ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/189/19 Справа № 697/691/19 Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1, 2 ст.125 КК УкраїниДоповідач в апеляційній інстанції:
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника потерпілого представника потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000094 за апеляційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Канів Черкаської області, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, раніше не судимий, -

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст.125 КК України, до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

- ч. 2 ст. 125 КК України, до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн..

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим , остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 1700 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в закону силу обрано особисте зобов`язання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі по 5000 грн. кожному.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, 10.02.2018, близько 07-30 години, перебуваючи в приміщенні приймального відділення Канівської ЦРЛ, що розташована по вул. Успенській, 15 в м. Каневі Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов ззаду до потерпілого ОСОБА_11 та наніс йому один удар кулаком в потилицю, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, травматичного набряку, садна м`яких тканин шиї, травматичного набряку та крововиливу м`яких тканин лівої кисті, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 02-01/350 від 06.03.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_7 , 10.02.2018, близько 07-48 години, перебуваючи в приміщенні приймального відділення Канівської ЦРЛ, що розташована по вул. Успенській, 15 в м. Коневі Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область правового ока, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, травматичним набряком обличчя справа, травми правого ока з травматичними набряком правої параорбітальної ділянки та набряком сітківки, що згідно з висновком судово-медичної експертизи № 02-01/351 від 06.03.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій, не заперечуючи доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просив вирок суду першої інстанції змінити через м`якість призначеного покарання ОСОБА_7 та в частині задоволення цивільного позову, призначивши покарання за сукупністю покарань у вигляді арешту строком на 6 місяців, а також стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 по 15000 грн. кожному в рахунок відшкодування моральних збитків та по 5000 грн. кожному витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто м`яке покарання, яке не відповідає його особі та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину. Судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано думки потерпілих та їх представника про призначення покарання у виді 6 місяців арешту, а також того, що обвинувачений ніде не працює, не має доходів і визначений судом штраф повинен був сплати батько останнього, про що зазначав захисник обвинуваченого в судовому засіданні. Фактично ОСОБА_12 визнав свою вину в судових дебатах та попросив вибачення у потерпілих.

Вважає, що на користь потерпілих підлягає стягненню моральна шкода в розмірі по 15000 грн., оскільки вони зазнали моральних і душевних страждань від дій обвинуваченого, досить тривалий час перебували на стаціонарному лікуванні, були відірвані від роботи та сім`ї.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у відшкодуванні потерпілим затрат на правничу допомогу, що є документально підтвердженим та підлягає стягненню з обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потепілого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 про задоволення апеляційних вимог, думку прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційних вимог та просили вирок місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апелянт в апеляційних вимогах просить змінити вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку з його м`якістю, що не узгоджується з вимогами ч.2 ст. 409 КПК України, згідно яких у разі необхідності посилення покарання суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду скасовує вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, та постановляє в цій частині новий вирок, яким призначає обвинуваченому більш суворе покарання.

За таких обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості змінити вирок, посиливши при цьому покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ,як про це просить апелянт.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 міськрайонний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та призначив покарання, яке відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення нових злочинів, а тому апеляційна скарга в цій частині не підлягає до задоволення.

Крім того, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції в достатній мірі дотримався вимог, передбачених ст. 370, 374 КПК України, в тому числі - і при вирішенні цивільного позову потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ..

Так, згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вказані вимоги судом першої інстанції дотримані в повному обсязі, а тому, виходячи із засад розумності і справедливості, характеру та глибини фізичних і душевних страждань потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які вони зазнали внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, заподіяної потерпілим , в сумі 5000 грн. кожному, визначений вірно.

Крім того, місцевим судом вірно враховано, що сторона потерпілих не надала до суду попередній розрахунок витрат на правову допомогу, та сам розрахунок таких витрат. Також, до суду не подано Акт виконаних робіт до Договору між адвокатом і потерпілим, яким відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлюються перелік виконаних адвокатом робіт, час на їх виконання і розмір отримуваного адвокатом гонорару за надання правової допомоги клієнту. До того ж, в договорах про правову допомогу (а.с.35, 40) вказано ціну договору, але квитанції про оплату послуг на суми 5 000,00 грн. (а.с.35, 41) не завірені печаткою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 моральної шкоди у розмірі 5000 гривень кожному, та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів на правничу допомогу є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а посилання апелянта на незаконність вироку місцевого суду в частині вирішення цивільного позову є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для задоволення апеляційних вимог апелянта - відсутні.

Керуючись ст. 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді