ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7775/18
провадження № 1-кп/753/571/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001861 за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, маючого на утримані матір пенсійного віку та який є опікуном сина інваліда І групи, працюючого на посаді менеджера відділу перевезення ТОВ «Кавок Ейр», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_10 , 01.03.2018 року, приблизно о 09 год. 25 хв., перебуваючи у кімнаті охорони гаражного кооперативу № 6, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Росошанська, 4, під час словесного конфлікту з ОСОБА_7 , який виник на побутовому ґрунті, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на нанесення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, кулаком правої руки наніс один удар в обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на слизовій та шкірі верхньої губи в проекції 2-го зуба зліва.
Після чого, ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, взяв до рук дерев`яне поліно (колоду), яка знаходилася у кімнаті охорони, та наніс один удар дерев`яним поліном (колодою) по голові ОСОБА_7 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в лобно-скроневій ділянці зліва, садна на фоні вищевказаного синця в лівій скроневій ділянці.
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_10 вину в скоєнні злочину не визнав та пояснив, що потерпілого до події не знав. Влітку 2017 року він звернувся до потерпілого з приводу прибрати автомобіль, однак той не відреагував. Після чого він звернувся до голови правління гаражного кооперативу, автомобіль прибрали. В січні 2018 року автомобіль знову з`явився на загальному проїзді, однак водія він не бачив близько двох місяців. Події, що мали місце 01.03.2018 року, пов`язує із матір`ю потерпілого. Того дня, коли вони із дружиною прийшли до ГБК, він побачивши потерпілого, зробив йому зауваження щодо розташування автомобіля, та попросив перепаркувати його через пожежну небезпеку. Потерпілий вирішив, що він погрожує йому спалити його автомобіль, і відповів, що ставитиме автомобіль там де хоче, і що посадить його. Через 10-15 хв., коли вони виїжджали із території гаражного кооперативу, під`їхавши до воріт виявили, що вони закриті і звернувся до охоронця ОСОБА_11 , щоб той допоміг відкрити ворота. В цей час під`їхав синій мікроавтобус та коли він з водієм стали відкривати ворота, то побачив, як потерпілий схопив його дружину та потягнув в приміщення сторожки. Він також побіг у сторожку, почувши гуркіт, звуки падіння та удари. Коли зміг роздивитись що відбувається то побачив, що ОСОБА_12 лежав з сокирою в руках, поруч дружина. Спочатку злякався і вибіг з приміщення, потім повернувся, але дружина вже вийшла із приміщення. Потерпілий намагався запригнути на автомобіль та зламати двірник. Коли їм все ж-таки вдалося проїхати, дружина почала скаржитися на біль у лівому боці. В лікарні їм сказали, що необхідно звернутися до поліції. Коли вони приїхали в поліцію, звідти вже виходив потерпілий. Поліцейський прийняв у них заяву та сказав чекати. Дружині відкрили лікарняний, на якому вона пробула 24 дні. Ввечері, того ж дня, він підійшов до голови правління, щоб подивитися відео із камер відеоспостереження, та він сказав, що нічого цікавого там немає, але за по допомогою спеціаліста змогли все записати. В цей час зайшла мати потерпілого та сказала, що сину дуже погано. Також вказав, що свідок ОСОБА_11 дає в суді неправдиві пояснення. Зазначив, що потерпілий вже знав всі його персональні дані, а вказане кримінальне провадження є помстою за принципову позицію щодо розміщення автомобілів в гаражі та недопущення порушення правил пожежної безпеки.
Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, його винність у вчиненні інкримінованому йому злочині повністю доведена дослідженими безпосередньо у судовому засіданні доказами у їх сукупності.
Так, будучи допитаним в ході судового розгляду, потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 01.03.2018 року, близько 09 години, повертався додому після чергування. Того дня випало багато снігу і він був змушений чистити автомобіль. Коли він розчищав сніг, повз нього пройшла пара і обвинувачений звернувся до нього, що йому не подобається як припарковано його автомобіль та почав нецензурно висловлюватися на його адресу та погрожувати. Він попросив обвинуваченого не погрожувати йому, а якщо йому щось не подобається, запропонував звернутися до адміністрації. Після чого, той відразу підійшов до нього та став штовхатися, вдарив його в груди та став погрожувати, у зв`язку з чим він, потерпілий, викликав поліцію, підійшов до охорони стоянки та став чекати наряд. В цей час обвинувачений із пасажиркою, рухаючись на автомобілі хотів покинути стоянку та він закрив ворота і попросив зачекати на приїзд працівників поліції, які повідомили, що будуть за 2-3 хвилини. Він дістав телефон та став все знімати на телефон. Обвинувачений та пасажирка вийшли із автомобіля та стали кричати на нього, щоби він відійшов, та жінка підійшла до нього та вибила телефон із рук. Пізніше до них вийшов охоронець, який також запропонував зачекати на поліцію. Обвинувачений відкрив ворота, а потім разом із жінкою заштовхали його, потерпілого, до кімнати охорони, де обвинувачений кулаком став наносити йому удари по голові, він намагався закриватися руками, але відчувши удар твердим предметом у скроню, він впав на коліна. Після чого, обвинувачений та жінка, що була із ним, вийшли із кімнати охорони, він намагався зупинити їх, однак ті, відштовхнувши його, вийшли на вулицю, сіли до автомобіля та поїхали.
ОСОБА_7 категорично вказував про те, що обвинуваченого він не оговорює і не має для цього будь яких підстав.

Суд вважає показання ОСОБА_7 достовірними, оскільки вони послідовні, логічні, конкретні, узгоджуються як між собою, так і з іншими зібраними по справі доказами, дослідженими судом, і які повністю спростовують доводи ОСОБА_10 , висунуті ним на свій захист.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він працює охоронцем в ГБК. В березні місяці, 2018 року, вранці, він заступив на зміну та був очевидцем того, як під`їхав автомобіль, потерпілий став попереду нього та не пропускав, просив зачекати на поліцію. Що було причиною суперечки йому невідомо. Пізніше із автомобіля вибігла жінка та стала штовхати потерпілого, той не втримавшись на ногах, впав, жінка стала бити його. Слідом за жінкою із автомобіля вибіг і обвинувачений, який також став бити потерпілого, а потім взяв поліно та вдарив потерпілого по голові. Він подзвонив голові ГБК, на що той сказав розбиратися самим. Коли обвинувачений та жінка вийшли із кімнати охорони, потерпілий прослідував за ними, щоб не випустити їх до приїзду поліції, жінка знов стала бити його, він зробив їй зауваження, на що вона сказали не вмішуватися, бо і йому дістанеться. Потім вони поїхали. На обличчі потерпілого від удару поліном була кров. Також свідок вказав, що в приміщенні, де побили потерпілого, було достатньо світла, щоби він, ОСОБА_11 , міг побачити те, що там відбувалось. Також зазначив, що дійсно в приміщенні була сокира, але в руки її ніхто з учасників конфлікту не брав.
Свідок ОСОБА_14 , який працює головою правління в ГБК, в судовому засіданні показав, що обвинуваченого та потерпілого він знає, ті орендують місця в гаражному кооперативі. Потерпілий один раз говорив, що обвинувачений обіцяв спалити його автомобіль, якщо автомобіль не приберуть. Обвинувачений також вказував, що йому заважає автомобіль. Пояснив, що з дозволу правління автомобіль можливо поставити біля гаража, правила пожежної безпеки не порушуються. З приводу події, що мала місце 01.03.2018 року знає лише те, охоронцем був ОСОБА_11 , і що ОСОБА_15 відкидав сніг із машини, а обвинувачений вдарив його ззаду. Ввечері того дня він зустрічався з обвинуваченим в приміщенні для чергування.
Аналізуючи наведені показання суд приходить до висновку, що у відношенні до суттєвих обставин справи вони послідовні, узгоджуються між собою і підтверджуються іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, підстав для сумніву щодо об`єктивності яких суд не має.
Підстав, з яких вказані свідки могли оговорювати обвинуваченого, судом не встановлено.
Також винність ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, зокрема:
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_7 заявив про те, що 01.03.2018 року, приблизно о 09 год. 00 хв., на території гаражного кооперативу, що за адресою: м. Київ, вул. Росошанська, 4, гр. ОСОБА_10 наніс йому тілесні ушкодження (а. п. 104);
- даними протоколу перегляду відеозапису від 07.03.2018 року, відповідно до якого було переглянуто відеозапис, наданий потерпілим ОСОБА_7 з камер відеоспостереження ГБК № 6, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Росошанська, 4, від 01.03.2018 року, що знаходився на оптичному СD-R диску марки «Artex52x» ємністю 700 МВ, та даними вказаного диску, відеозаписи якого формату «mp4» були відтворені в судовому засіданні. Так із файлу «ch01_2321.mp4» вбачається, що о 09:23:31 01.03.2018 року, на території кооперативу, що за адресою: м. Київ, вул. Росошанська, 4, потерпілий ОСОБА_7 знаходиться біля дверей кімнати охорони. О 09:23:36 на територію заїжджає вантажний автомобіль. Після чого, потерпілий ОСОБА_7 , рухається в сторону кооперативу, після чого відразу повертається до воріт кооперативу, та о 09:24:30 закриває ворота. В цей час до воріт із території під`їжджає автомобіль коричневого кольору, типу джип, д.н.з. НОМЕР_1 . О 09:24:48 з автомобіля, а саме із водійського боку виходить чоловік обвинувачений ОСОБА_10 , який підходить до потерпілого ОСОБА_7 , та щось говорить йому. Після чого заходить до кімнати охорони, та відразу виходить з неї. В цей час з автомобіля, о 09:25:06 з переднього пасажирського сидіння автомобіля виходить свідок ОСОБА_16 обвинувачений ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_16 розмовляють з потерпілим ОСОБА_7 . В цей час з кімнати охорони вийшов охоронець ОСОБА_13 , та починає також з ними розмовляти. В цей момент свідок ОСОБА_16 почала штовхати потерпілого ОСОБА_7 . В цей момент з автомобіля Газель вийшов водій до воріт. Свідок ОСОБА_16 відштовхнула потерпілого ОСОБА_7 до дверей кімнати охорони, в цей момент водій Газель та обвинувачений ОСОБА_10 відчинили ворота, після чого свідок ОСОБА_16 та обвинувачений ОСОБА_17 заштовхнули потерпілого ОСОБА_7 до кімнати охорони. В цей час охоронець почав спостерігати за тим, що відбувається в кімнаті охорони та щось став говорити водію Газель. В цей час з кімнати охорони вийшов обвинувачений ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_16 , та потерпілий ОСОБА_7 , який мав намір закрити ворота, але обвинувачений ОСОБА_10 не дав цього зробити, тоді потерпілий ОСОБА_7 став перед автомобілем та став сперечатися з обвинуваченим ОСОБА_10 , до суперечки приєднався водій Газель та охоронець. Після чого, обвинувачений ОСОБА_10 сів до автомобіля та став їхати, потерпілий ОСОБА_7 став перед його автомобілем та не дав цьому зробити. В подальшому свідок ОСОБА_16 вийшла з автомобіля та почала щось говорити ОСОБА_7 .
Із файлу «ch01_2814.mp4» вбачається, що о 09:28:09 01.03.2018 року, що потерпілий ОСОБА_7 стоїть біля автомобіля коричневого кольору, типу джип, д.н.з. НОМЕР_1 , та розмовляє із обвинуваченим ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_10 сідає до автомобіля та намагається поїхати, та потерпілий ОСОБА_7 не дає цього зробити, ставши перед автомобілем. О 09:28:32 з переднього пасажирського сидіння виходить свідок ОСОБА_16 та відстороняє потерпілого ОСОБА_7 від автомобіля. Автомобіль виїжджає за територію. В цей момент ОСОБА_7 своєю рукою штовхнув свідка ОСОБА_16 , яка у відповідь стала наносити удари по голові ОСОБА_7 . В цей момент на територію кооперативу заїхав автомобіль Газель. Також із автомобіля вийшов ОСОБА_10 , які почали щось говорити вслід ОСОБА_7 , а після цього сіли до автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 та поїхали в невідомому напрямку.
Із файлу «ch01_3116.mp4» вбачається, що о 09:29:31 01.03.2018 року, потерпілий ОСОБА_7 йде на територію кооперативу, розмовляючи по телефону.
Із файлу «ch01_2932.mp4» вбачається, що о 09:31:11 01.03.2018 року, потерпілий ОСОБА_7 заходить до кімнати охорони.
Із файлу «ch01_3301.mp4» вбачається, що о 09:32:55 01.03.2018 року, потерпілий ОСОБА_7 виходить з кімнати охорони та йде на територію кооперативу.
Із файлу «ch01_3604.mp4» вбачається, що о 09:36:03 01.03.2018 року, потерпілий ОСОБА_7 йде за межі кооперативу. О 09:36:43 з`являється автомобіль патрульної поліції, та поліцейські починають спілкуватися із ОСОБА_7 .
Із файлів «ch01_3708.mp4» та «ch01_3729.mp4» вбачається, що в період часу з 09:37:07 по 09:38:07 01.03.2018 року, потерпілий ОСОБА_7 спілкується із працівником патрульної поліції.
Із файлів «ch01_33825.mp4» вбачається, що о 09:38:21 потерпілий ОСОБА_7 , який спілкується із працівником патрульної поліції, сідає до автомобіля патрульної поліції, і автомобіль їде (а. п. 109-116);
- даними висновку судово-медичної експертизи № 486 від 15.03.2018 року, відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та при вивченні медичної документації на його ім`я виявлені ушкодження: синець в лобно-скроневій ділянці зліва; садно на фоні вищезазначеного синця в лівій скроневій ділянці та крововилив на слизовій та шкірі верхньої губи в проекції 2-го зуба зліва. Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися внаслідок двократної дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися. Враховуючи наявну морфологію вказаних тілесних ушкоджень на момент проведення судово-медичного огляду 01.03.2018 о 13 год. 57 хв., можна вважати, що мінімально вірогідні строки їх утворення складають 4-6 годин від моменту проведення судово-медичного огляду. Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення синців, крововиливів та саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб, який і віддзеркалює тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятий судово-медичний критерій визначення ступеню тяжкості. Саме тому виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, відповідно до п. п. 2.3.5. та 4.6. «Правил» (а. п. 123-126).
