КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 30 липня 2019 року апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року,

за участі: прокурора представників власників майна власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: машиномісце № НОМЕР_1 (ІІ рівень підвалу літ. А), та квартиру АДРЕСА_1 , і відповідно, на праві приватної та спільної сумісної власності належать підозрюваному ОСОБА_9 , шляхом заборони розпорядження (відчуження) майна.
В іншій частині задоволення клопотання слідчого відмовлено.

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив, що існує сукупність підстав та розумних підозр, вважати, що належне підозрюваному майно на праві приватної та спільної сумісної власності, може бути конфісковано, що передбаченого санкцією ч. 3 ст. 368 КК України, як обов`язкове додаткове покарання, а незастосування арешту може привести до передачі майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, власник майна ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року та постановити нову ухвалу. Якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Зокрема, автор апеляційної скарги звертає увагу, що ч. 5 ст. 170 КІІК України не передбачено накладання арешту на майно третіх осіб, а саме дружини або будь-яких родичів підозрюваного, у зв`язку з чим обмежено право саме власника майна, який не є стороною кримінального провадження, на користування майном без будь-яких правових підстав.

При цьому слідчий суддя в резулятивній частині ухвали, в своїх висновках при накладанні арешту зазначив, що квартира на яку накладено арешт, належить саме підозрюваному на праві спільної сумісної власності, фактично вирішивши спір щодо належності майна особі право власності на яке за особою не зареєстровано.

Також, автор апеляційної скарги зазначає, що єдиним доказом належності такого майна підозрюваному суд першої інстанції вказав на наявність шлюбу між підозрюваним і апелянтом та факту придбання квартири в шлюбі, однак залишив поза увагою те, що вищевказане майно належить автору апеляційної скарги, згідно договору купівлі-продаж, який вона укладала, зареєстровано за нею, і знаходиться в іпотеці у третьої особи. При цьому, слідчий суддя не врахував і те, що норми ст.ст. 60 та 61 СК України не носять безумовний характер.

Крім того, звертається увага в апеляційній скарзі і на те, що слідчий суддя прийшов до висновків, що вся квартира належить, підозрюваному на праві спільної сумісної власності не вирішуючи ні яка саме частка, ні інтереси малолітніх дітей, які в ній проживають ні будь-які інші обставини.

Також, на переконання автора апеляційної скарги, зважаючи що вищевказане майно перебуває в іпотеці, то воно за будь-яких обставин не може бути конфісковано до закінчення терміну іпотечного зобов`язання до 2033 року. При цьому, слідчим суддею не було встановлено яка саме частка могла бути виплачена підозрюваним, зважаючи на те, що квартиру було придбано за 20 відсотків власних коштів та 80 кредитних, згідно Договору іпотеки.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_5 звертає увагу. Що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі прийшов до висновку, що машиномісце № НОМЕР_1 (ІІ рівень підвалу літ. А), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить підозрюваному, однак поза увагою слідчого судді залишилося те, що вказане машиномісце було набуте за час шлюбу, а саме 16 травня 2014 року, тобто майно є спільною сумісною власністю подружжя.

З огляду на викладене, на переконання автора апеляційної скарги слідчий суддя наклавши арешт на вищевказане майно, яке належить останній на праві спільної сумісної власності подружжя порушив права ОСОБА_5 , передбачені, зокрема, ст. 41 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власників майна та їх представників, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями до неї та просили її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 03 травня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000310, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_9 будучи службовою особою заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів Васильківської міської ради Київської області, 21 травня 2019 року у приміщенні виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Соборна, 56, діючи умисно, з корисливих мотивів
за попередньою змовою групою осіб, з невстановленими службовими особами виконавчих органів Васильківської міської ради Київської області, займаючи відповідальне становище отримав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду у сумі 2 500 доларів США, що станом на 21 травня 2019 року складало 65 507, 23 грн.
29 травня 2019 року старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 , за погодженням прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт нерухомого майна, яке на праві приватної та спільної сумісної власності належить підозрюваному ОСОБА_9 , а саме:

- машиномісця № НОМЕР_1 (II рівень підвалу літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,
- земельної ділянки, кадастровий номер: :03:006:0260, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Іванківська, із забороною його відчуження;
- земельної ділянки, кадастровий номер: :03:006:0262, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Іванківська, із забороною його відчуження;
- земельної ділянки, кадастровий номер: :03:006:0275, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Іванківська, із забороною його відчуження;
- земельної ділянки, кадастровий номер: :03:006:0279, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с/рада Іванківська, із забороною його відчуження;
- квартири АДРЕСА_1 , із забороною його відчуження.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року вказане клопотання слідчого було задоволено частково та накладено арешт, на нерухоме майно, а саме: машиномісце № НОМЕР_1 (ІІ рівень підвалу літ. А), та квартиру АДРЕСА_1 , і відповідно, на праві приватної та спільної сумісної власності належать підозрюваному ОСОБА_9 , шляхом заборони розпорядження (відчуження) майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого в частині накладення арешту на машиномісце № 5 (ІІ рівень підвалу літ. А), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Велика Китаївська, 53, дотримався вищевказаних вимог закону, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_9 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, машиномісце № НОМЕР_1 (ІІ рівень підвалу літ. А), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .
Поряд з цим, даних які б вказували на те, що згадане майно є спільною сумісною власністю подружжя, матеріали судового провадження не містять, і не підтверджено це автором апеляційної скарги.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_9 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна в частині його накладення на машиномісце № НОМЕР_1 (ІІ рівень підвалу літ. А), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, в даному конкретному випадку накладаючи арешт на машиномісце № 5 (ІІ рівень підвалу літ. А), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , і на праві приватної власності належать підозрюваному ОСОБА_9 , діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді в цій частині слід визнати непереконливими.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з цим, колегія суддів не може погодись з рішення слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
Так, відповідно до матеріалів судового провадження, зокрема Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, копій іпотечного договору № 02-10/1288 та договору про внесення змін до іпотечного договору № 02-10/1288, квартира АДРЕСА_1 , перебуває в іпотеці, власником якої є ОСОБА_5 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні № 0000310, а тому до неї не може бути застосована конфіскація майна, як вид покарання.
При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані, про те, що підозрюваний ОСОБА_9 має право власності на частку згаданої квартири, яка виділена йому в натурі в судовому порядку.

Наведені обставини свідчать про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно, належне на праві власності ОСОБА_5 .

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді, скасуванню в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , з постановленням апеляційним судом в цій частині нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого,оскільки воно внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва 31 травня 2019 року в частині задоволення клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_10 , про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , і на праві приватної власності належать ОСОБА_5 - відмовити.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/3619/2019 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_13 Доповідач: ОСОБА_1