Номер провадження: 11-кп/813/45/19
Номер справи місцевого суду: 506/323/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 17.07.2018 року в кримінальному провадженні №0000422 від 22.11.2016 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Русяни Єденського району Республіки Молдови, громадянин України, із середньою базовою освітою, одружений, немаючий утриманців, працюючий охоронцем філії «Ананьївське ДД», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами, та на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів при проведенні досудового розслідування, в сумі 8 294,60грн.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 21.11.2016 року, близько 16:45 год., в темну пору доби, перебуваючи, в порушення п.2.9 Правил дорожнього руху, в стані алкогольного сп`яніння, діючи з необережності, у формі злочинної недбалості, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, керуючи автомобілем «ГАЗ-24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух в правій смузі проїжджої частини вулиці Європейської в смт. Окни, Окнянського району Одеської області, в напрямку від перехрестя вулиць Козацької Слави та Європейської.
По ходу свого руху, навпроти кафе «Дорожнє», розташованого за адресою: Одеська область, Окнянський район смт. Окни, вул. Європейська,17, на прямолінійній частині дороги, на якій організований двосторонній однорядний рух, ОСОБА_8 внаслідок сп`яніння був неуважним, за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, чим порушив п.2.3 Правил дорожнього руху, невірно, в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху, обрав швидкісний режим руху, без врахування дорожньої обстановки, втратив пильність, своєчасно заходів для відвернення зіткнення транспортних засобів, шляхом зменшення швидкості, аж до зупинки керованого транспортного засобу, не вжив, чим також порушив п.12.3 Правил дорожнього руху, та не впоравшись з керуванням, скоїв зіткнення з мопедом «Нonda Dio Cesta» під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку, по правій смузі проїжджої частини, стосовно свого руху, по вулиці Європейській.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди та контакту з передньою частиною автомобіля «ГАЗ 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , і послідуючим падінням на проїжджу частину вулиці, водій мопеду «Нonda Dio Cesta» - ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких помер в той же час, на місці пригоди.
Не погоджуючись з вироком районного суду перший заступник прокурора Одеської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, посилаючись на те, що вирок суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого. Прокурор в своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд не врахував суспільну небезпеку засудженої особи і скоєного нею злочину, зокрема, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 скоїв тяжкий злочин, у стані алкогольного сп`яніння, через необережність, що могла привести до інших більш тяжких наслідків, ніж смерть однієї особи похилого віку. Також, прокурор вказує, що щире каяття ОСОБА_8 зроблено з метою уникнення від відповідальності або суттєвого її зменшення, на що вказує його повідомлення про скоєння ним злочину через нібито протиправні дії іншої особи, зокрема осліплення його фарами, однак зазначені обставини не підтверджені під час судового розгляду, у зв`язку з чим судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, а саме п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнання обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття, яке фактично відсутнє, як і визнання вини у пред`явленому обвинуваченні зроблено з визначеною метою. Крім того, прокурор зазначив, що судом при призначенні покарання взагалі не враховано, як обтяжуюча покарання обставина, що ОСОБА_8 вчинив злочин щодо особи похилого віку.
На апеляційну скаргу прокурора захисником обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 були подані заперечення, в яких захисник зазначив, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_8 , вірно врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про нього, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, якийпідтримав доводи апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки; обвинуваченого, його захисника та потерпілу ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами і, ці обставини ніким не оспорювалися, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.
Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.
Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року), рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Наведених вимог закону суд першої інстанції дотримався і, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, навів переконливі доводи на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, врахував обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій завданих матеріальних збитків та моральної шкоди, позитивну характеристику за місцем проживання та вчинення ненавмисного злочину вперше, а також обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого,зокрема вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, судом першої інстанції була прийнята до уваги досудова доповідь органу з питань пробації, в якій зазначено, що ризик вчиненого повторного кримінального правопорушення з боку обвинуваченого та ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середній, також при цьому судом були враховані всі обставини кримінального провадження, особа обвинуваченого, а також думки прокурора та потерпілої, які наголошували на призначенні ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

З урахуванням вищенаведеного, а також приймаючи до уваги скоєння злочину через необережність, особу обвинуваченого, який раніше не судимий,за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, має дружину, працює, продовжує надавати допомогу потерпілій ОСОБА_9 , апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 основне покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, прийшов до обґрунтованого висновку про його можливе звільнення від відбування покарання з випробуванням, зокрема застосував ст. 75 КК України.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства.

Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував їй завдані збитки, допомагав з похованням її чоловіка, щиросердечно вибачився за скоєне, а також продовжує до даного часу надавати їй допомогу різного характеру та вона до нього жодних претензій не має, просить не позбавляти його волі та наполягає на залишенні вироку без змін.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі щодо відсутності обставин, які у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема щире каяття та визнання вини, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на пояснення потерпілої, а також матеріали провадження, з яких вбачається, що ОСОБА_8 свою провину визнав повністю та сприяв розкриттю злочину, а його пояснення щодо часткового осліплення зустрічним транспортом ніяким чином не можуть спростовувати щире каяттяОСОБА_8 , оскільки останній не бажав уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, що підтверджується його поясненнями, наданими органу досудового розслідування та судам першої та апеляційної інстанції, які були послідовними, в тому числі, і в частині того, що на час події кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, слід зазначити, що органом досудового розслідування була встановлена така обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , зокрема щире каяття, та під час судового розгляду у суді першої інстанції зазначена обставина ніким не спростовувалась.
Також, на думку апеляційного суду, є безпідставними твердження прокурора щодо не врахування судом першої інстанції суспільної небезпеки обвинуваченого і скоєного ним злочину, що могло привести до інших більш тяжких наслідків, ніж смерть однієї особи похилого віку, з огляду на те, що зазначені доводи щодо можливого настання інших тяжких наслідків є лише припущеннями прокурора та не можуть бути підставою для скасування вироку.
Крім того, твердження апеляційної скарги прокурора щодо неврахування судом першої інстанції обставини, яка обтяжує покарання, зокрема вчинення злочину щодо особи похилого віку, апеляційний суд також вважає необґрунтованими, з огляду на обставини кримінального правопорушення, а саме на те, що ОСОБА_8 скоїв злочин, через необережність, а тому не міг передбачити вік потерпілого.

Слід зазначити, що органом досудового розслідування також не була встановлена така обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , зокрема, вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Таким чином, наведені посилання суду, на думку апеляційного суду, є достатньою підставою для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки судом наведені конкретні дані про особу обвинуваченого та інші обставини, які давали суду підстави дійти висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та реального відбування покарання.

Разом з тим, апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині нового вироку, з огляду на таке.
Так, санкція ч.2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, тобто, закон передбачає альтернативу призначення або не призначення додаткового покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Порядок призначення додаткового покарання залежить від особливостей конструкції санкції статті Особливої частини Кримінального Кодексу України. В одних із цих санкцій додаткове покарання передбачене як обов`язкове, а в інших як факультативне.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого судом рішення.

Однак, суд першої інстанції, при вирішенні питання щодо додаткового покарання, не дотримався вимог Закону про кримінальну відповідальність, оскільки взагалі не зазначив у мотивувальній частині вироку не призначення додаткового покарання, при цьому в резолютивній частині вироку прийняв рішення щодо не призначення додаткового покарання, що вказує на обґрунтованість апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора щодо доцільності призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання, оскільки матеріали кримінального провадження свідчать про наявність встановлених районним судом обставин, які обтяжують покарання, зокрема вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також, апеляційний суд враховує, скоєння кримінального правопорушення, яке потягло за собою тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого, що вказує про неможливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його права керувати транспортними засобами.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання.
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що в даному випадку мало місце неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, яке унеможливило постановлення законного та обґрунтованого вироку, та призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок чого, у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційна скарга прокурора щодо скасування вироку в частині призначеного покарання, підлягає частковому задоволенню, з ухваленням нового вироку та призначенням обвинуваченому більш суворого покарання у вигляді призначення додаткового покарання, з урахуванням вимог закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 17.07.2018 року в кримінальному провадженні №0000422 від 22.11.2016 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1,п.п.3,4 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_8 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на даний вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3