печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна, щодо якого вирішується питання про скасування арешту - захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, керуючись ст. 174 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернувся до слідчог1о судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2018 року у справі № 757/39201/18-к на автомобіль марки DAF, шасі (VIN кодами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом його затримання та поміщення на спеціальні майданчики для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, власником якого є він.

В обґрунтування зазначеного клопотання зазначає, що означений автомобіль придбаний ним на законних підставах, знаходить в оренді в малого приватного підприємства «ВПК», яке надає теплову енергію в м. Києві та Київській області. На згадуваному транспортному засобі встановлений відповідний маніпулятор та транспортний засіб забезпечує цілодобову поставку палива на твердопаливну котельню Інституту експериментальної патології, онкології та радіобіології імені Р.Є. Кавецького НАН України та Національного інституту раку. А відтак вилучення зазначеного транспортного засобу завдає значних збитків як для Орендаря так і для Орендодавця.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем транспортного засобу марки DAF, шасі (VIN кодами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , просить накладений арешт скасувати.

В судовому засіданні, призначеному на 13. 03.2019 захисник ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав. Прокурор, за клопотанням якого накладено арешт, заперечував проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що Генеральною прокуратурою України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002879 від 11.09.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2018 року у справі № 757/39201/18-к накладено арешт, в тому числі, на автомобіль марки DAF, шасі (VIN кодами) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом його затримання та поміщення на спеціальні майданчики для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, власником якого є ОСОБА_5 .

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя дослідивши матеріали, вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки на час постановлення ухвали про накладення арешту на вказаний транспортний засіб існували підстави для такого арешту, крім того слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, в тому числі з урахуванням призначеної у кримінальному провадженні судової комплексної автотоварознавої , трасо логічної експертизи та експертизи транспортних засобів.

Матеріали провадження свідчать, в тому числі й постанова про визнання зазначеного транспортного засобу речовим доказом, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За вказаних обставин слідчий суддя вважає передчасним задоволення внесеного клопотання на даній стадії досудового розслідування, а відтак не знаходить підстав для його задоволення.

Керуючись п.18 ч.1 ст.3, ст.7, 26, 170 174, 309, 532-534 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволені клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1