Номер провадження: 11-сс/813/1696/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляцiйний суд у складi: головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддiв - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi апеляцiйнi скарги захисників пiдозрюваного ОСОБА_5 - адвокатiв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слiдчого суддi Київського районного суду м. Одеси вiд 26.09.2019 року про застосування запобiжного заходу у виглядi тримання пiд вартою вiдносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого

пiдозрюваного за ч.2 ст.307 КК України у кримiнальному провадженнi № 0000946, внесеному до ЄРДР 04.12.2017 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2019 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та застосовано до ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 08.11.2019 року з визначенням розміру застави, що складає 288 150 (двісті вісімдесят вісім тисяч сто п`ятдесят) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_11 у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженні іншим чином, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Зміст вимог апеляційних скарг.
Захисники підозрюваного в апеляційних скаргах просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вимоги своїх апеляційних скарг мотивують наступним:

-підозра висунута ОСОБА_11 необґрунтована, оскільки сторона захисту вважає висновок експертизи щодо вмісту пакунків, які збув підозрюваний сумнівним, а тому є некоректною та складеною на підставі сфальсифікованих доказів;

-ризики, заявлені прокурором не доведені, а матеріали, які долучені до клопотання взагалі не містять жодного доказу щодо цих ризиків.

-слідчим суддею взагалі не враховано відсутність у даному кримінальному провадженні матеріальної шкоди, усвідомлення підозрюваним скоєного;

-до клопотання не додано жодного обґрунтування щодо розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, а слідчим суддею не перевірено доводи, викладені в клопотанні прокурора;

-обставини повідомлення про підозру є незрозумілими, оскільки ОСОБА_11 повідомлено про підозру зі сплином більш ніж 7 місяців після начеб то вчинення ним кримінального правопорушення.

За наслідками розгляду апеляційних скарг захисник просять скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу.

Учасники судового розгляду були належним чином повiдомленi про дату, час i мiсце розгляду подання, однак в судове засiдання не з`явились, захисник ОСОБА_12 та прокурор звернулись до суду iз заявами про розгляд апеляцiйних скарг за їx вiдсутностi.

Апеляцiйний суд, приймає до уваги положення ст.422 КПК України, щодо скорочених строкiв розгляду апеляцiйних скарг на ухвали слiдчого суддi, а також заяви прокурора та захисника пiдозрюваного, у зв 'язку iз чим вважає можливим розглянути вказанi апеляцiйнi скарги за вiдсутностi учасникiв судового розгляду та згiдно з положеннями ч.4 ст.107 КПК України не здiйснювати технiчну фiксацiю судового розгляду.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно частина 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згiдно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирiшеннi питання про обрання запобiжного заходу, крiм ризикiв, зазначених у ст. 177 КПК України, слiдчий суддя, суд на пiдставi наданих сторонами кримiнального провадження матерiалiв зобов`язаний оцінити в сукупностi всi обставини, у тому числi вагомiсть наявних доказiв про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує вiдповiднiй особi у разi визнання пiдозрюваного винуватим у кримiнальному правопорушеннi, у вчиненнi якого вiн підозрюється; вiк та стан здоров`я пiдозрюваного; мiцнiсть його соцiальних зв`язкiв в мiсцi постiйного проживання, у тому числi наявнiсть родини й утриманцiв; наявнiсть постiйного мiсця роботи або навчання; репутацію пiдозрюваного; його майновий стан; наявнiсть судимостей та iншi.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання пiд вартою є винятковим запобiжним заходом, який застосовуєтъся виключно у разi, якщо прокурор доведе, що жоден iз бiльш м`яких запобiжних заходiв не зможе запобiгти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При розглядi апеляцiйних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рiшень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцiю «Про захист прав людини i основоположних свобод» (далi «Конвеншя») та практику Європейського суду з прав людини (далi ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має гуртуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявнiсть обставин або вiдомостей, якi переконали б неупередженого спостерiгача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Нiмеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справi «Нечипорук та Йонкало проти Укратни» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») вiд 21 квiтня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термiн «обґрунтована підозра» означає, що iснують факти або iнформацiя, якi можуть переконати об`єктивного спостерiгача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згiдно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рiшення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 вiд 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій пiдозрi був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), полiцiя не зобов`язана мати докази, достатнi для пред`явлення обвинувачення, нi в момент арешту нi пiд час перебування заявника пiд вартою. Також не обов`язково, щоб затриманiй особi були, по кiнцевому рахунку, пред`явленi обвинувачення, або щоб ця особа була пiддана суду. Метою попереднього тримання пiд вартою є подальше розслiдування кримінальної справи, яке повинно пiдтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крiм того, апеляційний суд враховує правову позицiю ЄСПЛ, викладену у рiшеннi за скаргою «Ферарі-Браво проти Італи», вiдповiдно до якої затримання та тримання особи пiд вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеностi факту вчинення злочину та його характеру, оскiльки така доведенiсть сама по собi i є метою досудового розслiдування, досягненню шлей якого i є тримання пiд вартою.

