Справа №583/1634/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/715/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 28 травня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

виправдано за ст. ст. 190 ч. 3; 358 ч. 4; 15 ч. 3 190 ч. 3 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінальних правопорушень,

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд першої інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 190 ч. 3; 358 ч. 4; 15 ч. 3 190 ч. 3 КК України, за наступних обставин.

Згідно обвинувачення, ОСОБА_7 у невстановлений слідством час та у невстановленому місці у м. Охтирка Сумської області вступив у змову з невстановленою особою чоловічої статі, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, яка запропонувала ОСОБА_7 з використанням завідомо підроблених документів, під приводом продажу квартири у АДРЕСА_3 , незаконно, шляхом обману заволодіти грошовими коштами покупця та позбавити власника права власності на вищезазначену нерухомість. При цьому, невстановлена особа повідомила ОСОБА_7 про необхідність виконання юридичних дій, пов`язаних з укладанням угоди купівлі продажу нерухомості від імені власника, з використанням завідомо підроблених документів, а саме, свідоцтва про право власності на житло у АДРЕСА_3 , від 10 грудня 2000 року.

ОСОБА_7 , бажаючи незаконно збагатитися, погодився на здійснення шахрайських дій з використанням підроблених документів за його участю та, підшукуючи можливість здійснення незаконних дій з вищевказаною квартирою, познайомився з ОСОБА_11 , уродженцем Автономної Республіки Крим, який не має постійного місця проживання, пропонуючи останньому грошову винагороду за оформлення на його ім`я квартири АДРЕСА_4 та подальшого її продажу з метою заволодіння грошовими коштами від її продажу.

ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_12 про необхідність виконання юридичних дій, пов`язаних з укладанням угоди купівлі продажу нерухомості від імені власника, з використанням завідомо підроблених документів, а саме, свідоцтва про право власності на житло у АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_12 , від 10 грудня 2000 року.

ОСОБА_13 , бажаючи незаконно збагатитися, погодився на здійснення шахрайських дій з використанням підроблених документів за його участю і надав свій паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного коду для проведення таких дій.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на виготовлення підробленого документа, невстановлена особа, усвідомлюючи, що порушує встановлений порядок отримання документа, який видається державною установою, діючи з метою виготовлення підробленого свідоцтва про право власності на житло при невстановлених досудовим слідством обставинах, часі та місці, виготовила офіційний документ, а саме, свідоцтво про право власності на житло у АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_13 , від 10 грудня 2000 року, яке містить завідомо неправдиві відомості, завірила її підписом від імені ОСОБА_14 , як міського голови, і печаткою виконавчого комітету Охтирської міської ради, таким чином, внісши до офіційного документа завідомо неправдиві відомості.

У подальшому, у невстановлений час та у невстановленому місці у м. Охтирка невстановлена особа передала ОСОБА_7 завідомо підроблений документ для подальшого вчинення шахрайських дій щодо відчуження квартири, а саме, свідоцтво про право власності на житло у АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_13 , від 10 грудня 2000 року.

Знаючи, що вищевказане свідоцтво про право власності на житло є підробленим та усвідомлюючи незаконність своїх дій, так як відомості, викладені у свідоцтві, не відповідали дійсності, ОСОБА_7 , переслідуючи намір, направлений на заволодіння чужим майном, отримав від невстановленої особи пакет завідомо підроблених документів та оригіналів документів на ім`я ОСОБА_15 для подальшого вчинення шахрайських дій щодо відчуження квартири АДРЕСА_4 , а саме: свідоцтва про право власності на житло, на ім`я ОСОБА_12 , від 10 грудня 2000 року; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_12 станом на 22 грудня 2000 року, реєстровий номер 10301; звіт з оцінки майна (скорочений) трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_15 , для відчуження (продажу), складений оцінювачем ОСОБА_16 на підставі Сертифікату суб`єкта оцінної діяльності, від 22 вересня 2011 року № 12,488/11, виданого Фондом Державного майна України Сертифікату № 2212, від 27 січня 2001 року, виданого Фондом Державного майна України, Українським товариством оцінювачів та ХЦНТЕІ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 та довідку про присвоєння ідентифікаційного коду на ім`я останнього, довідки ОСББ «Надія».

