Справа № 399/215/17
Провадження№ 1-кп/401/18/19.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2019 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області, в складі колегії суддів:

головуючий суддя: ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6 ( в режимі відео конференції)
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Світловодську обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000049 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Світловодського міськрайонного суду знаходиться вказане кримінальне провадження, обвинувальний акт по якому надійшов до Світловодського міськрайонного суду 29 березня 2017 року.
У судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку обраного обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовано тим, що згідно матеріалів кримінального провадження обвинуваченій ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Онуфріївського районного суду від 06.02.2017 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Зазначає, що на даний час існує ризик того, ОСОБА_6 може переховуватись від суду, а тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 заперечує проти клопотання прокурора та вважає, що прокурором не доведена наявність ризиків, які були визначені слідчим суддею, а тому просить скасувати обраний обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід.
Обвинувачена ОСОБА_6 поділяє позицію свого захисника.
Згідно матеріалів кримінального провадження обвинуваченій ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Онуфріївського районного суду від 06.02.2017 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказана ухвала залишена без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року.
Обираючи вказаний запобіжний захід стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме що перебуваючи на волі, вона має реальну можливість для уникнення відповідальності, переховуватись від суду, а також може знищити, сховати або спотворити речі, які зберегли на собі сліди вчинення злочину та вчинити інше кримінальні правопорушення. У зв`язку із цим вважав за недоцільне застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Суд бере до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.
Доказів того, що ризики, які стали підставою для обрання їй запобіжного заходу слідчим суддею, передбачені ст. 177 КПК України на даний час змінились чи відпали суду не надано.
Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно п. 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» № 37466/04 від 20 серпня 2010 року, яке набуло статусу остаточного, суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, та вважає доцільним продовжити дію запобіжного заходу обраного ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Оскільки строк дії запобіжного заходу обраного ОСОБА_6 спливає 21 червня 2019 року, і до цього строку судове провадження не може бути завершеним, з огляду на графік конвоювання обвинуваченої та призначення у справі судово-психологічної експертизи, суд вважає доцільним продовжити дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 331 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України строк тримання під вартою, який не може перевищувати двох місяців, тобто до 5 серпня 2019 року включно.
Копію ухвали направити учасникам судового провадження та до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор № 14)» для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3