Номер провадження: 11-сс/813/1579/19
Номер справи місцевого суду: 522/1848/19 1-кс/522/2130/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі: власника майна ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000271 від 01.02.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволеноклопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП Одеської області ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на однокімнатну квартиру площею 26,0 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 із забороною відчуження та користування нею.
Обґрунтовуючи свої доводи слідчий суддя послався в ухвалі на те, що дійсно мало місце вчинення злочину, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України та потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власників майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо буде виконати його завдання, а вказане майно може містити на собі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, а тому має значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_6 зазначила, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною з огляду на наступні обставини:

- клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, оскільки в ньому не зазначені підстава та мета для накладення арешту на майно;

- клопотання було розгляду в порушення норм кримінального процесуального закону, без участі власника майна;

- слідчим за час арешту квартири жодних процесуальних дій в квартирі не проводилось, додатково не оглядалась та не вилучалось, оскільки все необхідне було вилучене під час огляду місця події 01.02.2019 р.;

- ухвала, постановлена слідчим суддею, не дає жодної відповіді на те, як заборона користуванням квартирою може забезпечити речовий доказ у кримінальному провадженні від знищення чи пошкодження;

- слідчим не постановлювалась ухвала про визнання квартири в якості речового доказу;

- під час досудового розслідування вірогідність спільного наміру між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заволодіння майном не знайшла свого підтвердження, як і не встановлений протиправний характер набуття нею квартири тане піддається сумніву в обвинувальному акті.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційного суду уточнила доводи апеляційної скарги, від якої не відмовилась та просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотанні про накладання арешту на квартиру, однак просила закрити провадження за її апеляційною скаргою для подальшого звернення до суду першої інстанції. Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_9 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, проте надіслав клопотання, в якому він заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_6 проводити без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Приписами стаття 309 КПК України визначено, що під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про: відмову у наданні дозволу на затримання; застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні; продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні; застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні; продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні; поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні; продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні; направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні; арешт майна або відмову у ньому; тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність; відсторонення від посади або відмову у ньому; продовження відсторонення від посади; відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування; закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також апеляційної скарги ОСОБА_6 , 04.02.2019 р. слідчий ОСОБА_8 звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно в рамках розслідування кримінального провадження №0000271 від 01.02.2019 р. та ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 06.02.2019 р. накладено арешт на майно, а саме на однокімнатну квартиру площею 26,0 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 із забороною відчуження та користування нею.

Окрім того, прокурором до суду апеляційної інстанції надано клопотання, в якому також зазначено, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000271 від 01.02.2019 р. відносно ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, 31.07.2019 р. направлений до суду для розгляду по суті.
Зважаючи на вищевикладене, вимоги апеляційної скарги власника майна ОСОБА_6 не можуть бути задоволені, оскільки не є предметом розгляду в суді апеляційної інстанції на ухвалу слідчого судді у разі завершення досудового розслідування та спрямування обвинувального акту до суду першої інстанції в порядку ст. 291 КПК України, тому апеляційна скарга ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді від 06.02.2019 р. не підлягає задоволенню.
В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

З огляду на що, ОСОБА_6 може оскаржити рішення слідчого судді від 06.02.2019 р. у суді першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 290, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.02.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000271 від 01.02.2019 року, а саме на квартиру АДРЕСА_2 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3