Провадження № 1-кп/161/264/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 14 серпня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
потерпілих- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001285, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 05.10.2018 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого: 23.01.2017 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.125 ч.1, ст.185 ч.3, ст.186 ч.2 КК України,
В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , повторно, у період з 26.03.2018 по 10.00 год. 05.04.2018, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, умисно, з корисливих мотивів, шляхом зламу навісного замка, проник в підвальне приміщення №8 будинку АДРЕСА_2 , яке слугувало сховищем для речей, звідки таємно викрав бойлер марки «Ardo» об`ємом 80 л вартістю 4000 грн, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди.
Він же, 12.08.2018 у період з 23.10 год. по 23.50 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , під час конфлікту, умисно наніс не менше 3-4 ударів кулаком руки у ділянку обличчя та тулуба потерпілого ОСОБА_7 , від чого той впав на землю, спричинивши тілесних ушкоджень у вигляді синців на правому оці, нижній повіці лівого ока, крововиливу під білкову оболонку правого очного яблука, забою правої бокової половини грудної клітки, які згідно висновку судово-медичного експерта від 21.08.2018 за №557 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Він же, повторно, 12.08.2018 в період з 23.10 год. по 23.50 год., перебуваючи у дворі поблизу будинку 47 по вул.Винниченка у м.Луцьку, умисно, з корисливих мотивів, відкрито викрав належний потерпілому ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J3» ІМЕІ №1: НОМЕР_1 з чохлом вартістю 1376 грн. 33 коп., у якому була сім картка ПрАТ «ВФ Україна», що не становить матеріальної цінності для потерпілого, карта пам`яті марки «Kingston» формату «Micro SD» об`ємом 32 Гб, вартістю 429 грн.; грошові кошти в сумі 60 грн та стерео bluetooth гарнітуру моделі «ERGO BT-801/BT-530» вартістю 390 грн, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 2 255, 33 грн.
Таким чином, ОСОБА_5 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185, ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, тобто таємно викрав чуже майно, вчинене повторно, поєднане із проникненням у сховище, а також умисно наніс потерпілому легкі тілесні ушкодження та відкрито викрав чуже майно (грабіж), вчинене повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у сховище, та відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно не визнав. Цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди не визнав. Винуватість у нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 фактично визнав, стверджуючи, що такі ушкодження у потерпілого виникли не лише від його дій. Суду дав показання, що бойлер з підвального приміщення по АДРЕСА_2 не викрадав. Наявність сліду свого взуття у підвалі потерпілого ОСОБА_8 пояснив тим, що саме у підвалі (при його вході) мав розмову з дружиною потерпілого, яка водила його показувати звідки його викрадено. Грабежу відносно потерпілого ОСОБА_7 не вчиняв, лише бачив, як ОСОБА_9 обшукувала кишені потерпілого і верхній одяг, мобільний телефон потерпілого потім бачив у неї (інших речей потерпілого не бачив та не викрадав). У нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому винуватість визнає, стверджує, що наніс декілька ударів кулаком руки в ділянку тулуба (3-4 удари), однак наявні у потерпілого ушкодження виникли не лише від його дій, а й від ударів ОСОБА_10 . Ствердив також, що він дійсно утримував потерпілого за шию, у той час коли ОСОБА_11 його била та обшукувала кишені, однак робили це виключно через образу своєї подруги ОСОБА_12 .

У зв`язку з наведеним просив у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.3, 186 ч.2 КК України виправдати, а за ч.1 ст.125 КК України суворо не карати.
Не зважаючи на часткове визнання своєї винуватості за ст.125 ч.1 КК України та невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 за ст.185 ч.3, 186 ч.2 КК України, його винуватість у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в сховище, умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень та відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового розгляду доказами.
1.По епізоду таємного викрадення майна, вчиненого повторно, поєднаного із проникненням у сховище, винуватість підтверджується наступними доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_8 суду дав показання, що у 2018 року (точної дати не пам`ятає) у квартирі по АДРЕСА_2 робили ремонт, тому знесли всі речі, в тому числі бойлер, в підвальне приміщення №8 (що належить їм) та зачинили його на замок. Категорично ствердив, що вільного доступу до підвалу не було, воно було зачинене на навісний замок, який він зачиняв особисто. Через певний проміжок часу виявили його відсутність та пошкодження скоби (була зірвана) на якій висів замок. Ним було викликано працівників поліції, після чого він особисто звернувся до бабусі обвинуваченого (з якою останній проживав), оскільки як сусіди, так і сам обвинувачений (який казав про це особисто його дружині), стверджували про те, що крадіжку вчинив саме ОСОБА_5 . Зазначив, що ОСОБА_5 є їх сусідом, він часто з компаніями знаходився в підвалі, «дебоширив», на нього часто скаржились як жильці, так і бабуся, однак ніхто не міг на нього вплинути. Після приїзду працівників поліції було оглянуто належний йому підвал, де знаходився бойлер та вилучено слід взуття. Оскільки майнову шкоду йому не відшкодовано, тому цивільний позов про її відшкодування в сумі 4000 грн підтримує, просить його задовольнити, щодо покарання - покладається на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_13 дала показання, що обвинувачений ОСОБА_5 є їхнім сусідом. Весною 2018 вони проводили ремонт у квартирі та деякі з речей, зокрема бойлер, винесли у підвал. Вказала, що певний період вони не дивились на його наявність, однак сусідка з першого поверху повідомила, що у їх підвалі був обвинувачений, тому вони спустились туди та виявили його зникнення. Вони відразу ж викликали працівників поліції, написали заяву. Після цього вона особисто приходила до обвинуваченого і при їх розмові він повідомив, що бойлер викрав він, і поверне його лише якщо вони заберуть заяву з поліції. Оскільки заяву вони не забрали, то ОСОБА_5 повідомив їй, що не буде відшкодовувати збитків, нехай це роблять працівники поліції за їх заявою, і попередив «щоб вона ходила обережно». Зазначила також, що про те, що саме ОСОБА_5 вчинив крадіжку, він повідомляв не лише їй, але і під час очної ставки, в присутності прокурора та захисника.
Показання даного свідка судом до уваги беруться, оскільки вони є послідовними, підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення. Натомість посилання сторони захисту на її зацікавленість не заслуговує на увагу, оскільки свідок, після роз`яснення змісту ст.63 Конституції України, погодилась давати показання, дала такі показання, будучи попередженою про кримінальну відповідальність та знаходячись під присягою. Окрім того, такі показання свідка об`єктивно підтверджуються іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду.
З протоколу огляду місця події від 05.04.2018 року вбачається, що було оглянуто підвальне приміщення буд. АДРЕСА_2 , встановлено факт пошкодження скоби навісного замка та виявлено слід низу взуття на насипі піску, у підвалі належному потерпілому ОСОБА_8 . Вказаний слід зафіксовано гіпсовим зліпком, вилучено та опечатано у встановленому законом порядку.
Довідкою ФОП ОСОБА_14 стверджується вартість бувшого у використанні бойлера марки «Ardo» об`ємом 80 л станом на 05.04.2018 - 4000 грн.
З протоколу огляду місця події від 12 квітня 2018 року (з фототаблицями) вбачається, що в кімнаті прийому громадян Луцького ВП обвинувачений ОСОБА_15 видав кросівки марки «Adidas» 43 розміру.
Постановами від 12.04.2018, 28.06.2018 вказані кросівки та гіпсовий зліпок низу взуття визнано речовими доказами та залишено на зберіганні в камері схову речових доказів Луцького ВП ГУНП у Волинській області (квитанція №100144 від 11.08.2018).
З висновку трасологічної експертизи №243 від 26.06.2018 вбачається, що представлений на дослідження слід низу взуття, який був виявлений та відкопійований на гіпсовий зліпок в ході огляду місця події від 05.04.2018 у підвальному приміщенні №8 по вул.Шевченка, 6 придатний для ідентифікації низу взуття. Слід низу взуття, який був виявлений і відкопійований на гіпсовий зліпок в ході огляду місця події від 05.04.2018 року у підвальному приміщенні №8 за адресою АДРЕСА_2 залишений взуттям (кросівком на ліву ногу), яке було вилучене у гр. ОСОБА_15 .
Згідно постанови про уточнення анкетних даних від 30.07.2018 анкетні дані ОСОБА_15 , вказані у протоколах проведених слідчих дій та експертизі, є помилковими та вірними є ОСОБА_5 .
Посилання сторони захисту про визнання протоколу огляду місця події від 05.04.2019 та висновку експерта №243 від 26.06.2018 неналежними та недопустимими доказами, не заслуговує на увагу з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку чи іншого володіння особи. Відповідно до ч.7 цієї ж статті при огляді слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Конституція України гарантує недоторканість не лише житла, а й іншого володіння особи, тобто будь-якого приміщення, яке належить їй на законних підставах, - споруд господарського призначення, службових або складських приміщень, гаражу, тощо. Це право може бути обмежене за наявності передбачених законом підстав, до яких належать, зокрема, провадження слідчих дій з метою розкриття та розслідування злочину. Аналогічні підстави обмеження даного права передбачені і Конвенцією, відповідно до ст.8 п.2 якої, органи державної влади не можуть втручатись у його здійснення інакше ніж згідно із законом і коли це необхідно у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки або демократичного добробуту країни з метою запобігання заворушенням і злочинам.

Так, відповідно до заяви від 05.04.2018 власник приміщення підвалу №8 по АДРЕСА_2 , а саме потерпілий ОСОБА_8 надав добровільну згоду працівникам поліції на його огляд.

Відповідно до протоколу огляду від 05.04.2018 огляд проведено за участю понятих та власника ОСОБА_8 , при цьому, нумерація дверей у даному протоколі (зокрема другої частини підвалу) здійснена слідчим не по фактичній нумерації, а по порядку їх розташування. При цьому, зважаючи на присутність власника під час огляду та відсутність будь-яких зауважень як самого власника, так і понятих підстави вважати, що огляд та вилучення сліду низу взуття було проведено у іншому підвальному приміщенні у суду відсутні. Протокол від 05.04.2018 відповідає вимогам, встановленим для даного виду документів.

Таким чином, огляд було проведено відповідно до вимог чинного КПК України, на підставі письмової згоди власника приміщення на проведення даної слідчої дії, її проведення відповідає ст.2 КПК України щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, а отримані докази, відповідно до ст.85, 86 КПК України, суд вважає належними та допустимими та поряд із іншими доказами у даній справі, кладе в основу даного вироку.

Показання обвинуваченого щодо його залишення сліду взуття у даному підвалі під час розмови з свідком ОСОБА_13 ще раз підтверджує той факт, що даний слід був залишений саме у підвалі, що належить потерпілому. Однак до таких показань по-суті суд ставиться критично, оскільки обвинувачений зазначив, що під час цієї розмови він стояв при вході у підвал, а згідно протоколу огляду насип піску наявний по ліву сторону від входу (тобто у це приміщення потрібно було зайти в середину) і вважає їх такими, що дані виключно для створення штучних доказів своєї невинуватості.
Посилання сторони захисту на те, що гіпсовий зліпок вилучений у неналежний спосіб та не опечатувався не заслуговує на увагу, оскільки у протоколі огляду від 05.04.2018 вказано про його поміщення у паперову коробку, запечатування та вилучення, а у висновку експерта №243 від 26.06.2018 (у дослідницькій частині) вказано, що об`єкт надійшов в упакованому вигляді, коробка опечатана шляхом наклеювання бирки, на якій наявні відтиски печатки, підписи понятих, її цілісність не порушена (додаток: зображення 1,2).

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 №10 під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом. При цьому, під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб.
Так, підвал є місцем, відведеним для зберігання матеріальних цінностей, і як вбачається з показань потерпілого, свідка та протоколу огляду місця події від 05.04.2018 мав засоби охорони був обладнаний навісним замком, який був зачиненим, що унеможливлювало вільний доступ до нього сторонніми особами.
Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого за даною кваліфікуючою ознакою, є вірною та знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.
