ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1624/19 Справа № 212/9462/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку дистанційного судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002905 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гур`євськ Калінінградської області, Росія, громадянина України, з повною професійно технічною освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, мешкає проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 08.08.2012 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнено 20.04.2016 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 26 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,
захисника ОСОБА_9 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
14 жовтня 2018 року, близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_7 прийшов за місцем мешкання до своєї знайомої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з останньою вживав на кухні квартири спиртні напої. Близько 02 год. 00 хв., до вказаного помешкання повернувся чоловік ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який побачивши ОСОБА_7 , попрохав останнього покинути приміщення його місця мешкання, що той і зробив.
Після того, як ОСОБА_7 пішов з приміщення вказано вище квартири, близько 02 год. 15 хв., між ОСОБА_11 та його дружиною, на ґрунті побутового пияцтва, та ревнощів відбулась сварка, під час якої ОСОБА_10 , близько 02 год. 22 хв., подзвонила на мобільний телефон ОСОБА_7 з метою, щоб останній повернувся до вказаної квартири.
14 жовтня 2018 року, близько 02 год. 40 хв., ОСОБА_7 повернувся до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де зайшовши у приміщення квартири, побачив в кімнаті № НОМЕР_1 ОСОБА_10 , яка лежала на ліжку обличчям до низу, а ОСОБА_11 сидів зверху на її спині, утримуючи її в такому положенні. Побачене викликало обурення у ОСОБА_7 , та раптово виник умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
Після чого, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні кімнати АДРЕСА_3 , реалізуючи злочинний умисел на спричинення ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, близько о 02 год. 46 хв., вказаного вище дня, умисно, взявши в руки за ніжки дерев`яний журнальний стіл, який знаходився там же в кімнаті, тим самим підшукавши собі знаряддя вчинення злочину, зі значною силою наніс один удар зовнішньою поверхнею стола по голові та спині ОСОБА_11 , після чого потерпілий впав на підлогу, а ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір направлений на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, зі значною силою, наніс не менш 10 ударів обутими ногами, та не менш 3 ударів кулаками в ділянку тулубу, голови та кінцівок ОСОБА_11 , не переслідуючи при цьому за мету спричинити йому смерть. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 покинули приміщення квартири, залишивши ОСОБА_11 лежати на підлозі кімнати, де було скоєно злочин.
14 жовтня 2018 року близько 07 год. 30 хв., потерпілий ОСОБА_11 , бригадою швидкої медичної допомоги, що прибула на місце скоєння злочину за викликом малолітньої доньки ОСОБА_12 , був доставлений до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР», де о 12 год. 00 хв. 15.10.2018 року було констатовано його біологічну смерть.
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: - синці багряно-фіолетового кольору навколо обох очниць, 2 синця на передній поверхні лівого плеча, 3 синця в лівій ліктьовій ямці, синець на тильній поверхні правої кисті; - садна на задній поверхні лівого ліктьового суглоба в кількості 3-х, група саден на задньо - зовнішній поверхні правого ліктьового суглоба, садно на 3 см донизу від лівої колінної чашки, садно на передній поверхні правої гомілки у середній третині; - крововиливи в м`яких тканинах обличчя, слизової оболонки м`якого піднебіння та внутрішньої поверхні губ з крововиливами у скроневі м`язи, різної інтенсивності, крововиливи задньої поверхні шиї праворуч та ліворуч, потиличної області; - крововиливи в м`яких тканинах спини - у лівій підлопатковій з переходом на ліву поперекову та на хребтову область в середній третині; - подвійний перелом верхньої щелепи (Ле Фор-2), перелом лівої гілки нижньої щелепи; - переломи 7-9 ребер по лопатковій лінії ліворуч, по навколо хребтовій лінії ліворуч 10-11 ребер з пошкодженням пристінкової плеври, розривом лівої легені, лівобічний гемопневмоторакс (позитивна проба).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1838 від 29.11.2018 року виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла, в сукупності, стосовно живих осіб, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення. Виявлені при досліджені трупа ушкодження, які входять до комплексу «сполучена тупа травма тіла», яка супроводжувалась множинними переломами кісток лицевого черепа та ребер, гемопневмотораксом, та ускладнилась розвитком шоку, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 , яка була констатована о 12.00 годині 15.10.2018 року в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР».
