ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №202/7100/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1728/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який має повну середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

17 лютого 2010 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді обмеження волі строком один рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.369, ч.3 ст.357, ч.4 ст.358, ч.1 ст.263 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, українця, колишнього начальника 6-го міжрайонного відділу Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, капітана поліції, який має повну вищу освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.369 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Дніпропетровської області м.Тернівка, громадянина України, українця, який має середню технічну освіту, не працює, одружений, має двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.ч. 2,3 ст. 311 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця Харківської області Лозівського району с.Красний Луч, громадянина України, українця, який має повну середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого:

20 грудня 2007 року за ч.1 ст.309 та 17 червня 2008 року за ч. 2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.ч.2,3 ст.311 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця Дніпропетровської області м.Павлоград, громадянина України, українця, який має середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судимого:

18 липня 2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до позбавлення волі строком на строк 1 рік 6 місяців та звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.ч. 2,3 ст.311 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_11 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 - в режимі відеоконференції з приміщенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_13 - в режимі відеоконференції з приміщенням Дніпровського апеляційного суду,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Дніпропетровської установи виконання покарань управління ДПСУ у Дніпропетровській області №4.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_7 , звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на 60 днів кожному задоволене. В задоволенні письмового клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено. В задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено. Продовжено застосування обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18 жовтня 2019 року, включно, залишено без змін раніше визначений судом розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, є реальними, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Ухвалу суду першої інстанції від 20 серпня 2019 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в апеляційному порядку не оскаржено. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_14 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року закрите у зв`язку з відмовою від поданої апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_13 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом порушено процедуру проведення підготовчого судового засідання, а саме: проігноровані вимоги ч.3 ст.314 КПК України та одразу вирішене питання щодо продовження дії запобіжного заходу. Також суд не виконав вимоги ч.2 ст.315 КПК України, тим самим порушив право сторони захисту на подання клопотань і обмежив обвинувачених та їх захисників у їх правах. Тобто, судом першої інстанції було порушено хронологію проведення підготовчого судового засідання.

Суд не взяв до уваги доводи сторони захисту з приводу того, що клопотання прокурора не може бути розглянуто судом у зв`язку із тим, що сплив 72-годинний термін його розгляду з моменту звернення з таким клопотанням до суду.

Суд не врахував твердження сторони захисту про те, що попереднє продовження строку тримання під вартою обвинувачених відбулося з порушенням законодавства, а сама по собі ухвала Запорізького апеляційного суду є завідомо неправосудним рішенням. Тобто, Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області продовжив незаконне утримання обвинувачених під вартою, розпочате Запорізьким апеляційним судом.

Також судом не враховано, що прокурором жодним чином не мотивовано його клопотання, а твердження про необхідність утримання обвинувачених під вартою ґрунтується на посиланнях на докази, які суд у підготовчому судовому засіданні не має права бачити і знати про їх існування.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд порушив порядок проведення підготовчого судового засідання та відмовив йому у поданні ним клопотання про закриття кримінального провадження в порядку п.2 ч.3 ст.314 КПК України, оскільки є підстави для такого закриття, передбачені п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Прокурор у своєму клопотанні посилається на ризики, при цьому не надаючи доказів на їх існування, зокрема, зазначає про те, що з іншими обвинуваченими він не спілкується по мобільному телефону, спілкується з ними під час конвоювання, судових засідань тощо.

Суд не може покласти в основу свого рішення лише тяжкість можливого покарання.