Дані докази, на підставі ст.85,86 КПК України, суд вважає належними, допустимими, а їх сукупність, відповідно до ст.94 КПК України, - достатньою для прийняття відповідного процесуального рішення про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення.
1.По епізодах нанесення легких тілесних ушкоджень та відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 , винуватість ОСОБА_5 підтверджується наступними доказами.
Оскільки клопотань від прокурора про зміну обвинувачення під час судового розгляду не надходило, вийти за межі висунутого обвинувачення (якщо це не покращує становище обвинуваченого) суд позбавлений можливості, тому, згідно ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Так, потерпілий ОСОБА_7 суду дав показання, що в липні 2018 року (точної дати не пам`ятає) познайомився з обвинуваченим ОСОБА_5 та близько 22.00 год. перебували в дворі по вул.Винниченка разом з дівчатами на ім`я ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та вживали спиртне. Конфлікту між ними не було. Першою звідти пішла ОСОБА_17 , а вони ще залишались і до них приєднався хлопець на ім`я ОСОБА_18 . Потім обвинувачений схопив його за шию, затиснув та повів за магазин, ті інші двоє осіб йшли за ними. За магазином обвинувачений наніс йому кілька ударів по обличчю (зокрема, під око) та по тілу (по ребрах), від чого він впав, після чого з його кишені забрав телефон, грошові кошти та стерео-гарнітуру. Не бачив хто конкретно виймав вказане майно з кишені, однак ствердив, що в цей момент біля нього знаходився та вчиняв активні дії саме ОСОБА_5 та ще одна дівчина (те, що у нього виймають майно з кишень він відчув, оскільки в цей момент лежав на землі обличчям вниз). Між нанесенням ударів та викраденням телефону та інших речей розриву у часі не було, оскільки як тільки він наніс удари, так і відразу з кишені забрали телефон та інші речі. Жодних конфліктів до моменту нанесення ударів не було, неприязних відносин між ними теж не було, оскільки вони тільки познайомились (раніше знайомі не були) та не сперечались між собою. Після цього всі хто був біля нього - втекли, оскільки їх побачили дві жіночки, які йому допомогли та зателефонували його товаришу. На наступний день він звернувся в поліцію з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Неточності у показаннях, які дані ним в судовому засіданні пояснив значним проміжком часу, що минув від вказаної події. Мобільний телефон йому повернуто (був пошкоджений та ним відремонтований), цивільного позову не заявляв, щодо покарання покладається на розсуд суду.
Факт придбання мобільного телефону, карти пам`яті та стерео-гарнітури, в тому числі їх вартість, стверджуються копіями квитанцій та інструкцій з використання, приєднаних за клопотанням потерпілого ОСОБА_7 .
Протоколом огляду місця події від 13 серпня 2018 року (з фототаблицями) стверджується місце знайомства та відпочинку потерпілого, зокрема з обвинуваченим та іншими особами прилегла територія до будинку по АДРЕСА_4 , місце вчинення кримінального правопорушення поблизу будинку №47 по вул.Винниченка м.Луцька (за магазином «7/23»).
З висновку судово-медичної експертизи №557 від 21.08.2018 вбачається, що у потерпілого ОСОБА_7 виявлено наступні тілесні ушкодження: синці навколо правого ока, на нижній повіці лівого ока, крововилив під білкову оболонку правого очного яблука, забій правої бокової половини грудної клітки. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих предметів, цілком можливо в час вказаний під експертним (12.08.2018 близько 23.00 год.), за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виходячи з характеру, кількості та локалізації вказаних ушкоджень йому було спричинено не менше трьох травмуючих впливів. Виникнення вищевказаних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту малоймовірно.
Наявність тілесних ушкоджень у потерпілого у виді забою грудної клітки та гематоми верхньої повіки з субкон`юктивальним крововиливом правого ока, об`єктивно підтверджується довідкою КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» №3391 від 13.08.2018 та витягом з журналу запису ургентних хворих Волинської обласної клінічної лікарні.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні дала показання, що влітку 2018 разом з ОСОБА_20 гуляли, по вул.Винниченка м.Луцька зустріли потерпілого ОСОБА_7 , познайомились та вирішили погуляти разом. ОСОБА_7 купив вина і вони пішли за магазин, що по вул.Винниченка м.Луцька, де його вживали. Через деякий час до них підійшов обвинувачений ОСОБА_5 і вони всі пішли у двори, за магазин «7-23», що по вул.Винниченка м.Луцька. Потерпілий почав з ними фліртувати, зробив комплімент ОСОБА_21 , яка розповіла про це своєму хлопцеві ОСОБА_22 . Останній прибіг і вони всі разом почали бити ОСОБА_7 . ОСОБА_5 бив його руками по голові та ногами по животі. Вона теж била потерпілого, нанесла удар першою, коли той впав - била також і по ребрах, потім взяла телефон потерпілого, який лежав у нього біля ніг, однак його забрав ОСОБА_5 , після чого вони залишили місце події.
Свідок ОСОБА_23 (в присутності законного представника ОСОБА_24 ) дала показання, що точної дати не пам`ятає літом 2018 вона з ОСОБА_19 гуляли та зустріли потерпілого ОСОБА_7 , познайомились, купили спиртне та пішли на лавку поруч з магазином «7-23», що по вул.Винниченка м.Луцька. Згодом до ОСОБА_19 підійшов обвинувачений ОСОБА_5 , всі разом говорили, сміялись, а через деякий час її забрала родичка і вона пішла додому. Зазначила, що особисто її потерпілий не ображав, лише шарпнув за плече. Ствердила, що словесного конфлікту або ж бійки між її хлопцем та потерпілим, в тому числі і через неї, у її присутності, - не було.
Свідок ОСОБА_22 (в присутності законного представника ОСОБА_25 ) дав показання, що точної дати не пам`ятає (влітку минулого року), до нього зателефонувала його дівчина ОСОБА_26 та повідомила про незнайомця, який її зачіпав. Підійшовши у район вул.Винниченка м.Луцька, за магазин «7-23», побачив ОСОБА_27 , ОСОБА_9 , ОСОБА_28 і потерпілого. Оскільки ОСОБА_17 пожалілась на поведінку потерпілого, тому він йому зробив зауваження, штовхнув при цьому, у плече і даний конфлікт вичерпався. Вони разом почали вживати спиртне, після чого ОСОБА_17 покликала додому тітка і вона пішла. Потім через хвилин 20-30 ОСОБА_16 з незрозумілих йому причин почала виливати на потерпілого вино, ОСОБА_5 в цей час підійшов та взяв його руками за шию та тримав, а ОСОБА_29 вдарила в обличчя кілька разів (2-3 удари рукою). Потім потерпілий впав, ОСОБА_5 його продовжував утримувати, а ОСОБА_29 обшукувала його кишені. Він в цей час розвернувся і подальших подій не бачив. Чи наносив удари потерпілому обвинувачений не бачив. Оскільки якісь жінки побачили ці події та почали кричати, вони всі побігли до мосту та розійшлись, у кого знаходився телефон та інші речі потерпілого не бачив, однак на наступний день ОСОБА_5 та ОСОБА_29 разом приходили до нього та заряджали телефон марки «Самсунг».

З протоколу огляду місця події від 13 квітня 2018 року (з фототаблицями) - приміщенні службового кабінету №416 Луцького ВП, що по вул.Грибоєдова, 2 м.Луцька вбачається, що обвинувачений ОСОБА_15 добровільно видав мобільний телефон марки ТМ «Samsung Galaxy J3» чорного кольору із прозорим силіконовим чохлом, без сім картки, без карти пам`яті формату «Micro SD», об`ємом 32 Гб та без наушників ТМ «Ergo».
Постановою слідчого від 13.08.2018 року вказаний мобільний телефон з чохлом визнано речовими доказами та згідно розписки від 06.09.2018 передано на зберігання потерпілому ОСОБА_7 .
Згідно висновку товарознавчої експертизи №493 від 30.08.2018 ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung SM-J320FN» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 із прозорим силіконовим чохлом, станом на 12.08.2018 року могла складати 1376, 33 грн.