Згiдно з позишею Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рiшення ЄСПЛ вiд 10.02.2011 року в справi "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції перелбачає право заарештованих або затриманих осiб на судовий контроль шодо матерiально-правових i процесуальних пiдстав позбавлення їх волi, що, з погляду Конвенції, є найважливiшими умовами забезпечення «законності». Це означає, шо суд відповідної юрисдикії має перевiрити не тiльки питання дотримання процесуальних вимог нацiонального законодавства, але й обґрунтованість пiдозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якаю застосовувались затримання та подальше тримання пiд вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-П).

Крiм того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рiшення вiд 17.10.2013 року y справi "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статтi 5 Конвенції вимагає, шо для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавiльним, не достатньо того, щоб цей захід здiйснювався вiдповiдно до нацiонального законодавства; вiн також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рiшення вiд 27 лютого 2007 року у справi «Нештяк проти Словаччини» (Nest'ak v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою вiдповiдно до пiдпункту «с» пункту 1 статтi 5 Конвенції має втiлювати вимогу пропорцiйностi, яка обумовлює iснування обґрунтованого рiшення, яким здійснюється оцiнка вiдповiдних аргументiв «за» i «проти» звiльнення (див. рiшення у справi «Ладентпроти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008- ... (витяги), i від 14 жовтня 2010 року у справi «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання пiд вартою, незалежно вiд того, наскiльки коротким вiн є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» i «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справi, не повиннi оцiнюватись абстрактно (in abstracto ), але мають пiдтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцiнюватися виключно на пiдставi ступеня тяжкості можливого покарання. Вiн має оцiнюватися з урахуванням ряду iнших вiдповiдних факторiв, якi можуть або пiдтвердити iснування можливостi переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливiсть є настiльки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рiшення вiд 4 жовтня 2005 року у справi «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 i 59, з подальшими посиланнями).

Апеляцiйний суд вважає, що слiдчий суддя вiдповiдно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевiрив та належним чином встановив наявнiсть на час розгляду клопотання в кримiнальному провадженнi обґрунтованої пiдозри щодо ОСОБА_5 у вчиненні інкримiнованого йому злочину, а також наявнiсть зазначених у клопотаннi слiдчого ризикiв та неможливiсть їх запобiгання шляхом застосування бiльш м`яких запобiжних заходiв.

3 матерiалiв, долучених до клопотання слiдчого вбачається, що пiдозра вiдносно ОСОБА_5 у вчиненнi кримiнального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України підтверджується долученими до клопотання слiдчого доказами та iншими матерiалами кримiнального провадження у їх сукупностi, а саме:

-витягом з ЄРДР вiд 04.12.2017 року;

-протоколом допиту свiдка ОСОБА_13 вiд 05.01.2019 року;

-рапортом вiд 04.02.2019 року;

-протоколом отримання добровiльно наданого предмету вiд 04.02.2019 року;

-висновком експерта вiд 21.02.2019 року №197-Х.

За таких обставин апеляцiйний суд погоджується з висновками слiдчого суддi стосовно того, що на даному етапі досудового розслідування підозра відносно ОСОБА_5 у вчиненнi iнкримiнованого йому злочину є обґрунтованою.

Що стосується посилання захисника на сумнiвнiсть висновку експерта, апеляцiйний суд зазначає, що вiдповiдно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцiнка допустимостi та належностi доказiв буде надана судом першої iнстанції при подальшому розглядi кримiнального провадження та прийняттi остаточного рiшення за результатами судового розгляду.

Крiм того, з матерiалiв провадження вбачається, що пiдозрюваний ОСОБА_14 не зареєстрований у мiстi Одесi, не одружений, на утриманнi нiкого не мае, не працевлаштований та не навчається, що свiдчить про вiдсутнiсть у нього мiцних соцiальних зв`язкiв у мiсцi проживання та свiдчить про наявнiсть у нього реальної можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної вiдповiдальностi за iнкримiнований йому тяжкий злочин.

Вiдсутнiсть у ОСОБА_5 офiцiйного працевлаштування та джерел заробiтку свiдчить про те, що у кримiнальному провадженнi наявний ризик подальшого вчинення ним кримiнальних правопорушень, у тому числi, пов`язаних з незаконним обiгом наркотичних засобiв.

Апеляцiйний суд визнає неможливим застосування до пiдозрюваного запобiжного заходу у виглядi домашнього арешту за мiсцем його проживання в м. Одесi, оскiльки стороною захисту не надано жодного документу на підтвердження оренди житлового примiщення та можливостi застосування такого запобiжного заходу на момент розгляду клопотання слідчого.

Посилання захисникiв на те, що у даному кримiнальному провадженнi вiдсутнi потерпілі, апеляційний суд вважає такими, що вони заслуговують на увагу та наголошує на наступне.

Злочини у сферi обiгу наркотичних засобiв, психотропних речовин, їх аналогiв або прекурсорiв це злочини, що посягають на здоров`я населення. При цьому протягом останнiх рокiв спостерігається поширення наркоманії та зростання злочинностi, пов`язаної з незаконним обiгом наркотичних засобiв, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорiв. Цi злочини набувають усе бiльших масштабiв i стають серйозним соцiальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.

У зв`язку iз викладеним, апеляцiйний суд дiйшов до висновку, що посилання захисникiв на вiдсутнiсть потерпiлих у даному кримінальному провадженнi не свiдчить про вiдсутнiсть ризикiв та не може слугувати пiдставою для змiни запобiжного заходу.

Апеляцiйний суд вважае, що на пiдставi наданих документiв слiдчий суддя дiйшов правильного висновку про те, що на данiй стадії досудового розслiдування пiдозра обґрунтована, а також наявні ризики, які унеможливлюють застосування до підозрюваного бiльш м`якого запобiжного заходу, оскiльки вiн не здатний запобiгти наявним у кримiнальному провадженнi ризикам i забезпечити належну поведiнку пiдозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язкiв.

Доводи апелянта щодо незрозумiлостi пiдозри вiдносно ОСОБА_5 та вручення її пiдозрюваному зi спливом семи мiсяцiв спростовуються самим текстом повiдомлення про пiдозру та доданими до неї матерiалами.

Також апеляційний суд вважає необхiдним вiдзначити, що повiдомлення про пiдозру складено 09.09.2019 року, а клопотання слiдчого про обрання вiдносно пiдозрюваного ОСОБА_15 запобiжного заходу у виглядi тримання пiд вартою спрямовано до мiсцевого суду 10.09.2019 року, тобто в межах строкiв, передбачених вимогами КПК України.

Вiдповiдно до ст.9 Конституції України, чиннi мiжнароднi договори, згода на обов`язковiсть яких надана Верховною Радою України, є частиною нацiонального законодавства України.

Згiдно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримiнальному провадженнi застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрiм цього, вiдповiдно до ч.5 ст.9 КПК України, кримiнальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положениями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу i особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляцiйний суд вважає, що висновок слiдчого суддi про необхiднiсть обрання запобiжного заходу у виглядi тримання пiд вартою вiдповiдає вимогам кримiнального процесуального закону, ґрунтується на матерiалах справи, а данi про особу пiдозрюваного i сама пiдозра у вчиненнi ним тяжкого кримiнального правопорушення, дають достатнi пiдстави вважати, що на даний час дiйсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Зважаючи на суспiльний iнтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватостi, виправдовує вiдступ вiд принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що вiдповiдає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рiшення ЄСПЛ «Летелье проти Франції», апеляцiйний суд вважає обґрунтованим висновок слiдчого суддi про необхiднiсть обрання на данiй стадії досудового розслiдування запобiжного заходу у виглядi тримання пiд вартою, оскiльки застосування менш суворих запобiжних заходiв може виявитися недостатнiм для запобiгання iснуючим ризикам, що узгоджусться з вимогами вказаних вище норм закону i правовими позицiями ЄСПЛ.

Також слiдчий суддя вiрно визначив пiдозрюваному ОСОБА_16 заставу як альтернативний запобiжний захiд в розмiрi, здатному забезпечити належну процесуальну поведiнку пiдозрюваного, з урахуванням iнкримiнованого йому злочину та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Зважаючи, на те, що ОСОБА_14 підозрюєтъся у скоєнні злочину, який передбачає отримання матерiальної вигоди за незаконний збут психотропних речовин, а тому твердження сторони захисту про встановлення слiдчим суддею завiдомо непомiрного розмiру застави, на думку апеляцiйного суду є необґрунтованими.

Крiм того, апеляційний суд вважає за необхiдне зазначити, що саме такий розмiр є вiдповiдним i достатнiм у даному кримiнальному провадженнi, оскiльки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмiр застави повинен визначатися тим ступенем довiри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнiм стримуючим засобом, щоб вiдбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню iстини у кримiнальному провадженнi. Згiдно ухвали, слiдчий суддя врахував данi про особу пiдозрюваного, конкретнi обставини кримiнального провадження, тяжкiсть злочину у вчиненнi якого ОСОБА_14 підозрюється, наявнтсть ризиків у даному кримінальному провадженні, а тому правильно визначив саме такий розмiр застави, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України.

Таким чином, доводи апеляцiйних скарг захисникiв не знайшли свого пiдтвердження пiд час апеляцiйного розгляду, а iнших доводiв суду надано не було.

Iстотних порушень норм КПК України, якi могли б стати пiдставою для скасування ухвали слiдчого суддi апеляцiйним судом не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляцiйних скарг, якi слiд залишити без задоволення.

Вiдповiдно до положень ч.3 ст. 407 КПК України, за наслiдками апеляцiйного розгляду за скаргою на ухвалу слiдчого суддi суд апеляшйної інстанцп має право залишити ухвалу без змiн.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_11 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_17 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2019 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 , підозрюваного за ч.2 ст.307 КК України у кримінальному провадженні № 0000946, внесеному до ЄРДР 04.12.2017 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_18 ОСОБА_4