Шаргородський районний суд
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року

м. Шаргород

справа №152/122/19
провадження 1-кп-152/41/19

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000012 від 02.01.2019 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, не працюючого, розлученого, раніше судимого Шаргородським районним судом Вінницької області 19.11.2018 за ч.1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

07 грудня 2018 року приблизно о 1 годині обвинувачений ОСОБА_3 підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_1 , і усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття незамкнених вхідних дверей, проник всередину підсобного приміщення, де виявив та викрав два поліпропіленових мішки з зерном пшениці сорту "Кубус" 5 класу (фураж), загальною вагою 96 кг., вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №509/19-21 від 18.01.2019 4,90 грн за кілограм. Цього ж дня викрадене зерно пшениці обвинувачений ОСОБА_3 продав жителю с. Голинчинці ОСОБА_6 за 400 грн. Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 470, 40 грн.

Крім того, 07 грудня 2018 року приблизно о 18 годині обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи в гостях у ОСОБА_7 , яка проживає у будинку, що належить її співмешканцю ОСОБА_8 , розташованому по АДРЕСА_2 , в одній із кімнат будинку виявив на підлозі мішок цукру. Далі підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, достеменно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, шляхом вільного доступу повторно викрав мішок цукру білого кристалічного, ІІІ категорії, торгової марки "ПрАТ ПК Поділля", вагою 500 кг, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №357/19-21 від 18.01.2019 474,60 грн. Після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд - продав жителю с. Голинчинці ОСОБА_6 за 500 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 , який приймає участь у судовому засіданні в режимі відео конференції винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, не заперечував фактів вчинення кримінальних правопорушень при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинені кримінальні правопорушення, просив його суворо не карати.

Суду показав, що 07 грудня 2018 року приблизно о 1 годині він зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_1 , підійшов до підсобного приміщення, відкрив незамкнені вхідні двері, проник всередину та викрав два поліпропіленових мішки з зерном пшениці, які там бачив раніше. Викрадене зерно пшениці продав жителю с. Голинчинці ОСОБА_6 за 400 грн, а триманні гроші використав для власних потреб.

В цей же день приблизно о 18 годині перебуваючи в гостях у ОСОБА_7 , яка проживає у будинку, що належить її співмешканцю ОСОБА_8 , розташованому по АДРЕСА_2 , в одній із кімнат будинку він виявив на підлозі мішок цукру, який вирішив викрасти. Далі достеменно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки ОСОБА_7 спала в іншій кімнаті, шляхом вільного доступу викрав вказаний мішок цукру, який в подальшому продав жителю с. Голинчинці ОСОБА_6 за 500 грн, а отриманні за цукор гроші використав для власних потреб.

Визнані органом досудового розслідування потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на виклик суду не прибули, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчать повідомлення про вручення їм судових повісток (а.п.70). До суду від потерпілих поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання. При призначенні виду та міри покарання покладаються на розсуд суду (а.п.61-64).

Суд, виконуючи вимоги ст. 325 КПК України, заслухав думку учасників судового засідання щодо проведення судового розгляду без потерпілих або про відкладення судового розгляду, та можливість за їх відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_5 з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку та з урахуванням думки потерпілих щодо покарання обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 у суду немає. Суд також роз`яснив обвинуваченому, що у такому разі він позбавляється права оскаржувати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він 07 грудня 2018 року приблизно о 1 годині підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, ОСОБА_3 зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_1 , і усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкривання незамкнених вхідних дверей, проник всередину підсобного приміщення, де виявив та викрав два поліпропіленових мішки з зерном пшениці сорту "Кубус" 5 класу (фураж), загальною вагою 96 кг., вартістю 4,90 грн. за кілограм, на загальну суму 470,40 грн. Крім того, 07 грудня 2018 року приблизно о 18 годині обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи в гостях у ОСОБА_7 , яка проживає у будинку, що належить її співмешканцю ОСОБА_8 , розташованому по АДРЕСА_2 , в одній із кімнат будинку виявив на підлозі мішок цукру. Далі підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, достеменно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, шляхом вільного доступу повторно викрав мішок цукру білого кристалічного, ІІІ категорії, торгової марки "ПрАТ ПК Поділля", вагою 50 кг., вартістю 474,60 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненому з проникненням в інше приміщення, повторно органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, ч.3 ст.185 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинені кримінальні правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України, ч.3 ст.185 КК України слід призначити за сукупністю злочинів, за правилами ч.1 ст. 70 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Крім того, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення після ухвалення 19.11.2018 Шаргородським районним судом Вінницької області вироку, яким його засуджено за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік, отже йому слід призначити покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України та роз`яснень, що містяться в п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), відповідно до яких за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретних кримінальних правопорушень й обставини їх вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, добровільно відшкодував потерпілим завдані збитки. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_3 не перебуває (а.п. 99).

ОСОБА_3 відбуває покарання у виді обмеження волі на строк один рік за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.11.2018, яким його засуджено за ч.1 ст.164 КК України (а.п.103 105).

Призначаючи покарання у даному кримінальному провадженні суд враховує загальні засади призначення покарання: законність, справедливість, обґрунтованість та індивідуалізацію покарання, конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_3 , ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до частин 3,4 статті 12 КК України є злочином середньої тяжкості і тяжким злочином, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, поведінку ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення.

Наявність пом`якшуючих обставин, таких як щире каяття, відшкодування завданих збитків та активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, не перебування на спеціальних обліках, ставлення винуватого до вчиненого кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, у поєднанні та взаємозв`язку істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є підставою для призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст. 185 КК України, а саме покарання у виді обмеження волі.

Згідно положень ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може … призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

На переконання суду, призначення покарання у виді обмеження волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.06.2006, суд наголосив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення.

Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах санкції закону про кримінальну відповідальність, суд керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року.

Зокрема, в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Речові докази по даному кримінальному провадженню мішок цукру вагою 50 кг. та два мішки зерна пшениці вагою 48, 3 кг та 47,7 кг підлягають залишенню у власності потерпілих.

Цивільні позови не заявлялися.

За правилами ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 715 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст. 368, ч.1 ст. 369, ст.ст. 373 - 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст. 185 КК України, та засудити його:

- за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк в один рік;

- за ч.3 ст.185 КК України, з застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України до покарання у виді

обмеження волі на строк два роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити до відбування ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2018 року шість місяців обмеження волі. Остаточно до відбування ОСОБА_3 призначити покарання у виді обмеження волі строком на два роки і шість місяців.

Початок строку відбування ОСОБА_3 покарання обчислювати з дня ухвалення вироку.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 715 (сімсот п`ятнадцять) гривень.

Речові докази: два поліпропіленових мішки зерна пшениці вагою 48,3 кг та 47,7 кг залишити у власності потерпілого ОСОБА_5 , а поліпропіленовий мішок цукру вагою 50 кг залишити у власності потерпілого ОСОБА_8 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Для ОСОБА_3 , який відбуває покарання у ДУ "Крижопільський виправний центр (№113)" строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1