Не погоджуючись з судовим рішенням, перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 9 років позбавлення волі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що судом не враховано те, що обвинувачений раніше вчинив аналогічний злочин, за який був засуджений до мінімальної міри покарання, звільнившись з місць відбуття покарання та маючи непогашену судимість, вчинив новий злочин.
Також прокурор вказує, що судом без належної уваги залишились тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що обвинувачений характеризується негативно, соціально неадаптований, оскільки звільнившись з місць позбавлення волі не вжив заходів до офіційного працевлаштування.
Зазначає, що покарання, яке призначено обвинуваченому за попереднім вироком, не досягло своєї мети щодо виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових злочинів, повторне вчинення злочину свідчить про виключну небезпеку ОСОБА_7 для суспільства, невміння та небажання загладжувати конфлікти іншим, менш небезпечним шляхом, крім того, обвинувачений не виявив бажання виправити ситуацію, не викликав швидку медичну допомогу, а залишив потерпілого на місці злочину.
Потерпіла ОСОБА_14 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомила, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілої, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок.
Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України та його винуватість в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряються.
Між тим, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції, при обранні міри кримінального покарання обвинуваченому в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, не були виконані вимоги ст. 65 КК України, яка передбачає, що суд, з урахуванням тяжкості скоєного та особи засудженого призначає покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Так, в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).
Так, суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про призначення кримінального покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , послався на тяжкість скоєного ним злочину, особу обвинуваченого, пом`якшуючу покарання обставину, а саме щире каяття.
Втім, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та суспільно небезпечним, вчиненим обвинуваченим повторно, що є обтяжуючою покарання обставиною, передбаченою ст. 67 КК України.
Крім того, суд першої інстанції у вироку взагалі не дав аналізу особі обвинуваченого, який раніше вчинив аналогічний злочин проти здоров`я із тяжкими наслідками у вигляді смерті потерпілого, за який був засуджений до мінімальної міри покарання у виді 7 років позбавлення волі (т. 1, а.кп. 145-146), та звільнившись із місць позбавлення волі 20.04.2016 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 26 днів, маючи непогашену судимість, вчинив новий тяжкий умисний злочин проти здоров`я, спричинивши смерть потерпілому. При цьому, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується задовільно, соціально неадаптований, оскільки звільнившись з місць позбавлення волі не вжив заходів для офіційного працевлаштування з метою отримання законних засобів існування.
Колегія суддів також звертає увагу на конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_7 не виявив бажання виправити ситуацію, не викликав швидку медичну допомогу, а залишив потерпілого на місці злочину.
Втім, ці обставини суд першої інстанції, фактично, при призначенні покарання обвинуваченому, - не врахував. В свою чергу, посилання суду на пом`якшуючу покарання обвинуваченого обставину, висновків колегії суддів щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, не спростовує.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
За таких обставин, вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на підставі ст. 414 КПК України, з ухваленням нового вироку, згідно п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Обговорюючи питання про призначення нового покарання ОСОБА_7 , колегія суддів, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 за скоєне кримінальне правопорушення має бути призначене покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, але в більшому розмірі, ніж визначив суд першої інстанції.
Таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При цьому, доводи прокурора про те, що при призначенні покарання судом невірно враховано таку пом`якшуючу обставину як щире каяття не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні обвинувачений вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, до того ж відомості про дану пом`якшуючу покарання обставину наявні і в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 .
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в частині призначення покарання, скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

/підпис/ /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом.
Вирок набрав законної сили 15 липня 2019 року.

Суддя: ОСОБА_2