Дата документу 06.11.2019 Справа № 331/3156/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1635/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/3156/18
Категорія ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000290 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта початкова, сімейний стан не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.10.1998 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 229-1 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки та штрафом в сумі 680 гривень;
- 26.09.2001 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307, ст. ст. 69, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 17.04.2003 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк: 01 рік 24 дні;
- 04.03.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки;
- 22.03.2010 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 08.12.2014 року звільнений за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначає, що ОСОБА_6 не володіє державною мовою, він взагалі не вміє читати та писати будь якою мовою, про що він неодноразово повідомляв під час досудового розслідування та судового розгляду, у вироку зазначено, що в нього початкова освіта. Також зазначає, що судом дана неправильна оцінка доказам по справі у сукупності, а саме, показам потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 . Обвинувачення базується виключно на показаннях потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , які за своїм змістом суперечать одне одному. З показань потерпілої слідує, що злочин щодо неї був вчинений у провулку Ковальському, під час якого ОСОБА_6 відкрито заволодів її майном, а саме: двома золотими кільцями та мобільним телефоном. Проте, свідок ОСОБА_10 пояснила, що зi слів потерпілої, напад на останню був здійснений біля кафе «Козацький стан», яке знаходиться через 100 метрів від АЗС і значно далі від провулку Ковальського, а під час вчинення злочину ОСОБА_6 застосував балончик зі спреєм, заволодівши двома кільцями потерпілої та її грошовими коштами. На думку сторони захисту показання свідка ОСОБА_10 спростовують показання потерпілої ОСОБА_8 в частині місця вчинення злочину, його обставин та майна, яким, наче б то, заволодів ОСОБА_6 , а тому не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Так у вироку зазначені наступні покази потерпілої ОСОБА_8 .

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила суду, що вона проживає в м. Дніпрі. 02.02.2018 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин вона приїхала з м. Дніпра па автовокзал в м. Запоріжжі, де мала пересісти на автобус до м. Мелітополя. Проте, на вказаний автобус вона запізнилась на 20 хвилин і поки вирішувала, що їй робити далі, до неї підійшов обвинувачений ОСОБА_6 , який на той момент представився ОСОБА_11 та почав розпитувати, ідо в неї трапилось. Вона пояснила ситуацію, у якій опинилась, на що він, в свою, чергу пояснив, що щойно відправив племінника та запропонував їй допомогу. З цією метою обвинувачений ОСОБА_6 пішов до касової зони, де уточнив номери рейсів автобусів та час їх відправки. За допомогою останнього вона придбала квиток на автобус до Мелітополя, який мав відправлятися близько 17-00 години. Протягом всього часу спілкування. ОСОБА_6 робив їй компліменти та запрошував її або у кафе або у гості, на що вона постійно йому відмовляла. Після тривалих вмовлянь з боку обвинуваченого, із почуття вдячності за те, що він допоміг їй придбати квиток, вона погодилась піти з ним у кафе. На маршрутному таксі вони проїхати кілька зупинок, потім вийшли з маршрутки і, як пояснив ОСОБА_6 направились коротким шляхом до кафе. Оскільки вона не знає місцевості, тому повністю довірилась обвинуваченому. ОСОБА_6 йшов попереду, вона слідувала за ним. Після того, як почались малолюдні місця, вона запанікувала, зупинилась і відмовилась йти даті. В цей момент обвинувачений різко повернувся до неї, розлютився та почав на неї кричати. Вихопив з її правої руки мобільний телефон потім схопив її за руки і зняв золоті каблучки з пальців рук, після чого побіг у невідомому напрямку. Перебуваючи у шоковому стані, вона побігла на АЗС, яка знаходилась неподалік від місця події, де працівники АЗС викликали поліцію.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона обіймає посаду директора АЗС, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 2-Б. 02.02.2018 року, в період часу з 15-00 години до 17-00 години, до приміщення АЗС забігла дівчина, яка скаржилась на те, що її пограбували. Зі слів цієї дівчини їй стазо відомо, що вона на автовокзалі познайомилась із незнайомим хлопцем, який запросив її у кафе, а потім викрав в неї дві золоті каблучки та гроші, застосувавши при цьому якусь рідину. Із опису зовнішності, росту, національності, одежі нападника, вона одразу ж зрозуміла, що мова йде про клієнта, який часто купує на їх заправці цигарки. В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 впевнено показала на обвинуваченого ОСОБА_6 , як на особу, який з опису постраждалої дівчини здійснив напад і якого вона мата на увазі, як клієнта, який постійно відвідував їх магазин на заправці. Працівниками заправки був здійснений виклик до швидкої медичної допомоги та до поліції. Постраждала дівчина знаходилась в приміщенні АЗС до приїзду працівників поліції. Крім того, додала, що обвинувачений ОСОБА_6 часто на наполегливо пропонував їй та іншим дівчатам, які працюють на заправці, познайомитись.

Спростовуючи твердження сторони захисту суд зазначив наступне. Разом з тим, розбіжності в показаннях свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 в частині зазначення точного місця вчинення злочину, його обставин та майна, яким заволодів ОСОБА_6 , на які посилається сторона захисту, суд розцінює як суб`єктивне сприйняття свідком ОСОБА_10 відповідних подій і які, на переконання, суду не є вирішальними при доведеності вини обвинуваченого. При цьому, суд не зазначив наступне, свідок ОСОБА_10 наполягала на тому, що потерпіла ОСОБА_8 чітко повідомила їй про обставини подій, у її присутності повідомила аналогічні відомості працівникам поліції, а також, що свідок особисто бачила надання медичної допомоги потерпілій (промивати очі). Тому є безпідставним посилання суду на суб`єктивне сприйняття свідком ОСОБА_10 відповідних подій.

Крім того, судом не надано оцінки долученому на клопотання сторони захисту карті місцевості, згідно якій місце події на яке вказує ОСОБА_8 біля будинку № 5А по пер. Ковальському в м. Запоріжжя, знаходиться на відстані майже 1 кілометр від місця події, про яке потерпіла ОСОБА_8 повідомила свідку ОСОБА_10 потерпіла, а саме, біля кафе «Казацький стан» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зоряна, 1, яке знаходиться на відстані до 100 метрів від АЗС. При цьому, жодних інших доказів, окрім показів потерпілої та похідних від них доказів суду не надано. Також звертає увагу, що згідно вироку суду потерпіла ОСОБА_8 в своїх показах суду та при проведенні слідчого експерименту на зазначала, що ОСОБА_6 заволодів її грошима в сумі 200 гривень, а в своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення вказувала на це.

Таким чином, з урахуванням того, що покази потерпілої ОСОБА_8 , на яких фактично базується вирок, бо інші докази похідні від них, спростовуються показами свідка ОСОБА_10 , а також частково її показами в суді та на слідчому експерименті, то з застосуванням принципу «плоди отруйного дерева» провина ОСОБА_12 не доведена «поза розумним сумнівом», а тому кримінальне провадженні щодо нього підлягає закриттю на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Крім того, всупереч зазначеним вимогам закону, при проведенні досудового та судового слідства не було проведено експертиз для визначення розміру матеріальних збитків заподіяних кримінальним правопорушенням, чим грубо порушені вимоги ст.ст. 91, 242 КПК України. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити за відсутністю події та складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора та потерпілу, які не підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати моменту його фактичного затримання, а саме: з 21 лютого 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 10848 (десять тисяч вісімсот сорок вісім) гривень. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_6 будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливого злочину, судимість за скоєння якого не знята та не погашена в установленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив аналогічний злочин за таких обставин.
Так, 02 лютого 2018 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись біля буд. 5-А по провулку Ковальському в м. Запоріжжі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до ОСОБА_8 , яка в цей момент знаходилась біля буд. 5-А по провулку Ковальському в м. Запоріжжі та, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, шляхом ривку, відкрито викрав з рук ОСОБА_8 майно, яке належить останній, а саме: мобільний телефон «LeEco (LeTV) S3 Х626 4/32 Gb» в корпусі рожевого кольору, вартістю 3848 гривен; сім-карту мобільного оператора «МТС», яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, без грошових коштів на мобільному рахунку; сім-карту мобільного оператора «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, без грошових коштів на мобільному рахунку; чохол для мобільного телефону, чорного кольору, вартістю 200 гривень, та шляхом зняття з середніх пальців лівої та правої руки ОСОБА_8 , належних їй ювелірних прикрас, відкрито викрав: каблучку із золота 585 проби, вагою 4 гр. вартістю 4000 гривен; каблучку із золота 585 проби, вагою 3 гр. вартістю 3000 гривен, а всього відкрито викрав майна на загальну суму 10848 гривен, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого, утримуючи при собі викрадене майно зник з місця вчинення злочину.

За наслідками розгляду апеляційної скарги встановлено наступне.

Доводи захисника ОСОБА_9 про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є необґрунтованими з наступних підстав.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 про те, що вона проживає в м. Дніпрі. 02.02.2018 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин вона приїхала з м. Дніпра на автовокзал в м. Запоріжжі, де мала пересісти на автобус до м. Мелітополя. Проте, на вказаний автобус вона запізнилась на 20 хвилин і поки вирішувала, що їй робити далі, до неї підійшов обвинувачений ОСОБА_6 , який на той момент представився ОСОБА_11 та почав розпитувати, що в неї трапилось. Вона пояснила ситуацію, у якій опинилась, на що він, в свою, чергу пояснив, що щойно відправив племінника та запропонував їй допомогу. З цією метою обвинувачений ОСОБА_6 пішов до касової зони, де уточнив номери рейсів автобусів та час їх відправки. За допомогою останнього вона придбала квиток на автобус до ОСОБА_13 , який мав відправлятися близько 17-00 години. Протягом всього часу спілкування, ОСОБА_6 робив їй компліменти та запрошував її або у кафе, або у гості, на що вона постійно йому відмовляла. Після тривалих вмовлянь з боку обвинуваченого, із почуття вдячності за те, що він допоміг їй придбати квиток, вона погодилась піти з ним у кафе. На маршрутному таксі вони проїхали кілька зупинок, потім вийшли з маршрутки і, як пояснив ОСОБА_6 , направились коротким шляхом до кафе. Оскільки вона не знає місцевості, тому повністю довірилась обвинуваченому. ОСОБА_6 йшов попереду, вона слідувала за ним. Після того, як почались малолюдні місця, вона запанікувала, зупинилась і відмовилась йти далі. В цей момент обвинувачений різко повернувся до неї, розлютився та почав на неї кричати. Вихопив з її правої руки мобільний телефон потім схопив її за руки і зняв золоті каблучки з пальців рук, після чого побіг у невідомому напрямку. Перебуваючи у шоковому стані, вона побігла на АЗС, яка знаходилась неподалік від місця події, де працівники АЗС викликали поліцію. Крім того, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 , який представився їй ОСОБА_11 , є саме тією особою, яка відкрито заволоділа її майном. Слідчий експеримент від 25 квітня 2018 року проводився за її участю, в ході якого було встановлено точне місце вчинення злочину відносно неї;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 про те, що вона обіймає посаду директора АЗС, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 2-Б. 02.02.2018 року, в період часу з 15-00 години до 17-00 години, до приміщення АЗС забігла дівчина, яка скаржилась на те, що її пограбували. Зі слів цієї дівчини їй стало відомо, що вона на автовокзалі познайомилась із незнайомим хлопцем, який запросив її у кафе, а потім викрав в неї дві золоті каблучки та гроші, застосувавши при цьому якусь рідину. Із опису зовнішності, росту, національності, одежі нападника, вона одразу ж зрозуміла, що мова йде про клієнта, який часто купує на їх заправці цигарки. В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 впевнено показала на обвинуваченого ОСОБА_6 , як на особу, який з опису постраждалої дівчини здійснив напад і, якого вона мала на увазі, як клієнта, який постійно відвідував їх магазин на заправці. Працівниками заправки був здійснений виклик до швидкої медичної допомоги та до поліції. Постраждала дівчина знаходилась в приміщенні АЗС до приїзду працівників поліції. Крім того, додала, що обвинувачений ОСОБА_6 часто на наполегливо пропонував їй та іншим дівчатам, які працюють на заправці, познайомитись, після демонстрації досліджених судом письмових доказів сторони обвинувачення, свідок ОСОБА_10 по фотознімкам вказала на потерпілу ОСОБА_8 , як на дівчину, яку пограбували 02.02.2018 року, записи з камер відеоспостереження, розташованих на АЗС, отримувались працівниками поліції за письмовою згодою вищестоящого керівництва;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 02.02.2018 року, згідно якого ОСОБА_8 заявила, що 02.02.2018 року близько 16-20 год. невідома особа, знаходячись по вул. Першотравневій відкрито викрала дві золоті каблучки, мобільний телефон «LeEco» рожевого кольору та грошові кошти в розмірі близько 200 гривень (т. 1, а.п. 123-124);
- протоколом огляду від 17.02.2018 року, відповідно до якого, оглянуто диск з відеозаписом з приміщення АЗС «ГлускоРітейл», яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 2-Б. При перегляді вказаного відео, потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що саме вказаний чоловік на відео ОСОБА_6 , 02.02.2018 року знаходячись поблизу вказаної АЗС вчинив відносно неї злочин, а саме відкрито викрав в неї дві золоті обручки та мобільний телефон (т. 1, а.п. 127-131);
- протоколом огляду від 17.02.2018 року, відповідно до якого, оглянуто диск з відеозаписом з камер відеоспостереження з автовокзалу, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 20. При перегляді вказаного відео, потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що саме вказаний чоловік на відео ОСОБА_6 , 02.02.2018 року знаходячись поблизу АЗС, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 2-Б, вчинив відносно неї злочин, а саме відкрито викрав в неї дві золоті обручки та мобільний телефон (а.п. 134-141);
- дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з камер спостереження, встановлених в приміщенні АЗС «ГлускоРітейл», яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Першотравнева, буд. 2-Б, з якого встановлено, що 31.01.2018 року о 17-05 годині ОСОБА_6 , заходить в приміщення магазину при АЗС, на касі за готівку купує цигарки, підходить до одного з холодильників, бере пляшку пива, підходить до каси, розраховується за пиво, після чого о 17-07 годині покидає приміщення магазину (т. 1, а.п. 143);
- дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з камер спостереження від 02.02.2018 року, встановлених в приміщенні автовокзалу Запоріжжя № 1, який розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 20, з якого встановлено, що о 14-51 годині потерпіла ОСОБА_8 входить до приміщення автовокзалу та направляється до касової зони; о 15-00 годині потерпіла ОСОБА_8 з`являється в полі зору камери та прямує в протилежну сторону від касової зони, розмовляє по телефону, тримаючи його у правій руці; о 15-01 годині до приміщення автовокзалу входить ОСОБА_6 , направляється в протилежну від касової зони сторону, через деякий час повертається до касової зони; о 15-03 годині ОСОБА_6 вийшов з касової зони та зупинився ліворуч від вхідних дверей; о 15-06 годині ОСОБА_6 знову повертається до касової зони та знаходиться біля вікна з написом «довідкове бюро»; о 15-08 годині ОСОБА_6 повертається до потерпілої ОСОБА_8 та передає їй папір, після чого покидає приміщення автовокзалу; о 15-12 годині потерпіла ОСОБА_8 направляється до касової зони; о 15-14 годині ОСОБА_6 повертається до приміщення автовокзалу, озирається по сторонам та направляється до касової зони; о 15-16 годині потерпіла ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 становляться до черги в касу № 4; о 15-19 годині ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 відходять від каси № 4 та розмовляють біля каси № 5 (т. 1, а.п. 144);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.04.2018 року з фототаблицями за участю потерпілої ОСОБА_8 , яка на місці події детально розповіла та в динаміці показала, як відбувалися події скоєного ОСОБА_6 злочину, який мав місце 02.02.2018 року (т. 1, а.п. 147-153).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 , протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки не встановлено достатніх доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні ним відкритого викрадання чужого майна, висновки суду не відповідають обставинам справи, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також показання потерпілої ОСОБА_8 зокрема про те, що після тривалих вмовлянь з боку ОСОБА_6 , із почуття вдячності за те, що він допоміг їй придбати квиток, вона погодилась піти з ним у кафе, на маршрутному таксі вони проїхали кілька зупинок, потім вийшли з маршрутки і, як пояснив ОСОБА_6 , направились коротким шляхом до кафе, оскільки вона не знає місцевості, тому повністю довірилась обвинуваченому, останній йшов попереду, вона слідувала за ним, після того, як почались малолюдні місця, вона запанікувала, зупинилась і відмовилась йти далі, в цей момент обвинувачений різко повернувся до неї, розлютився та почав на неї кричати, вихопив з її правої руки мобільний телефон потім схопив її за руки і зняв золоті каблучки з пальців рук, після чого побіг у невідомому напрямку, перебуваючи у шоковому стані, вона побігла на АЗС, яка знаходилась неподалік від місця події, де працівники АЗС викликали поліцію;
які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , зокрема про те, що в період часу з 15-00 години до 17-00 години, до приміщення АЗС забігла дівчина, яка скаржилась на те, що її пограбували, зі слів цієї дівчини їй стало відомо, що вона на автовокзалі познайомилась із незнайомим хлопцем, який запросив її у кафе, а потім викрав в неї дві золоті каблучки та гроші, застосувавши при цьому якусь рідину, із опису зовнішності, росту, національності, одежі нападника, вона одразу ж зрозуміла, що мова йде про клієнта, який часто купує на їх заправці цигарки, в судовому засіданні вона впевнено показала на обвинуваченого ОСОБА_6 , як на особу, який з опису постраждалої дівчини здійснив напад і, якого вона мала на увазі, як клієнта, який постійно відвідував їх магазин на заправці,

колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.04.2018 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , яка на місці події детально розповіла та в динаміці показала, як відбувалися події скоєного ОСОБА_6 проти неї злочину, який мав місце 02.02.2018 року (т. 1, а.п. 147-153);
- змістом відеозапису з камер спостереження від 02.02.2018 року, з якого вбачається, що о 14-51 годині потерпіла ОСОБА_8 входить до приміщення автовокзалу та направляється до касової зони; о 15-00 годині потерпіла ОСОБА_8 з`являється в полі зору камери та прямує в протилежну сторону від касової зони, розмовляє по телефону, тримаючи його у правій руці; о 15-01 годині до приміщення автовокзалу входить ОСОБА_6 , направляється в протилежну від касової зони сторону, через деякий час повертається до касової зони; о 15-03 годині ОСОБА_6 вийшов з касової зони та зупинився ліворуч від вхідних дверей; о 15-06 годині ОСОБА_6 знову повертається до касової зони та знаходиться біля вікна з написом «довідкове бюро»; о 15-08 годині ОСОБА_6 повертається до потерпілої ОСОБА_8 та передає їй папір, після чого покидає приміщення автовокзалу; о 15-12 годині потерпіла ОСОБА_8 направляється до касової зони; о 15-14 годині ОСОБА_6 повертається до приміщення автовокзалу, озирається по сторонам та направляється до касової зони; о 15-16 годині потерпіла ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 становляться до черги в касу № 4; о 15-19 годині ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 відходять від каси № 4 та розмовляють біля каси № 5 (т. 1, а.п. 144),
є достатніми для прийняття процесуального рішення про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадання чужого майна у потерпілої ОСОБА_8 .

При оцінки доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Доводи сторони захисту про те, що показання потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , що стосується місця вчинення злочину, є суперечливими, а тому вина обвинуваченого ОСОБА_6 не доведена «поза розумними сумнівами», у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю за відсутністю події та складу злочину, є необґрунтованими, оскільки ці доводи сторони захисту уважно перевірялися у суді першої інстанції, який прийшов до обґрунтованих висновків, зокрема про те, що:
- обставини вчинення злочину, зафіксовані в ході проведення слідчого експерименту, повністю узгоджуються з показаннями потерпілої, наданими в ході судового розгляду;
- разом з тим, розбіжності в показаннях свідка ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 в частині зазначення точного місця вчинення злочину, його обставин та майна, яким заволодів ОСОБА_6 , на які посилається сторона захисту, суд розцінює як суб`єктивне сприйняття свідком ОСОБА_10 відповідних подій і які, на переконання, суду не є вирішальними при доведеності вини обвинуваченого.
Колегія суддів погоджує з даними висновками суду першої інстанції і звертає увагу на те, що показання свідка ОСОБА_10 є показаннями з чужих слів, вони є похідними від показань потерпілої ОСОБА_8 і їх необхідно оцінювати відповідно до вимог ст. 97 КПК України.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що інші показання свідка ОСОБА_10 щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), повністю співпадають з показаннями потерпілої, зокрема про те, що її пограбували, із опису зовнішності, росту, національності та одежі нападника вона зрозуміла, що мова йде про обвинуваченого ОСОБА_14 , якого вона знає візуально як постійного клієнта, який часто купував різний товар в приміщенні магазину при заправці та постійно чіплявся з намаганнями познайомитись.
Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає необґрунтованими наступні доводи захисту, а саме:
- показання свідка ОСОБА_10 спростовують показання потерпілої ОСОБА_8 в частині місця вчинення злочину, його обставин та майна, яким, наче б то, заволодів ОСОБА_6 , а тому не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку;

- суд не зазначив, що свідок ОСОБА_10 наполягала на тому, що потерпіла ОСОБА_8 чітко повідомила їй про обставини подій, у її присутності повідомила аналогічні відомості працівникам поліції, а також, що свідок особисто бачила надання медичної допомоги потерпілій (промивати очі), тому є безпідставним посилання суду на суб`єктивне сприйняття свідком ОСОБА_10 відповідних подій;