Виконуючи домовленість із невстановленою особою, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_15 27 квітня 2016 року прибули до приміщення приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_17 , розташованого у АДРЕСА_5 , для проведення нотаріальних дій з укладання та підписання договору купівлі продажу квартири, розташованої у АДРЕСА_3 .

ОСОБА_7 та ОСОБА_13 надали нотаріусу пакет документів, у тому числі підроблене свідоцтво про право на житло, від 10 грудня 2000 року, для подальшого оформлення. При цьому, ОСОБА_7 вирішив оформити квартиру на свого рідного брата ОСОБА_18 , якому повідомив, що у нього не має прописки і це затягне переоформлення квартири, таким чином увівши в оману і свого брата щодо законності своїх дій.

27 квітня 2016 року, у точно не встановлений досудовим слідством час, між ОСОБА_11 та ОСОБА_18 у присутності приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_17 у приміщенні офісу по АДРЕСА_5 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 , згідно з якого, ОСОБА_13 зобов`язувався передати ОСОБА_18 у власність вказану квартиру, а ОСОБА_18 сплатити за неї обговорену грошову суму, що становила, згідно з висновком судової оціночно будівельної експертизи № 154, від 31 березня 2017 року, 313 600 грн.

У такий спосіб ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою особою, шляхом використання підроблених документів та шахрайським шляхом заволоділи правом на квартиру ОСОБА_19 , належної їй згідно договору купівлі продажу, від 26 червня 2002 року, яке оформили на брата ОСОБА_7 ОСОБА_18 для подальшого продажу.

У подальшому ОСОБА_7 та невстановлена особа, реалізуючи умисел, спрямований на заволодіння шахрайським шляхом чужим майном, підшукали покупців, сім`ю ОСОБА_20 , на квартиру, розташовану у АДРЕСА_3 , достовірно знаючи, що вона переоформлена на підставі підроблених документів, при цьому, ОСОБА_7 попередньо показував квартиру покупцям та домовився про її ціну в 11000 доларів США.

ОСОБА_7 , керуючись умислом, направленим на заволодіння грошовими коштами покупців ОСОБА_21 та її чоловіка ОСОБА_22 , позбавлення права на майно власника квартири ОСОБА_19 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, під виглядом продавця, маючи при собі пакет підроблених документів, 11 червня 2016 року разом з покупцями направився до приватного нотаріуса Охтирського міського округу ОСОБА_23 , офіс якої розташований у АДРЕСА_6 , для проведення нотаріальних дій з укладання та підписання договору купівлі продажу квартири, розташованої у АДРЕСА_3 .

При цьому, ОСОБА_7 , вчинюючи дії з продажу неналежної йому квартири та незаконного отримання грошей у сумі 11000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на вказану дату, становило 272 800 грн., від ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , був затриманий працівниками поліції, у зв`язку з чим свої злочинні дії не довів до кінця з причин які не залежали від його волі, тобто не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Органом досудового розслідування такі дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ст. 358 ч. 4 КК України, як використання завідомо підробленого документа, за ст. 190 ч. 3 КК України, як шахрайство, вчинене у великих розмірах та за ст. ст. 15 ч. 3 190 ч. 3 КК України, як незакінчений замах на заволодіння чужим майном, шахрайство, вчинене у великих розмірах.

Ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що стороною обвинувачення не доведено вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 190 ч. 3; 358 ч. 4; 15 ч. 3 190 ч. 3 КК України, оскільки стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом вину ОСОБА_7 у інкримінованих йому злочинах.

Суд виходив з того, що під час досудового розслідування не було встановлено, хто саме та за яких обставин здійснив виготовлення підробленого документу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4 та державну реєстрацію права власності. При цьому, не надано доказів в підтвердження тієї обставини, що саме ОСОБА_7 в результаті вчинення цих дій отримав право на майно ОСОБА_9 та можливість ним розпоряджатися, оскільки право власності було зареєстроване за ОСОБА_15 .

Зазначив суд й про те, що дослідженими доказами не встановлено використання саме ОСОБА_7 підробленого документу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4 , оскільки згідно пред`явленого обвинувачення 27 квітня 2016 року у присутності приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_17 у приміщенні офісу укладено договір купівлі продажу між ОСОБА_15 та ОСОБА_18 . При цьому доказів того, що підписував договір та подавав документи саме ОСОБА_7 , а не ОСОБА_18 , не надано.

