У Х В А Л А
Іменем України

25 вересня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 липня 2019 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

ВирокомІллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України (далі КК України) та призначено йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 липня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу прокурора задоволено. Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_4 змінено, виключено з мотивувальної частини вироку Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2019 року посилання суду першої інстанції на спричинення ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у вигляді опіку лівої кисті і лівого передпліччя 3-го ступеню. В іншій частині вирок суду залишено без змін.
Як установлено судами, ОСОБА_4 , 02 травня 2018 року приблизно о 16:00, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у гаражі подвір`я будинку АДРЕСА_1 за місцем своєї реєстрації і проживання, разом з ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння після сумісного вживання спиртних напоїв, в ході сварки, яка виникла на ґрунті раптових неприязних відносини, яка переросла в бійку, наніс один удар кулаком руки в область грудної клітини ОСОБА_6 , та зіштовхнув останнього в оглядову яму для автомобілів, яка розташована в гаражі, де потерпілий ОСОБА_4 також опинився в оглядовій ямі гаражу. Там же ОСОБА_6 продовжив чинити опір ОСОБА_4 , використовуючи електричний дріт під напругою. Внаслідок цього у ОСОБА_4 виник умисел на умисне спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, з метою реалізації якого ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що він фізично значно сильніший за потерпілого та що його дії небезпечні для його життя, став наносити множинні удари кулаками рук та ногою в область голови, обличчя, тулубу та кінцівок потерпілого ОСОБА_6 , притиснувши його рукою в області шиї до предметів, які перебували в оглядовій ямі, а також використовуючи обмежену площу оглядової ями, став бити ОСОБА_6 головою та тулубом по бетонній поверхні оглядової ями, нанісши таким чином не менш, ніж 37 травмуючих ударів.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 спричинено тяжкі тілесні ушкодження у виді: сполучної травми тіла у вигляді тупої травми голови та шиї, що супроводжувалася відкритою черепно-мозковою травмою, а саме переломами кісток основ черепу з крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку, крововиливами у м`які покрови голови, забитою раною, саднами та синцями голови, обличчя; тупою травмою шиї, а саме переломами обох великих рогів під`язикової кістки, крововиливами у м`які тканини шиї, синцями шиї; тупою травмою грудної клітини, що супроводжувалися переломом 6-го ребра зліва, саднами, синцями грудної клітини; множинними синцями та саднами тулуба і кінцівок; опіком лівої кисті та лівого передпліччя 3 ступеню.
Після цього ОСОБА_7 залишив ОСОБА_6 у гаражі подвір`я будинку АДРЕСА_1 , де останній помер внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.
У касаційній скарзі засудженим ОСОБА_4 викладено вимогу про зміну вказаних судових рішень з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_6 , за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким надано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи засудженого ОСОБА_4 про те, що судом першої інстанції не враховані пом`якшуючі обставини, а саме, що те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має чотирьох неповнолітніх та малолітніх дітей, також має ще одну дитину, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі, заяву потерпілої, в якої відсутні претензії до засудженого, добровільне відшкодування спричиненої шкоди, а також щире каяття та активну співпрацю при проведенні досудового розслідування, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано неспроможними.
Водночас, доводи касаційної скарги про здійснення засудженим піклування над матір`ю пенсіонеркою не підтверджені жодними даними.
Крім того, вказує, що суд повинен виправдати його за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і кваліфікувати його дії за ст.124 КК України, а також ч.3 ст.135 КК України, оскільки він залишив у небезпечному для життя стані потерпілого, хоча кримінальне правопорушення він вчинив з необережності.
Висновки судів про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказах, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, судом першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.121 КК України, з чим погодився суд апеляційної інстанції.
Що стосується доводів засудженого про перекваліфікацію його дій на ст.124 КК України та ч.3 ст.135 КК України, вони визнані неспроможними, оскільки як правильно зазначили суди, факт нанесення засудженим потерпілому множинних тілесних ушкоджень підтверджено свідками, які є друзями засудженого. Послідовні дії засудженого, зокрема те, що він став наносити множинні удари кулаками рук та ногою в область голови, обличчя, тулубу та кінцівок ОСОБА_6 , після його неправомірних дій, враховуючи кількість нанесених засудженим потерпілому ударів, яка склала не менше ніж 37 травмуючих ударів, що його дії небезпечні для життя потерпілого у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 усвідомлював, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачав такі наслідки і бажав або свідомо припускав їх настання, тобто доводять наявність умислу у обвинуваченого на умисне спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, передбачених ч.2 ст.121 КК України.
Що стосується доводів засудженого про призначення йому покарання без урахування пом`якшуючих обставин, то вони досліджені судом апеляційної інстанції та їм надано правильну оцінку. Як зазначив апеляційний суд, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання, його виду та розміру, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, інкриміноване ОСОБА_4 , кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, не працює, в спеціалізованих медичних установах м. Маріуполя не обліку не перебуває, має сім`ю, чотирьох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується задовільно, врахувавши поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його ставлення до вчиненого, визнавши обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, не встановивши обставин, що пом`якшують покарання, та дійшов висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення засудженого та запобігання нових злочинів буде покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, що передбачає відповідальність за вчинене.
Доводи засудженого про його активну співпрацю при проведенні досудового розслідування, його щире каяття, добровільне відшкодування спричиненої шкоди також перевірено та спростовано судом апеляційної інстанції, оскільки в ході судового розслідування засудженого було оголошено в розшук, за висновком судово-медичного експерта показання ОСОБА_4 , суперечать виявленим у ОСОБА_6 тілесним ушкодженням у своїй сукупності, також показання ОСОБА_4 суперечать показанням свідка ОСОБА_8 й іншим дослідженим судом доказам, що не може свідчити про активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.
Доводи засудженого про відсутність у потерпілої претензій до нього також не знайшли свого підтвердження, оскільки потерпілою цивільний позов не заявлявся, а відсутність у потерпілої претензій до обвинуваченого матеріального чи морального характеру не свідчить про добровільне відшкодування засудженим спричиненої шкоди, а цивільний позов про стягнення витрат на поховання задоволено вироком суду, що також не є добровільним відшкодуванням завданої шкоди.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 , які аналогічні доводам його касаційної скарги, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими колегія суддів погоджується.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження засудженого ОСОБА_4 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 липня 2019 року стосовно нього.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3