У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 23 березня 2019 року, -

в с т а н о в и в :
до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 23.03. 2019 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011520 від 26.09.2015 року, з огляду на відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

В обгрунтування скарги зазначає, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження є протиправним. Слідчим було допущено порушення вимог КПК України щодо повноти та всебічності з`ясування обставин справи, без здійснення слідчих та процесуальних дій для встановлення об`єктивної істини. Так, слідчий покликається лише на той факт, що судом було відмовлено скаржнику у поновленні її на роботі, однак не враховано, що у позові відмолено лише через пропуск строку позовної давності, а не через безпідставність заявлених вимог. Окрім цього, слідчим не було виконано ряду слідчих дій: не допитано працівників Фонду соціального страхування, керівника театру, звідки її було звільнено, не вчинено інших дій за її клопотаннями. Як наслідок, просить скасувати оскаржувану постанову, звертає увагу, що така їй не була надіслана своєчасно, а тому вона не могла оскаржити її раніше.

В судовому засіданні скаржник подану скаргу підтримала, надала пояснення аналогічні її доводам, просить таку задовольнити та скасувати постанову про закриття кримінального провадження. Додатково звертає увагу, що факт її незаконного звільнення встановлено постановою Київського апеляційного суду від 03.04.2019 року, що також слідчий не міг взяти до уваги, оскільки оскаржувана постанови винесена раніше 23.03.2019 року.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, причин своєї неявки не повідомив, однак надіслав на адресу суду матеріали закритого кримінального провадження.

За приписами процесуального закону, неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги, а тому слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд скарги за його відсутності.

Ознайомившись із доводами скарги, заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали закритого кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні заявником можуть бути оскаржені рішення слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження.

Згідно ч.3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка в судове засідання слідчого чи прокурора не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В ході перевірки заяви ОСОБА_3 щодо можливого факту її неправомірного звільнення, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, що відповідає вимогам ч.2 ст.9 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що 23.03.2019 року старшим слідчим Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011520 від 26.09.2015 року.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, до слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшла заява ОСОБА_3 щодо її незаконно звільнення з посади начальника служби звукозапису та відтворення Київського національного академічного театру російської драми ім. Лесі Українки.

У своїй заяві ОСОБА_3 вказувала, що в період часу з 06.01.2004 року по 05.07.2010 року працювала на посаді звукооператора в Київському національному академічному театрі російської драми ім. Лесі Українки.

Начальник служби звукозапису та відтворення Київського національного академічного театру російської драми ім. Лесі Українки ОСОБА_5 та його заступник ОСОБА_6 мали до неї упереджене ставлення, використали її особисту інформацію для анулювання її лікарняного листа, а саме те, що остання перебувала під час лікарняного за межами України, перекручували факти, виставляли її порушником трудової дисципліни. В період часу з 02.06.2010 року по 22.06.2010 року вона знаходилася на амбулаторному лікуванні в ЦРЛ м. Бровари. В період з 16.06.2010 року по 21.06.2010 року (в період лікування) знаходилася за кордоном на відпочинку, а 23.06.2010 вона вийшла на роботу після лікарняного.

В оскаржуваній постанові слідчим вказано, що в ході досудового розслідування встановлено, що дійсно ОСОБА_3 в період часу з 02.06.2010 року по 22.06.2010 знаходилася на амбулаторному лікуванні в ЦРЛ м. Бровари. Ще до перебування на лікуванні ОСОБА_3 попрохала начальника служби звукозапису та відтворення Київського національного академічного театру російської драми ім. Лесі Українки ОСОБА_5 відпустку з метою поїздки за кордон, на що останній їй відмовив.

В період з 16.06.2010 року по 21.06.2010 року ОСОБА_3 перебувала за межами України, чого остання не заперечувала.

Відповідно до листа Броварської ЦРЛ, щодо видачі листка непрацездатності ОСОБА_3 з 03.06.2010 року по 22.06.2010 було проведено службове розслідування комісією. Комісія прийшла до висновку, що хвора ОСОБА_3 порушила режим лікування, а листок непрацездатності з 16.06.2010 року до 22.06.2010 року виданий необгрунтовано. Лікарю ОСОБА_7 за порушення інструкцій та наказів, що регламентують правила видачі листків непрацездатності оголошено догану.

Крім того, відповідно до листа Броварської ЦРЛ №111 законність видачі та продовження лікарняного листа №010782 був перевірений виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Слідчий вказує у постанові, що ОСОБА_3 незаконно була відсутня на робочому місці в період часу з 17.06.2010 року до 22.06.2010 року, про що було складено акти про відсутність на робочому місці ОСОБА_3 .

Крім того, працівниками Київського національного академічного театру російської драми ім. Лесі Українки було складено акт про відсутність за домашньою адресою ОСОБА_3 .

В оскаржуваній постанові слідчий покликається на Постанову Пленуму Верховного суду N 9 від 06.11.92 року «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», де вказано, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до службової записки від імені ОСОБА_5 , останній повідомляє, що ОСОБА_3 кілька разів відпрошувалась у нього у поїздку за кордон, яка мала відбутися з 16.06.2010 року по 21.06.2010 року, але він її не відпустив.

Відповідно до пояснення ОСОБА_3 , остання повідомляє, що дійсно вона відпрошувалася у ОСОБА_5 у поїздку за кордон, але останній її не відпустив, та не заперечує факт її перебування за кордоном.

У зв`язку з вищевикладеним, за порушення трудової дисципліни та відсутність на роботі з 17.06.2010 року по 22.06.2010 року без поважних причин ОСОБА_3 звільнено наказом №106-К від 05 липня 2010 року.

Відповідно до Листа Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації, продовження листа непрацездатності в період перебування ОСОБА_3 за межами України, є порушенням наказів МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та №532 від 13.11.2004 року та є необгрунтованим.

Слідчий зазначає, що відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2019 року (справа №361/7197/16-ц, провадження №2/361/41/19) по справі за позовом ОСОБА_3 щодо поновлення на роботі на посаді звукооператора, у задоволені позову ОСОБА_8 відмовлено.

Окрім цього, слідчим вказано, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172 КК України є злочинами невеликої тяжкості, та з часу його вчинення минуло більше двох років, тому строки давності притягнення осіб до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення закінчились ще до моменту написання ОСОБА_3 заяви про кримінальне правопорушення.

Виходячи із вказаних мотивів, слідство прийшло до висновку, що в ході проведення досудового розслідування факт вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172, ст. 356, ч. 1 ст. 357 КК України, не знайшов свого підтвердження.

Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_8 про поновлення на роботі відмовлено.

Однак, у тексті зазначеного рішення чітко вказано, що суд вважає, що перебування позивача ОСОБА_3 за кордоном у період її перебування на амбулаторному лікуванні з 16 по 22 червня 2010 року не свідчить про відсутність у позивача ОСОБА_3 тимчасової непрацездатності та може в свою чергу свідчити лише про недотримання нею певного режиму лікування, встановленого лікарем. Притягнення лікаря до відповідальності та визнання листка непрацездатності необґрунтовано виданим свідчить лише про порушення лікувальним закладом порядку проведення експертизи тимчасової непрацездатності та не може спростовувати факт хвороби позивача, оскільки з медичної картки ОСОБА_3 вбачається, що станом на 22 червня 2010 року їй було встановлено діагноз двосторонній гайморит в стадії набухання.

У судовому рішенні вказано, що факт хвороби та перебування ОСОБА_3 на амбулаторному лікуванні, тобто тимчасової непрацездатності позивача, у період з 16 по 22 червня 2010 року знайшов своє підтвердження, тому суд вважає, що зазначені обставини перешкоджали їй вийти на роботу у вказаний період.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул у період її тимчасової непрацездатності не відповідає вимогам законодавства та є безпідставним, тому позов у цій частині є обґрунтованим.

Однак, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_9 слід відмовити у зв`язку з пропуском нею строку звернення до суду без поважних причин.

Таким чином, в першу чергу для органу досудового розслідування повинні бути важливими обставини встановлені судовим рішеням, а не сам факт задоволення позову чи відмови у ньому.

Більше того, на момент винесення оскаржуваної постанови вказане судове рішення ще не набрало законної сили, що в свою чергу може свідчити про передчасність винесення оскаржуваної постанови.

Вказане рішення суду було переглянуте судом апеляційної інстанції, який залишив його без змін постановою від 03.04.2019 року.

У зазначеній постанові колегія суддів вказала, що суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, правильно застосувавши норми права, дійшов обгрунтованого висновку про наявність усіх підстав вважати, що звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України за прогул у період її тимчасової непрацездатності відбулося з порушенням законодавства, тому позовні вимоги про поновлення позивача на роботі є обґрунтованими.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції теж вказано на пропуск ОСОБА_3 строку звернення до суду із заявленим позовом, що і фактично стало єдиною підставою для відмови у задоволенні позову.

Зважаючи на наведене, слідчий суддя вважає, що висновки, які містяться в оскаржуваній постанові щодо обставин, які повинні бути встановлені слідчим є необґрунтованими, а висновок про законність звільнення ОСОБА_3 є передчасним.

Окрему увагу слідчий суддя звертає на той факт, що закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення можливого кримінального правопорушення не може бути підставною для закриття слідчим кримінального провадження, оскільки вказане питання віднесено лише до компетенції суду.

Як вже було зазначено, слідчий в судове засідання не з`явився, всупереч принципу змагальності, правомірності оскаржуваної постанови не довів.

За вказаних обставин, оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження не може вважатись обґрунтованою, та такою, що винесена слідчим внаслідок всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження.

Зважаючи на наведене та керуючись ст. 2, 7, п. 1,3 ч.1 ст.303, 306, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 23 березня 2019 року - задовольнити.

Постанову старшого слідчого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 від 23 березня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011520 від 26.09.2015 року скасувати.

Матеріали кримінального провадження повернути слідчому для відновлення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1