На думку суду, визнання обвинуваченим факту передачі ОСОБА_24 паспорту та коду ОСОБА_15 не свідчить з беззаперечністю про наявність умислу у ОСОБА_7 на заволодіння правом на майно потерпілої ОСОБА_9 .

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд виходив й з того, що не є беззаперечним доказом використання ОСОБА_7 підробленого документу наявність зазначеного свідоцтва у матеріалах нотаріальної справи про посвідчення договору купівлі продажу між ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , оскільки відсутні будь які докази на підтвердження надання саме ОСОБА_7 нотаріусу свідоцтва про право власності, від 10 грудня 2000 року, технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 та інших документів.

Вказує суд й на те, що під час проведення судового розгляду не було здобуто беззаперечних доказів в підтвердження вчинення обвинуваченим незакінченого замаху на шахрайське заволодіння грошима Рєзнікових, вчиненим у великих розмірах, оскільки протоколами за результатами негласних слідчий дій зафіксовано перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_25 у квартирі АДРЕСА_4 , а також надання ОСОБА_7 зазначеної квартири для огляду ОСОБА_20 . Суд вказав, що показами свідка ОСОБА_26 підтверджується лише та обставина, що його запрошували до квартири АДРЕСА_4 , при цьому пояснювали, що квартира належить братові знайомого. Суд також вказав, що зафіксовані розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_25 щодо необхідності отримання та заповнення довідки, не містять інформації, що мова йшла саме про квартиру АДРЕСА_4 .

Суд прийняв до уваги, що протоколом пред`явлення особи для впізнання зафіксовано, що нотаріус ОСОБА_23 лише впізнала ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , як осіб, які приходили з приводу продажу квартири, а потерпілі ОСОБА_27 та ОСОБА_22 зазначили, що вони оглядали квартиру АДРЕСА_4 на пропозицію ріелтера ОСОБА_28 .

Таким чином, суд виходив з того, що сукупність досліджених доказів дає підстави для висновку, що ОСОБА_7 не приховував, що власником квартири є його брат, при цьому, доказів того, що продаж буде вчинено не ОСОБА_18 та кошти будуть передані не йому, а ОСОБА_7 чи іншій особі, суду не надано.

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування вироку суду через істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не створив належних умов для реалізації сторонами їх процесуальних прав, оскільки, суд не використав всіх можливостей для сприяння допиту свідка ОСОБА_25 , не дав належної оцінки показам свідка ОСОБА_24 , не прийняв до уваги, що довідка № 134 ОСББ «Надія» містить недостовірну інформацію про місце проживання ОСОБА_18 у АДРЕСА_3 , що не могло бути невідоме обвинуваченому ОСОБА_7 , який є рідним братом ОСОБА_18 та, що на думку прокурора, це свідчать про наявність умислу ОСОБА_18 на використання завідомо підробленого документу.

Вказує прокурор і на те, що досудовим розслідуванням було встановлено свідка ОСОБА_15 , покази якого беззаперечно доводили вину ОСОБА_7 , однак суд не вичерпавши всіх можливостей не здійснив допит цього свідка.

На думку прокурора, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом виразилося у ненаданні належної оцінки доказам у кримінальному провадженню у їх сукупності і, як результат, судом першої інстанції ухвалено рішення яке не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що суд не надав належної тому, що саме ОСОБА_7 був активним учасником по пошуку особи на яку спочатку оформлювалося право власності, шляхом використання підробленого документу, а саме на ОСОБА_15 , а у подальшому ОСОБА_7 активно приймав участь у пошуках покупців. При цьому, вказані обставини підтверджуються матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій і сам ОСОБА_7 у своїх поясненнях цього не заперечує вчинення ним таких дій.

Крім того, прокурор звертає увагу, що саме ОСОБА_7 приносив до нотаріуса ОСОБА_23 документи для укладення договору, а факт того, що квартира оформлювалася між ОСОБА_15 та ОСОБА_18 свідчить лише про удаваність правочину, так як ОСОБА_18 кошти за квартиру не сплачував і в квартирі не мешкав.