Також апелянт зазначає про те, що розмір застави у сумі 5100000,00 грн є для нього непомірним, рішення суду в цій частині є необґрунтованим, оскільки максимальний розмір застави встановлений п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Згідно з ухвалою суду, 15 липня 2019 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області після скасування ухвали в апеляційній інстанції надійшов вищевказаний обвинувальний акт.
17 липня 2019 року ухвалою суду призначено підготовче судове засідання, в яке викликані сторони кримінального провадження.
В підготовче судове засідання з`явились прокурор, захисники, обвинувачених доставлено конвоєм.
Під час проведення підготовчого судового засідання прокурор заявив письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , кожному окремо, на 60 днів, у зв`язку з тим, що строк тримання їх під вартою спливає 24 серпня 2019 року, судовий розгляд ще не розпочато, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не перестали існувати:
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів, що відносяться до категорії особливо тяжких та тяжких, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі до 12 років,
після відкриття усіх зібраних доказів, анкетних даних свідків, експертів, спеціалістів (їх місця проживання) існує висока вірогідність спроби обвинувачених знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачені можуть вплинути на свідків, які ще судом не допитані;
вчинення обвинуваченими погроз один одному, що підтверджується проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, з яких вбачається, що, незважаючи на перебування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у місцях попереднього ув`язнення, останні продовжують спілкуватись один з одним та іншими особами, а ОСОБА_6 , як керівник злочинної організації, продовжує координувати дії інших, здійснюючи на них тиск та висловлюючи погрози фізичної розправи, у разі непідкорення його волі інших членів злочинної організації;
під загрозою можливого покарання обвинувачені можуть переховуватись від суду, про що може свідчити наявність тісних зв`язків у злочинному середовищі,
схильність обвинувачених до продовження злочинної діяльності.
Обвинувачений ОСОБА_6 неодружений, безробітний, не має постійного джерела доходу, раніше був засуджений за ухилення від сплати аліментів, що свідчить про нестійкість його соціальних зв`язків.
Обвинувачений ОСОБА_9 неодружений, безробітний, не має постійного джерела доходу, має судимість, раніше вже був засуджений за вчинення злочинів, зокрема за незаконний обіг наркотичних засобів, не має міцних соціальних зв`язків.
Обвинувачений ОСОБА_8 безробітний, не має постійного джерела доходу.
Обвинувачений ОСОБА_7 безробітний, не має постійного джерела доходу, здійснював вплив та підкуп працівників правоохоронних органів.
Обвинувачений ОСОБА_10 не одружений, безробітний, не має постійного джерела доходу, має судимість, раніше вже був засуджений за вчинення злочинів, зокрема за незаконний обіг наркотичних засобів, не має міцних соціальних зв`язків.
Інший більш м`який запобіжний захід обвинуваченим, на думку прокурора, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, заявлені раніше ризики не зменшились та продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинувачених під вартою.
Підстав для задоволення письмового клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та інших обвинувачених про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт на даний момент немає, викладені ОСОБА_7 обставини в клопотанні, не можуть бути досліджені на стадії підготовчого судового засідання, оскільки є предметом судового розгляду.
Захисник - адвокат ОСОБА_13 заперечував проти клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим за наступних підстав: на думку останнього, Запорізький апеляційний суд перевищив свої повноваження при продовженні строків дії запобіжного заходу при перегляді апеляційних скарг на ухвалу місцевого суду про повернення обвинувального акту. Крім того, клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою розглядається протягом 72 годин, проте в порушення вимог КПК України, судом порушені строки розгляду вказаного клопотання прокурора. Ризики, на які посилається прокурор, суду не доведені та викладені в формі встановлених обставин, хоча презумпція невинуватості обвинувачених не врахована прокурором. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та інших обвинувачених про зміну запобіжного заходу на більш м`який - у виді домашнього арешту захисник ОСОБА_13 підтримав в повному обсязі.
Захисник ОСОБА_12 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, оскільки прокурором не доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та інших обвинувачених про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, на думку адвоката, підлягає задоволенню.
Захисник ОСОБА_15 висловив аналогічну думку позиції адвоката ОСОБА_12 стосовно клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заявлені клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, на його думку, підлягають задоволенню.
Захисник ОСОБА_16 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки з моменту обрання запобіжного заходу стосовно обвинувачених з 28 березня 2018 року пройшов тривалий час, будь-які ризики впливу на свідків, та інші ризики втратили на теперішній час свою актуальність і прокурором не доведені. Заявлені клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, на його думку, підлягають задоволенню.
Захисник ОСОБА_17 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, будь-якого резонансу стосовно вказаного кримінального провадження в наступний час не існує, ризики, передбачені ст. 177 КК України, прокурором не доведені. Заявлені клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу на домашній арешт підтримані захисником ОСОБА_17 в повному обсязі.
Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 заперечували проти клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, підтримали позицію, викладену захисниками, та клопотання інших обвинувачених стосовно зміни запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки викладені прокурором ризики не відповідають дійсності: будь-яких статків за час інкримінованих йому злочинів він не нажив, перебуваючи під вартою вимушений спілкуватись з іншими особами, які перебувають під вартою та утримуються в одній камері, усі свідки зі сторони обвинувачення наркозалежні. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, підтримав клопотання інших обвинувачених про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останнім було подано письмове клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід - у вигляді домашнього арешту. В обґрунтування заявленого клопотання ОСОБА_7 зазначив, що попередня ухвала суду про повернення обвинувального акту за кримінальним провадженням за його обвинуваченням так і не була виконана, об`єктивна сторона інкримінованого йому одного зі злочинів так і не була встановлена, крім того, певні слідчі дії на підставі засекречених ухвал суду були проведені з порушеннями закону, що у своїй сукупності в подальшому призведе до ухвалення виправдувального вироку, тому подальше тримання його під вартою призведе до чергового порушення його прав та свобод, фактично відбувається безпідставне та необґрунтоване тримання його під вартою. Щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначив, що ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, втратили свою актуальність, прокурором жодним чином не доведені, визначений розмір застави занадто великий та неспіврозмірний з інкримінованими йому злочинами.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_12 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, захисник ОСОБА_12 додатково зазначила про те, що обвинуваченим після постановлення оскаржуваної ухвали вже двічі був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 16 жовтня 2019 року та 25 листопада 2019 року; обвинуваченого ОСОБА_8 , який також підтримав вищевказані апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинувачених, доводи їх захисників, думка прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 307, ч.4 ст. 28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.369, ч.3 ст.357, ч.4 ст.358, ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_7 - ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.2 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.369 КК України, які є особливо тяжкими та тяжкими злочинами.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від суду; ризик того, що обвинувачені можуть сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризик незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні.
Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що обвинувачені не можуть не усвідомлювати, судовий розгляд ще не розпочато, свідки не допитані, докази ще не досліджувалися. Обвинувачений ОСОБА_6 неодружений, не працює, постійного джерела доходів не має, останній обвинувачується, окрім іншого, у керівництві злочинною організацією. Обвинувачений ОСОБА_7 не працює, обвинувачується, окрім іншого в участі у злочинній організації, будучи працівником правоохоронного органу.
З огляду на викладене та фактичні обставини кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про існування вищевказаних ризиків і про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити запобігання цим ризикам.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави у раніше визначеному розмірі, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останніх.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи апелянтів про відсутність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Посилання сторони захисту про неправильне визначення судом розміру застави, є також необґрунтованими, з огляду на обставини даного провадження та встановлені ризики. Ухвала суду в цій частині не суперечить положенням ч.5 ст.182 КПК України.
Колегія суддів вважає, що застава у визначеному розмірі здатна забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.
Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_13 про те, що клопотання прокурора не могло бути розглянуто, оскільки сплив 72-годинний термін його розгляду, є помилковими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою прокурор має право подати не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
За змістом ч.4 цієї статті, суд має розглянути таке клопотання до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Судом першої інстанції цих вимог закону дотримано.
Доводи апелянтів щодо порушення судом процедури проведення підготовчого судового засідання є передчасними. Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.

Той факт, що суд оскаржуваною ухвалою вирішив питання про запобіжні заходи відносно всіх обвинувачених (на що звертає увагу сторона захисту), на думку колегії суддів, не свідчить про незаконність вказаної ухвали та не є підставою для її скасування.

В своїй апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_13 , окрім іншого, не погоджується з ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 червня 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених, вважаючи цю ухвалу неправосудною. В т.ч. з цих підстав захисник вважає незаконною і необґрунтованою оскаржувану ухвалу.

Перевіряючи вказані доводи колегія суддів звертає увагу на таке.

Ухвала апеляційного суду, на яку посилається сторона захисту, набрала законної сили та, відповідно до положень п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, п.14 ч.1 ст.7, ч.2 ст.21 КПК України, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України. Отже, доводи захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги вказану ухвалу, суперечать вимогам законодавства.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, і підстави для її скасування відсутні, як і підстави для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на 60 днів, кожному окремо, - задоволене. В задоволенні письмового клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено. В задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено. Продовжено застосування обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18 жовтня 2019 року, включно, залишивши без змін раніше визначений судом розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу 26.11.2019 Справа № 202/7100/18