Справа № № 585/3154/19
Номер провадження 1-в/585/237/19
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
05 грудня 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про пом`якшення вироку та звільнення від покарання ,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про пом`якшення вироку та звільнення від покарання. В обґрунтування посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 року «Пєтухов проти України», яке набуло статуту остаточного, на ст.. 537,539 КПК України, ст. 84 КК України, та мотивує його незадовільним станом здоров`я тяжкою хворобу, тим, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі позбавляє його перспективи на звільнення, незважаючи на його досягнення в живопису та літературі, незважаючи на сумлінну поведінку, що суперечить ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У судовому засіданні ОСОБА_5 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що він став на шлях виправлення, має усталені соціальні зв`язки. Має перспективи реабілітації, адаптації та працевлаштуватися на волі. За час відбування покарання брав участь у мистецьких заходах, має подяки від адміністрації РВК-56. Про ці обставини він надав відповідні документи. Тому вважає, що заслуговує на пом`якшення вироку та звільнення від покарання .

Захисник просив задовольнити клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи, що суд не може виходити за межі чинного законодавства і приймати рішення не передбачені законом.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (п. 3 ), та про звільнення від покарання за хворобою (п. 6).

Судом встановлено, що вироком Кіровоградського апеляційного суду від 09.04.2004 року ОСОБА_5 засуджено за ст.ст. 115 ч. 1,2, 185 ч. 3, 187 ч. 2,3, 263 ч.1 КК України до довічного позбавлення волі.

Відповідно до Ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.05.2018 р. ОСОБА_5 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 11.04.2003 р. по 05.02.2005 р. відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 24.12.2015 р.) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно довідки медчастини Кропивницької установи виконання покарань № 14 від 13.03.2018 р. ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку в медчастині з діагнозом «хронічний гепатохолецистит. Виразкова хвороба шлунку», за час перебування в установі він отримував лікування (а.с. 16).

З рекомендації ОСОБА_5 , наданої «Центром відновлення особистості та перетворення суспільства », вбачається, що він був слухачем відділення направлення «Учеба по конспетах» (а.с. 4), а копій дипломів Харківського Фінансово-економічного інстатиту, - що він з 26.07.2006 р. по 23.11.2006 р. пройшов спеціалізовані курси : «Бухгалтерський облік» та «Менеджмент і маркетинг» (а.с. 9).

Грамотою Начальника Роменської ВК № 56 ОСОБА_5 від 05.04.2016 р. був нагороджений за сумлінну поведінку, активну участь в творчих конкурсах та за підсумками роботи Роменської ВК за 1 квартал 2016 р., також в 2016 р. отримав диплом за участь у творчому конкурсі серед засуджених (а.с. 7,8).

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За злочини, передбачені ч. 2 ст. 115 КК України, передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Призначене вироком Кіровоградського апеляційного суду від 09.04.2004 року ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У відповідності до п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч.1 ст.81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.

За таких обставин суд вважає, що підстави для задоволення клопотання ОСОБА_5 «про пом`якшення вироку», а по суті про пом`якшення покарання у вигляді довічного позбавлення волі відсутні.

Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

При цьому доводи засудженого з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України № 2», про те, що ув`язнення, яке не передбачає кінцевої конкретної дати, є порушенням ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також доводи про ті обставини, що він має подяки, займається самоосвітою та освітою, творчістю, не є підставою для задоволення клопотання з огляду на наступне:

1. Так, за змістом рішення ЄСПЛ від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Велика Палата Європейського суду з прав людини у справі Вінтера постановила, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.

У справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава - відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.

Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлення судом порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання. Судом також не визначено, чи повинне дострокове звільнення від відбування покарання бути правом особи, чи має відноситися до сфери дискреції. Вказане питання має бути вирішено державою - відповідачем відповідно до кримінального законодавства країни.

У своїй постанові від 15 травня 2019 року (реєстраційний номер 82120695) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).

Таким чином, на думку суду, на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі іншим покаранням, тобто звільнення від покарання . Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.

2.Обставини щодо подяки, освіти та творчості, на які посилається засуджений ОСОБА_5 в своєму клопотанні, на думку суду не мають значення при розгляді судом цієї справи, а лише свідчать про реалізацію засудженим свого права на освіту та вільний час, що гарантовані йому ст. 151, 107, 125, 126 та 129 КВК України.

Крім того суд вважає, що відсутні і підстави для задоволення клопотання ОСОБА_5 про звільнення від покарання за хворобою згідно п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК України, тобто на підставі ст. 84 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Із зазначеного випливає, що встановлення захворювання, що входить до «Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого Наказом Міністерства Юстиції і Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року №1348/5/572 «Про затвердження порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», саме по собі не є підставою для прийняття судом такого рішення. При вирішенні цього питання слід врахувати і інші обставини.

З роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» (зі змінами) вбачається, що звільнення від відбування покарання через хворобу може бути застосовано судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у тих випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків (п. 2).

Відповідно до п. 2-1 цієї Постанови: «Відповідно до Інструкції про порядок медичного обстеження засуджених, які страждають тяжкими хворобами, та представлення на них матеріалів у суди про звільнення від дальшого відбуття покарання, затвердженої Міністерством внутрішніх справ України 13 травня 1992 р., медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні лікарські комісії, склад яких затверджують начальники управлінь Міністерства внутрішніх справ у Автономній Республіці Крим та областях. Огляд хворого та розгляд матеріалів медичного обстеження здійснюються комісією після його обов`язкового лікування і ретельного обстеження в умовах стаціонарних лікувальних установ. Матеріали щодо психічно хворих розглядаються за наявності акта психіатричного обстеження засудженого в стаціонарних умовах психіатричної лікарні, акт затверджується судово-психіатричною експертною комісією.

П. 5 цієї ж Постанови визначено, що законним приводом до розгляду питання про звільнення від відбуття покарання засудженого, який захворів на тяжку хронічну хворобу, є подання начальника виправно-трудової установи чи слідчого ізолятора, спецчастини яких обслуговують лікарні для засуджених. У поданні повинні бути наведені такі відомості про особу засудженого: яким судом, коли, за яким законом його було засуджено; міра покарання; відбутий строк останнього; дані про його поведінку за весь час відбування покарання; відомості про минулі судимості; ступінь відшкодування збитків, заподіяних злочином фізичним, юридичним особам і державі; хвороба, якою він страждає, - а також сформульовано прохання про звільнення засудженого від дальшого відбуття покарання у зв`язку з тим, що він захворів на тяжку хворобу. До подання додаються копія вироку, особова справа засудженого та висновок спеціальної лікарської комісії. На вимогу суду можуть направлятись також інші матеріали, які мають значення для вирішення питання про звільнення засудженого.

Враховуючи, що питання про звільнення у зв`язку з хворобою порушене самим засудженим, і матеріали справи не містять необхідних доказів на підтвердження його стану здоров`я - тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання, а саме: висновку спеціальної лікарської комісії, тощо, тому суд позбавлений можливості розглянути питання про звільнення ОСОБА_5 від покарання за хворобою.

Крім того, ОСОБА_5 своє клопотання мотивує і тим , що «у справі «Петухов проти України» зазначено, що медичної допомоги довічникам не надають», проте суд вважає за необхідне звернути увагу, що у справі «Петухов проти України (№ 2)» Європейський суд з прав людини встановив відсутність належної медичної допомоги засудженому в установі відбування покарань, яка мала статус в`язничної туберкульозної лікарні, тоді як Роменська ВК 56, в якій відбуває покарання ОСОБА_5 такого статусу не має.

На підставі викладеного суд вважає клопотання ОСОБА_5 про пом`якшення вироку та звільнення від покарання необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню .

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого клопотання засудженого ОСОБА_5 про пом`якшення вироку та звільнення від покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим з дня отримання копії ухвали.

Суддя підпис:
Копія вірна …

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1