Дата документу 09.07.2019 Справа № 1
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/616/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/4356/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2019 року задоволено клопотання начальника відділення СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 13 червня 2019 року до 12 серпня 2019 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, 15.06.2019 року до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання начальника відділення СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.06.2019 року приблизно о 10 годині 10 хвилин, перебуваючи в районі будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, групою осіб, з корисливих мотивів із застосуванням зброї, незаконно викрали ОСОБА_13 , якого з застосуванням фізичного насильства посадили до автомобілю «МЕRCEDES-BENZ», модель «VІТО 109 СDІ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , таким чином незаконно позбавили волі потерпілого протягом тривалого часу і заподіяли йому фізичних страждань. 13.06.2019 приблизно о 13:10 в районі будинку № 27-А по вулиці Північній в місті Бердянськ Запорізької області автомобіль «МЕRCEDES-BENZ» був зупинений працівниками поліції та ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були затримані.

Крім того, 13.06.2019 року приблизно о 10 годині 10 хвилин, перебуваючи в районі будинку № 7 по вулиці Північній в місті Бердянськ Запорізької області, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; з погрозою застосування насильства, знаходячись в автомобілі «МЕRCEDES-BENZ», модель «VІТО 109 СDІ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вимагали від ОСОБА_13 грошові кошти у сумі 41000 доларів США., але в цей же день приблизно о 13:10 в районі будинку № 27-А по вулиці Північній в місті Бердянськ, Запорізької області були затримані працівниками поліції.

Під час судового провадження слідчий та прокурор просили клопотання задовольнити та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів на його користь.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та запобігти зазначеним ризикам неможливо при застосуванні до нього запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що матеріалами справи не підтверджено обґрунтованості підозри. Зазначені докази вказують на можливі ознаки складу злочину, передбаченого ст.146 КК України, проте жодних доказів того факту, що мало місце вимагання коштів в сумі 41000 доларів США, крім показань самого потерпілого, не наведено. Обставини вимагання коштів жодними доказами не підтверджено.

Слідчий суддя не звернув уваги на те, що не встановлено жодних обставин, які б могли свідчити про наміри та можливості ОСОБА_7 скриватися від слідства, або перешкоджати йому, не звернув уваги на доводи захисту, як то відсутність зв`язків за кордоном і в інших містах, відсутність закордонного паспорту, міцні родинні зв`язки, відсутність достатньо грошей для переховування, які свідчили про дуже низьку ймовірність ризику його переховування від слідства.

Також, крім тяжкості інкримінованих злочинів, не наведено жодних інших обставин, за яких слідчий суддя вважає за неможливе застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Крім того, ОСОБА_7 в порушення вимог ст.278 КПК України повідомлено про підозру після спливу 24 годин з моменту фактичного затримання, сам підозрюваний був затриманий до внесення відомостей до ЄРДР.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

В судове засідання апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_8 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до початку розгляду справи надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Справа розглядається за відсутності адвоката ОСОБА_8 по наявним в ній матеріалам в межах апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_14 , вислухана думка прокурора, слідчого та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, які згідно зі ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості та тяжким. Слідчий суддя з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах провадження, з додержанням вимог ст.194 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри, про яку повідомлено ОСОБА_7 , що підтверджується наявними доданими до клопотання доказами: відомостями, які містяться в протоколі огляду місця події, показаннями потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_15 .

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Крім того, практикою ЄСПЛ у справі «Екле проти Німеччини», визначено, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особі компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».

Для визначення обґрунтованої підозри закон вимагає наявності обставин, що правопорушення, у якому підозрюється затриманий, повинно бути закріплено у кримінальному законі, та наявності фактів причетності особи до вчинення кримінального правопорушення.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності.

Колегія суддів вважає, що докази, зазначені в клопотанні і перелічені в ухвалі слідчого судді, на даній стадії процесу підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а доводи захисника про непричетність останнього до вчинення злочинів мають перевірятися органом досудового розслідування у встановленому законом порядку та судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які законом віднесено до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, а також дані про його особу, який раніше не судимий, вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб із застосуванням зброї, не одружений, дітей не має, не має реєстрації в м. Бердянську, проживає в іншому місті, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому існує об`єктивна загроза його переховування, а обізнаність про адресу проживання потерпілого та свідка робить високим ризик незаконного впливу на них збоку підозрюваного.

Доводи захисника щодо відсутності у підозрюваного зв`язків за кордоном, закордонного паспорту та наявності міцних соціальних зв`язків не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, коли тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Доводи захисника про те, що орган досудового розслідування, в порушення вимог ст.278 КПК України, повідомив про підозру ОСОБА_7 після спливу 24 годинного строку з моменту затримання, а тому незаконно утримував останнього під вартою, спростовуються наданими матеріалами. Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_7 було затримано 13 червня 2019 року о 13 годині 10 хвилин (а.п.18-19), про підозру останнього було повідомлено 14 червня 2019 року о 13 годині 15 хвилин, фактично в межах 24 годинного строку, передбаченого ч.2 ст.278 КПК України, різниця в п`ять хвилин є несуттєвою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у злочині, вчиненому із застосуванням насильства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2019 року, якою задоволено клопотання начальника відділення СВ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 13 червня 2019 року до 12 серпня 2019 року включно, - без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4