Провадження № 1-в/592/416/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника СВК №116 ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.03.2009 року за п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

встановив:
17.07.2019 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове його звільнення від подальшого відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Аналогічної думки дотримувався і його захисник ОСОБА_5 .

Прокурор заперечує щодо задоволення клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення. Вважає, що засуджений ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, поведінка засудженого не була послідовна та позитивна протягом тривалого часу, тому вважає, що засуджений не довів своє виправлення.

Представник державної установи «Сумська виправна колонія (№116)» (надалі -ДУ СВК) пояснив, що особисто вважає за можливе умовно-достроково звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, однак не зміг пояснити чому адміністрація колонії не зверталася до суду з поданням про звільнення ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування покарання.

Заслухавши пояснення засудженого та його захисника, прокурора, представників ДУ СВК, дослідивши надані матеріали особової справи та надані до суду докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.03.2009 року за п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.115 КК України, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 є умисним особливо тяжким.

Умовно-дострокове звільнення може бути застосовано до осіб, засуджених за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, якщо вони відбули не менше трьох чвертей строку покарання, та сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення (ч.2, п.3 ч.3 ст.81 КК України).

Надаючи оцінку вимогам клопотання в частині доведення засудженим свого виправлення суд входить з наступного.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: а) при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вимогами п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26.04.2002 р. встановлено, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що останній вимоги режиму тримання та розкладу денного порушував, за що мав 09 стягнень від адміністрації установи, з яких три, в тому числі і останнє стягнення у виді ДІЗО, які погашені у встановленому законом порядку.

В матеріалах справи та особової справи містяться ряд характеристик на засудженого в яких, крім останньої за 2019 р., зазначено, що ОСОБА_4 не довів своє виправлення.

ОСОБА_4 в установі працевлаштований. За період з липня 2016 р. по липень 2019 р. ОСОБА_4 нараховано заробітну плату в розмірі 44109,15 грн., з якої утримано аліментів, за той же період, в розмірі 16225,28 грн. Крім того в бухгалтерії установи на виконанні знаходяться постанови на відшкодування збитків, що спричинені скоєнням злочину, на суму 200506,92 грн., які ОСОБА_4 досі не відшкодовані.

На думку суду така поведінка засудженого носить ситуативний характер, тобто засуджений веде себе таким чином, щоб досягти запланованої мети, а саме: отримати пільгу про умовно-дострокове звільнення, чим фактично він не довів свого виправлення.

Після повного та всебічного вивчення даних про засудженого ОСОБА_4 , які містяться в матеріалах особової справи засудженого, суд приходить до переконання, що незважаючи на фактичне відбуття засудженим трьох чвертей призначеного покарання у виді позбавлення волі за умисний особливо тяжкий злочини, у поведінці та ставленні до праці засудженого не з`явилися позитивні зрушення, які свідчать про його наміри стати на шлях виправлення.

Встановлені судом факти позбавляють суд можливості дійти безумовного висновку, як передбачено ст.81 Кримінального кодексу України, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.81 Кримінального кодексу України, п.2 ч.1 ст.537, ст.539 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалив:
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.03.2009 року за п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст. 263, ст.70 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.08.2019 р.

Суддя ОСОБА_1