ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 628/842/16-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1615/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- за участю секретаря ОСОБА_5 ,

- прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження №11кп/818/1615/19 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Харківської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1. 30 жовтня 1995 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.229-6 КК України (в редакції від 1960 року) до 1 року позбавлення волі, із застосуванням примусового лікування на підставі ст.14 КК України від наркоманії;
2. 21 листопада 1995 року Куп`янським міським судом Харківської області за ч.2 ст.229-6, ч.2 ст.43 КК України (в редакції від 1960 року) до 2 років позбавлення волі, з застосуванням примусового лікування на підставі ст.14 КК України від наркоманії. Звільнений 5 вересня 1996 року згідно зі ст.8 Указу Президента України від 27 червня 1996 року «Про амністію»;
3. 22 червня 1999 року Куп`янським міським судом Харківської області за ч.2 ст.141, ч.2 ст.229-6, ч.2 ст.229-1, ст.42 КК України (в редакції від 1960 року) до 5 років позбавлення волі, з застосуванням примусового лікування на підставі ст.14 КК України від наркоманії. Звільнений 4 березня 2003 року на підставі постанови Орджонікідзівського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2002 року умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців;
4. 26 квітня 2006 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
5. 3 березня 2009 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст.125, ч.1 ст.121, ст.70, 71 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі. Звільнений 29 серпня 2013 року на підставі постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 місяці 14 днів,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік та покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Як встановив суд, 6 січня 2016 року близько 16.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , в ході сварки з потерпілим ОСОБА_8 , яка виникла на ґрунті особистих неприязнених стосунків, діючи з умислом на спричинення тілесних ушкоджень, дістав з кишені складний ніж, яким умисно наніс один удар у ліву нижню частину живота потерпілого, після чого дерев`яним брусом, який підібрав біля місця події, наніс декілька ударів по різним частинам тіла ОСОБА_8 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді рубця в лівій півздошній області, травматичного набряку м`яких тканин в лівій паховій області з наявністю на його фоні синця, який переходить на область статевого члену в верхній третині, які згідно з висновком судово-медичної експертизи є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі в редакції змінених доводів заступник прокурора Харківської області просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість, а також незастосування судом ст.49 КК України. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 2 років обмеження волі. В обґрунтування скарги вказав, що обвинувачений раніше був неодноразово судимий, вину визнав лише частково, вчинив злочин проти здоров`я особи із застосуванням ножа та дерев`яного брусу, припинив протиправні дії лише після втручання інших осіб, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність. Звертає увагу, що матеріальна та моральна шкода потерпілому не відшкодовується, обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено; наявність обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів. На підставі викладеного, прокурор вважає необґрунтованим застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та вказує на необхідність реального відбування покарання ОСОБА_9 . Крім того, прокурор зазначив, що ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч.2 ст.125 КК України, тобто злочин невеликої тяжкості, у січні 2016 року, а тому на сьогоднішній день, строк давності вже сплив, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, а також обвинуваченого, який просив закрити провадження на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.
Згідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення не злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, який є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, та був вчинений ОСОБА_7 6 січня 2016 року.
Таким чином строки давності передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК України у вигляді трьох років, станом на 19 вересня 2019 року закінчилися.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 просив закрити провадження, а йому було роз`яснено, про те що застосування звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, не є реабілітуючою обставиною, з чим він беззаперечно погодився, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку суду, закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.404, 405, 407 п.3 ч.1, 409, 414, 417, 418 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити частково.

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року ОСОБА_7 скасувати.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а кримінальне провадження закрити відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4