- судом не надано оцінки долученому на клопотання сторони захисту карті місцевості, згідно якій місце події на яку вказує ОСОБА_8 біля будинку № 5А по пер. Ковальському в м. Запоріжжя, знаходиться на відстані майже 1 кілометр від місця події, про яке потерпіла ОСОБА_8 повідомила свідку ОСОБА_10 потерпіла, а саме, біля кафе «Казацький стан» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зоряна, 1, яке знаходиться на відстані до 100 метрів від АЗС. При цьому, жодних інших доказів, окрім показів потерпілої та похідних від них доказів суду не надано;

- потерпіла ОСОБА_8 в своїх показах суду та при проведенні слідчого експерименту не зазначала, що ОСОБА_6 заволодів її грошима в сумі 200 гривень, а в своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення вказувала на це;

- покази потерпілої ОСОБА_8 , на яких фактично базується вирок, бо інші докази похідні від них, спростовуються показами свідка ОСОБА_10 , а також частково її показами в суді та на слідчому експерименті, то з застосуванням принципу «плоди отруйного дерева» провина ОСОБА_12 не доведена «поза розумним сумнівом», а тому кримінальне провадженні щодо нього підлягає закриттю на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Доводи захисника про те, що суд порушив вимоги, передбачені ст. 242 КПК України, є також необґрунтованими, оскільки висновок суду про розмір заподіяної обвинуваченій ОСОБА_8 шкоди ґрунтується на доказах наявних у матеріалах кримінального провадження, зокрема видатковій накладній № 1614 від 24.01.2018 року про вартість мобільного телефону «LeEco (LeTV) S3 Х626 4/32 Gb» (т. 1 а.с. 145-146) та довідки директора ФОП « ОСОБА_15 » про вартість виробів із золота на 02.02.2018 року (т. 1 а.с. 147).
Позиція захисника про те, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у цьому кримінальному провадженні призначення експертизи було обов`язковим, не відповідає зазначеним положенням закону та є власним тлумаченням захисником указаного пункту закону. Так, ці положення закону (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) встановлювали обов`язок слідчого або прокурора звернутися до експерта для проведення експертизи у випадку необхідності визначення розміру матеріальних збитків, якщо вартість викраденого майна неможливо визначити за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину. У випадку ж встановлення вартості викраденого майна за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розміру відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді, призначення експертизи не є обов`язковим.

(Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладено й у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 326/672/17 (провадження № 51-5115км18), від 26 лютого 2019 року у справі № 159/3741/17 (провадження № 51-6017км18).

Таким чином, суд першої інстанції при визначенні розміру заподіяних обвинуваченим ОСОБА_6 матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_8 дотримався зазначених вимог закону і прийняв рішення з врахуванням цих вимог.

Не заслуговують уваги доводи захисника про порушення права на захист, оскільки ОСОБА_6 не володіє державною мовою, він взагалі не вміє читати та писати будь якою мовою, про що він неодноразово повідомляв під час досудового розслідування та судового розгляду, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився в м. Запоріжжі (Україна), де і проживає, освіта - початкова, адвокат ОСОБА_9 здійснює захист його прав зі стадії досудового розслідування (т. 1 а.с. 5, 23). Під час судового провадження обвинуваченому була вручена пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, в якій зазначено про право мати захисника та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави; про отримання ним пам`ятки, роз`яснення процесуальних прав, зміст яких ОСОБА_6 зрозуміло, свідчить його підпис (том 1, а.с. 76).

У ч. 1 ст. 68 КПК зазначено, що у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).

При цьому кримінальним процесуальним законом не регламентовано самого порядку залучення перекладача, зокрема не встановлено й безумовного обов`язку слідчого судді, суду, прокурора, слідчого самостійно (за відсутності відповідного клопотання з боку учасника провадження) залучати перекладача.

Відповідно ж до ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що питання про дотримання вимог ст. 29 КПК щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу "рівності можливостей") та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, з аудіозаписів судових засідань суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 розуміє українську мову, давав зрозумілі відповіді на поставлені йому українською мовою питання.

За таких обставин і враховуючи те, що ОСОБА_6 не вказував про необхідність залучення перекладача у вказаному кримінальному провадженні, у суду першої інстанції не було об`єктивних підстав для залучення перекладача за власною ініціативою.

Таким чином, доводи захисника та про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.186 КК України.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: