезпечення не лише прав обвинуваченого,але й високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів,що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства,суд дійшов висновку про наявність факторів ,які передбачені ч.1 ст.194 КПК України ,що дає підстави для визнання необхідним продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та неможливість зміни обвинуваченому обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на іншій запобіжний захід,такий що не пов`язаний з триманням під вартою.
Разом з тим,частина 4 ст.183 КПК України передбачає чіткий перелік випадків, коли слідчий суддя,суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави, а саме: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи,що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів,серед яких за ч.1 ст.111 КК України,а саме у державній зраді,тобто діянні,умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові,територіальній цілісності та недоторканості,обороноздатності,державній безпеці :перехід на бік ворога в період збройного конфлікту,який у контексті ст.111 КК України слід розуміти як збройний конфлікт міжнародного характеру,зіткнення між збройними силами держав усупереч міжнародно-правовій забороні війни як засобу вирішення спорів,як ситуацію,що може виникнути в разі обмеженого збройного зіткнення на державному кордоні України з іншою державою або збройних зіткнень на території України за участю незаконних військових формувань чи організацій і наслідки якої для національної безпеки України оцінюються як значні,що пов`язано із застосуванням насильства,загибеллю людей,а також вищевказані обставини передбачені ст.ст.177,178 КПК України,суд вважає за необхідне при продовженні строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не визначати розмір застави .
Керуючись ч.3 ст.331 ,369 КПК України,суд

УХВАЛИВ :

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Умань Черкаської області, на два місяця, тобто до 12 січня 2020 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Судді:

________________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3