Не погоджується прокурор й з висновками суду щодо відсутності доказів використання ОСОБА_7 завідомо підроблених документів, так як ОСОБА_7 пояснив суду, що приватизувати квартиру його просив ОСОБА_24 . Зі слів ОСОБА_24 . ОСОБА_7 дізнався, що квартира належить батькам ОСОБА_24 . Про те, що квартира не належала ОСОБА_15 йому також було достоменно відомо від ОСОБА_24 , при цьому, саме ОСОБА_7 надавав документи нотаріусу для оформлення угоди щодо квартири.

Крім того прокурор вказує, що із показів ОСОБА_7 судом було встановлено, що саме ОСОБА_7 надавав документи і нотаріусу ОСОБА_17 27 квітня 2016 року при оформленні квартири між ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , при цьому, серед документів були відсутні будь - які документи щодо оформлення приватизації, а тому він не міг не знати того факту, що документи мають завідомо неправдиві відомості.

Не погоджується прокурор й з висновками суду щодо відсутності беззаперечності доказів в підтвердження вчинення ОСОБА_18 незакінченого замаху на шахрайське заволодіння грошима сім`ї ОСОБА_20 , оскільки судом досліджувалися матеріали негласних слідчих (розшукових) дій відповідно до яких ОСОБА_7 надає для огляду квартиру ОСОБА_27 та ОСОБА_22 , надає їм документи про право власності, що на думку прокурора, свідчить про те, що саме ОСОБА_7 приймав рішення щодо продажу квартири, а його брат ОСОБА_18 був лише формальним власником квартири.

Доповнивши апеляційну скаргу прокурор змінив апеляційні вимоги, оскільки, на його думку, допущене судом істотне порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодило суду ухвалити законне рішення і виправити таке порушення неможливо на стадії апеляційного розгляду, а тому ухвалений відносно ОСОБА_7 вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 та пояснення представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про підтримку апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_8 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про заперечення апеляційної скарги, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаної норми закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки допустив неповноту судового розгляду, яка призвела до порушення принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що стороною обвинувачення ставилось питання про виклик свідка ОСОБА_25 , який на думку сторони обвинувачення, міг надати покази з приводу порядку оформлення довідки № 134 ОСББ «Надія» вилученої у кабінеті нотаріуса ОСОБА_23 та тим самим підтвердити факт використання ОСОБА_7 завідомо підробленого документу.

Також, стороною обвинуваченням ставилось питання про допит свідка ОСОБА_15 , на ім`я якого згідно пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, були оформлені підроблені документи про право власності на квартиру АДРЕСА_4 , та який у подальшому продав квартиру братові обвинуваченого ОСОБА_18 .

Вказані свідки судом допитані не були, оскільки вони не з`являлися в судові засідання. При цьому суд, ухвалюючи відносно ОСОБА_7 вирок без здійснення допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_25 виходив з того, що вичерпані всі процесуальні можливості у сприянні явки цих свідків до суду, зокрема й шляхом ухвалення рішення про привід цих свідків.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів з висновком суду про вичерпаність всіх процесуальних можливостей у сприянні допиту свідка ОСОБА_25 погодитись не може.

Відповідно до ст. 327 ч. 1 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, спеціаліст, перекладач або експерт, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення у випадках та в порядку, передбачених главами 11 та 12 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що суд здійснював неодноразовий виклик свідка ОСОБА_25 до суду, однак вказаний свідок до суду не з`являвся і поважність своєї неявки суду не повідомляв. При цьому, згідно наявних в матеріалах провадження розписок, свідок ОСОБА_25 три рази під підпис належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи (т. 1 а. п. 151, 157, т. 6 а. п. 126).

У зв`язку з неявкою свідка ОСОБА_25 ухвалою суду, від 15 січня 2018 року (т. 1 а. п. 168) та, від 4 жовтня 2018 року (т. 6 а. п. 111) застосовував привід цього свідка, однак вказані приводи виконанні не були, оскільки ОСОБА_25 був відсутній за місцем проживання (т. 1 а. п. 175, т. 6 а. п. 116).

У зв`язку з такою процесуальною поведінкою свідка ОСОБА_25 прокурором у порядку ст. ст. 22, 139, 327 КПК України було подано до суду письмове клопотання в якому прокурор просив накласти на свідка ОСОБА_25 грошове стягнення у розмірі 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та застосувати привід цього свідка в судове засідання на визначену судом дату (т. 6 а. п. 146 147).

Крім того, разом з вказаним клопотанням прокурором був наданий його запит, від 15 квітня 2019 року до Державної прикордонної служби України щодо встановлення факту перетинанням кордону України ОСОБА_25 та ОСОБА_15 (т. 6 а. п. 148).

Однак суд, у судовому засіданні 17 квітня 2019 року, прийнявши до уваги позицію сторони захисту про заперечення клопотання прокурора, відмовив у задоволенні такого клопотання та ухвалив про закінчення з`ясування обставин справи та дослідження доказів (т. 6 а. п. 149 150).

Колегія суддів вважає, що зважаючи на вищевказану процесуальну поведінку свідка ОСОБА_25 , накладення на нього грошового стягнення у порядку ст. ст. 22, 139, 327 КПК України та, ухвалення ще одного рішення про здійснення його приводу, могло б сприяти забезпеченню явки ОСОБА_25 , а тому, на думку колегії суддів, суд передчасно вважав про вичерпаність всіх процесуальних можливостей у сприянні допиту свідка ОСОБА_25 .

За таких обставин, зважаючи на те, що про допит свідка ОСОБА_25 наполягала сторона обвинувачення і при цьому прокурором наявними в матеріалах справи обґрунтована необхідність допиту свідка ОСОБА_25 , то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушивши принцип змагальності у кримінальному провадженні допустив неповноту судового розгляду, у зв`язку з чим дійшов до передчасного висновку про можливість виправдання ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченню.

Крім того, колегія суддів взявши до уваги вищевказаний запит прокурора, від 15 квітня 2019 року до Державної прикордонної служби України щодо встановлення факту перетинанням кордону України свідком ОСОБА_15 (т. 6 а. п. 148) приходить до висновку, що суд допустив неповноту судового розгляду й в частині висновку про вичерпаність можливостей і у допиті свідка ОСОБА_15 , оскільки, прийнявши рішення про закінчення з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами у судовому засіданні 17 квітня 2019 року, суд обмежив сторону обвинувачення у можливості надати відомості про місце знаходження свідка ОСОБА_15 покази якого могли б суттєво вплинуть на прийняте судом рішення.

Колегія суддів враховує, що покази свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_15 у своєму взаємозв`язку з наявними в матеріалах справи письмовими доказами можуть як підтвердити, так і спростувати висновки суду щодо відсутності доказів в підтвердження тієї обставини, що саме ОСОБА_7 мав можливість і фактично розпоряджався квартирою АДРЕСА_4 , незважаючи на ту обставину, що ця квартира спочатку була зареєстрована за ОСОБА_15 , а у подальшому за ОСОБА_18 .

Також колегія суддів знаходить суперечливими й пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що ОСОБА_24 просив його допомогти приватизувати квартиру батьків, а саме, квартиру АДРЕСА_4 , оскільки документи про право власності були оформлені на ОСОБА_15 , який є знайомим ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, вказані обставини вказують на передчасність висновку суду про недоведеність факту використання ОСОБА_7 завідомо підроблених документів.

Крім того, за встановлених судом обставини щодо обізнаності ОСОБА_7 про набуття право власності на квартиру ОСОБА_15 та щодо підшукування ОСОБА_7 покупців на квартиру після переоформлення права власності на квартиру з ОСОБА_15 на брата ОСОБА_7 ОСОБА_18 , ставить під сумнів висновок суду про відсутність беззаперечних доказів у підтвердження вчинення ОСОБА_7 незакінченого замаху на шахрайське заволодіння грошима Рєзнікових.

За таких обставин, виходячи із допущеної судом неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів не може вважати ухвалений відносно ОСОБА_18 вирок законним, а тому вирок суду, у відповідності до ст. ст. 409 ч. 1 п. 1, п. 2; 410 ч. 1; 411 ч. 1 п. 1, п. 2 КПК України, підлягає скасуванню.

Скасовуючи вирок суду з наведених підстав, колегія суддів виходячи з змінених вимог апеляційної скарги прокурора та встановленої необхідності дослідити обставини справи, які не досліджувались судом першої інстанції, вважає необхідним призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції іншим складом суду.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 409 412; 415; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області, від 28 травня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , скасувати.

Призначити новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст. ст. 190 ч. 3; 358 ч. 4; 15 ч. 3 190 ч. 3 КК України у суді першої інстанції іншим складом суду.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4