При цьому, оцінюючи вказаний експертний висновок разом з іншими доказами, зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні, враховуючи наявність даних про те, що потерпілий впав на коліна та відсутність даних про те, що він впав з висоти власного зросту та вдарився лобнево-скроневою ділянкою, суд приходить до висновку, що не надання експертної оцінки способу та послідовності спричинення тілесних ушкоджень шляхом проведення слідчого експерименту за участі усіх учасників події, на висновки суду по встановленню обставин події не впливає.
Виходячи із сукупності наведених раніше доказів суд вважає, що показання допитаної в судовому засіданні за ініціативою захисту свідка ОСОБА_16 є такими, що не спростовують висновків суду про доведеність винності ОСОБА_10 в інкримінованому йому діянні виходячи з наступного.

Так, свідок ОСОБА_16 , яка приходиться дружиною обвинуваченого, суду показала, що вони є членами гаражного кооперативу починаючи із 2006 року, хоча не дуже задоволені якістю послуг. Її чоловік - ОСОБА_10 , неодноразово робив зауваження щодо роботи кооперативу. З 2017 року потерпілий став залишати свій автомобіль біля гаража, поруч щитової. Чоловік робив йому зауваження з даного приводу, на що останній відповідав, що ставить там де хоче, навіть погрожував їм, та коли вони написали на нього скаргу, автомобіль на деякий час зник. 01.03.2018 року, вранці, вони їхали на роботу, проходячи повз потерпілого, який розчищав сніг, чоловік зробив зауваження потерпілому, та сказав, що в разі пожежі його автомобіль згорить першим і вони пішли далі. Коли вони сіли до свого автомобіля та хотіли виїхати із гаражів, потерпілий закрив перед ними ворота, чоловік попросив охоронця відкрити їх, однак той ніяк не відреагував. Вона вийшла із автомобіля та хотіла прибрати потерпілого з дороги, він почав штовхатися, вона сказала йому, що вона інвалід та він не звернув на це уваги. Біля воріт уже зібралися автомобілі, які також хотіли виїхати, вона намагалася відкрити ворота та потерпілий затягнув її в кімнату охоронця, почав штовхати її та наносити удари в живіт та тулуб, потім спіткнувся і вони разом впали на дрова. В цей час надійшов чоловік та підняв її з підлоги, оглянувшись побачила в руках потерпілого сокиру, якою він замахнувся на чоловіка. Вони з чоловіком вискочили із кімнати, ворота уже були відкритими, однак потерпілий не давав їм можливості поїхати. Вирвавшись від нього, вони уїхали і в подальшому звернулись в травмпункт, де їм порадили звернутись в поліцію. Вказала, що не знає про те, що в разі вчинення злочину необхідно звертатись в поліцію.
Таким чином свідок, яка є дружиною обвинуваченого і приймала активну участь в конфліктній ситуації, що склалась, фактично підтвердила обставини, встановлені судом, що передували нанесенню тілесних ушкоджень, а її показання про те, що її чоловік не наносив удари потерпілому, суд оцінює як такі, що дані з метою допомогти уникнути обвинуваченому відповідальності, і такі показання суперечать іншим доказам, що були досліджені судом.

Твердження сторони захисту про те, що в обвинувальному акті не встановлено час та місце вчинення злочину є неспроможними, оскільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Доводи про те, що відеозапис є недопустимим доказом також є надуманими, оскільки в судовому засіданні встановлено та не оспорювалось сторонами, що на території ГБК є відеокамери, відеозаписи з однієї з яких були надані потерпілому та обвинуваченому. При цьому, при реалізації права, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК України вказаний диск було надано потерпілим в ході досудового розслідування слідчому Дарницького УП ГУ НП в м. Києві (а.с. 109) Будь-яких даних про те, що вказаний доказ отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, до суду не подано.
Посилання обвинуваченого на вчинення відносно нього психологічного тиску з боку слідчого, зокрема при виконанні вимог ст. 290 КПК України суд вважає безпідставними, оскільки останнійне заперечував тієї обставини, що він не писав скарг на дії слідчого та підписував процесуальні документи без зауважень.

Враховуючи викладене, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність відповідно до ст. 337 КПК України винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у тому, що він заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння.
Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, одружений, працює, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває, є опікуном інваліда І групи, має на утриманні матір пенсійного віку.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами є призначення покарання у виді штрафу, але в максимальних межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті.
Процесуальні витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 369-371 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Стягнути з ОСОБА_10 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 651 грн. 80 коп.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя