КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2235/2019 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.ч.1,3 ст.191 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження відносно обвинуваченого за ч.1ст.191, ч.3 ст.191 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.191 та ч.3 ст.191 КК України і призначено покарання:
- за ч.1 ст.191 КК України - штраф в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк один рік;
- за ч.3 ст.191 КК України - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на два роки.
За сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст.70 КК України, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк два роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на один рік, з покладенням на нього певних обов`язків.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він, будучи матеріально-відповідальною особою, якій ввірені матеріальні цінності ТОВ «Атлантіс», відповідно до посадової інструкції про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.07.2013 року, 26.12.2015, 27.02.2016, 05.03.2016, 09.03.2016, 12.03.2016, 15.03.2016, 19.03.2016, 22.03.2016,перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, 11, реалізуючи злочинний умисел, направлений на привласнення чужого майна, отримуючи від товариств-партнерів грошові кошти, привласнив їх та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав ТОВ «Атлантіс» матеріальну шкоду на загальну суму 22 057 грн.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.191 КК України - штраф в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк один рік; за ч.3 ст.191 КК України - три роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на два роки.
За сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на строк два роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_6 звільнити від призначеного основного покарання з випробуванням строком на один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.
Вважає, що суд 1-ї інстанції фактично застосував ст. 75 КК України до усього призначеного покарання, звільнивши ОСОБА_6 як від основного покарання, так і від додаткового, що суперечить положенням КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується наявними у ньому доказами, які досліджувалися судом, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає його відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна, яке було йому ввірено та за ч.3 ст.191 КК України, як привласнення ввіреного майна, вчинене повторно, є правильною, і це також в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині обов`язкового призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то колегія суддів ввжає їх необгрунтованими.

Так, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 75 КК України, знайшов за можливе виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства і звільнив його від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд, обираючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, обсяг привласненого майна, добровільне відшкодування обвинуваченим завданої шкоди у повному обсязі, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має неповнолітню дитину, є пенсіонером, на спеціальних обліках не перебуває, має статус потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії, наявність обставин, які пом`якшують покарання: визнання вини та щире каяття і відсутність обставин, які обтяжують покарання, і дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у мінімальних межах санкцій ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, з випробуванням.
При цьому, положеннями ст. 75 КК України, на які посилається прокурор, як на підставу для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового покарання, не містять у собі обов`язкових вказівок про звільнення особи від відбування основного покарання, а не від усього покарання, встановленого санкцією ч.3 ст.191 КК України, в якій покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, є складовою покарання за вказаний злочин, а не є додатковим або альтернативним.

Отже, при перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Таким чином, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвалу суду може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

_________________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4