З довідки ФОП ОСОБА_14 вбачається, що вартість бувшої у користуванні карти пам`яті ТМ «Kingston» об`ємом 32 Гб станом на 12 серпня 2018 року може становити 429 грн., а бувшої у використанні стерео bluetooth гарнітури (навушників), моделі «ERGO BT-801/BT-530» - 390 грн.
Оскільки під час судового розгляду встановлено та підтверджено дослідженими вище доказами як факт нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому, так і факт відкритого викрадення належного потерпілому майна, обвинуваченим ОСОБА_5 зокрема, тому суд вважає дані докази, на підставі ст.85,86 КПК України, належними та допустимими та, розглядаючи справу у межах пред`явленого обвинувачення, відповідно до ст.337 КПК України, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.125 ч.1, 186 ч.2 КК України.

Таким чином, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не вчиняв крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 та грабежу відносно потерпілого ОСОБА_7 , оскільки вони є суперечливими (суперечать дослідженим доказам у справі), не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 відповідають обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які, відповідно до ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими, стверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.3, 125 ч.1, 186 ч.2 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і дані про особу винного.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, суд не вбачає.
Обвинувачений ОСОБА_5 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, однак згідно характеристики дільничого офіцера поліції характеризується виключно з негативної сторони, така характеристика об`єктивно підтверджується і показаннями потерпілого та свідка (які є сусідами обвинуваченого), протягом тривалого часу потерпілому ОСОБА_8 завдані збитки не відшкодовані, потерпілі щодо покарання покладались на розсуд суду, вчинені ним кримінальні правопорушення, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії, відповідно, невеликої тяжкості та тяжких злочинів, зважаючи також і на особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного умисного корисливого злочину, вчинив дані кримінальні правопорушення в період відбуття іспитового строку, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення, а тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції вказаних статей, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України.
На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України, суд зараховує обвинуваченому ОСОБА_5 в строк основного покарання, термін його попереднього ув`язнення з дня затримання 13.08.2018 по день набрання вказаним вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст.1166 ЦК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування завданої матеріальної шкоди задовольнити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в користь потерпілого ОСОБА_8 завдану матеріальну шкоду в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн.
Матеріальна шкода судом стягується відповідно до розміру завданих збитків в межах пред`явленого обвинувачення.
Речові докази, згідно ст.100 КПК України, відповідно, - повернути (залишити) за належністю законним володільцям та знищити.
Судові витрати, згідно ст.124 КПК України, що підтверджені документально, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 .
Арешт, накладений на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 12.04.2018 та 13.08.2018 (згідно ухвал слідчих суддів від 20.04.2018 та 16.08.2018), відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, зняти.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.185 ч.3, ст.125 ч.1, ст.186 ч.2 КК Українита призначити покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України 200 (двісті) годин громадських робіт;

- за ч.2 ст.186 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_5 покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2017 6 (шість) місяців позбавлення волі, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з 13.08.2018, тобто з моменту затримання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в користь потерпілого ОСОБА_8 4 000 (чотири тисячі) грн завданої матеріальної шкоди.
Речові докази:
- кросівки марки «Adidas» синього кольору, 43 розміру, що передані на зберігання до камери речових доказів Луцького ВП ГУНП у Волинській області - повернути законному володільцеві ОСОБА_5 ;
- слід низу взуття, поміщеного в пакет експертної служби №4189413 знищити;
- мобільний телефон ТМ «Samsung Galaxy J3», чорного кольору ІМЕІ №1: НОМЕР_2 із прозорим силіконовим чохлом, що передані на відповідальне зберігання потерпілому залишити законному володільцеві ОСОБА_7 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в доход держави 6 578 (шість тисяч п`ятсот сімдесят вісім) грн. судових витрат у справі за проведення трасологічної та товарознавчої експертиз.
Арешт, накладений на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 12.04.2018 та 13.08.2018 (згідно ухвал слідчих суддів від 20.04.2018 та 16.08.2018) зняти.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити попередній тримання під вартою.
Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 13.08.2018 по день набрання вказаним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд, а обвинуваченим ОСОБА_5 у той же строк, з моменту вручення копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1