ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/221/19 Справа № 204/2952/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників- адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представників потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, в м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_15 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , а також прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 31 липня 2018 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, маючлшл на утриманні малолітнього сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (вказана дитина має потребу у домашньому догляді), до затримання 24 лютого 2017 року працював директором з піару в ТОВ «Соціал Медіа», раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000000502,-

встановила:
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він приблизно о 00.10 годин 24 лютого 2017 року,, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку та її зміни, керуючи технічно справним автомобілем «MAZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по пр. Пушкіна з боку вул. Філософської в напрямку вул. Шмідта в м. Дніпро.

В районі електроопори № 131, по пр. Пушкіна, він не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, та, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не обрав у встановлених межах безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та виїхав за межі проїзної частини ліворуч по ходу свого руху, допустивши зіткнення з нерухомим об`єктом у вигляді електроопори № 129, грубо порушивши вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3б, 2.9а, 12.1 Правил дорожнього руху України.

Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажир автомобіля ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої травми черева з раною на черевній стінці ліворуч, яка проникає поза черевну клітковину ліворуч, де є розриви лівого куполу діафрагми і поперекових м`язів, переломів ребер, поверхневих розривів нирки, а також розриву печінки, закритої внутрішньочерепної травми з забитими ранами, синця та саден на голові, крововиливів у покрови голови під м`яку мозкову оболонку, закритого перелому лівого плеча з крововиливом у м`які тканини, синців та саден на правій кісті, садна на правій нижній кінцівці, крововиливу у м`які тканини правого стегна.

Вказані ушкодження у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в причинному зв`язку зі смертю потерпілого, яка настала на місці пригоди.

За скоєне йому призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_18 до набрання вироком законної сили залишено попередню тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_19 ухвалено рахувати з дати набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_18 строк його попереднього ув`язнення з 31 серпня 2017 року до дати набрання вироком законної сили з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Позовну заяву представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_20 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_21 32 695 гривень 94 копійки в рахунок відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_12 .

Стягнуто з нього щомісячно суму у розмірі 3200,00 гривень на користь потерпілої ОСОБА_12 до досягнення її донькою ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , двадцяти трьох років.

Стягнуто з нього щомісячно суму у розмірі 3200,00 (три тисячі двісті) гривень на користь потерпілої ОСОБА_12 до досягнення її донькою ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чотирнадцяти років.

Стягнуто з ОСОБА_21 250 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином на користь потерпілої ОСОБА_12 .

Стягнуто з нього документально підтверджені витрати за проведення експертиз, та вирішено долю речових доказів.

В апеляційних скаргах та доповненнях до них:

- захисник ОСОБА_9 :

просить вирок, в частині призначення покарання змінити, та помякшити обвинуваченому покарання з 6 років 6 місяців позбавлення волі до 3 років позбавлення волі. Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього увязнення з 31.08.2017 року по день винесення судового рішення апеляційним судом, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; в частині задоволення цивільного позову, вирок скасувати.

Вважає, що з 31.08.2017 року ОСОБА_8 знаходився у місцях попереднього ув`язнення, то строк попереднього ув`язнення мав бути зарахований судом з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, однак у вироку суд помилково зарахував строк попереднього ув`язнення: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що не відповідає Закону.

Посилається, що ОСОБА_17 схопив водія ОСОБА_8 за руку, що спричинило позаштатну ситуацію, яка була спровокована протиправними діями пасажира ОСОБА_17 , (п. 5.3. а Правил дорожнього руху України), внаслідок чого останній в подальшому загинув.

Вважає, що водій ОСОБА_8 перебував у стресовій ситуації, викликаній протиправними діями пасажира ОСОБА_17 відносно нього, який безпосередньо втручався в керування, що вимагало негайної реакції та правильного порядку цілої системи дій, які в нічний час доби, на обледенілому покритті, він не зміг вчасно вчинити.

На його думку, судом не було оцінено зазначені обставини, що суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки дій ОСОБА_8 , а також всіх умов, за яких відбулася дорожньо-транспортна пригода.

Не згоден з рішенням суду і в частині задоволення цивільних позовів потерпілих, оскільки вважає ОСОБА_8 невинуватим в ДТП а також вважає необгрунтованим покладення витрат на обвинуваченого, у зв`язку з поховання потерпілого.

Також апелянт не погоджується з посиланнями позивачки на строки, протягом яких повинні сплачуватися періодичні платежі, у зв`язку зі смертю потерпілого та посилання позивачки щодо її права на отримання компенсації шкоди, які повинні сплачуватися на її користь до досягнення донькою 14 років. Висновок суду про стягнення коштів до досягнення донькою померлого саме 23 років, а не 18 років, на його думку, є передчасним та помилковим.

- захисник ОСОБА_15

просить скасувати вирок, та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд, зі стадії підготовчого судового засідання.

Змінити ОСОБА_8 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 22 год. до 6 год., та звільнити ОСОБА_8 з під варти із зали суду. При цьому посилається на позитивні дані про його особу. Просить дослідити відповідні докази.

Призначити по справі проведення судової автотехнічної експертизи згідно питань, поставлених у клопотанні сторони захисту від 18.06.2018 року.

Просить дослідити по справі звукозаписи підготовчого судового засідання, допиту свідків по справі, інших судових засідань, про які в матеріалах справи містяться скарги про відсутність звукозапису чи наявність лише не розбірливого шуму , з метою підтвердження доводів про відсутність фіксування судових засідань.

Вказує, що 15.11.2018 року їй стало відомо, що по справі було проголошено обвинувальний вирок, на який подано апеляційні скарги. При цьому ні про закінчення судового слідства, ані про дату та час винесення вироку її, як захисника, судом першої інстанції повідомлено не було.

Вважає, що під час досудового розслідування захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_8 , на підставі відповідних договорів здійснювали адвокати Ульяненко, Снігур, та на стадії судового розгляду додатково адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_15 .

При цьому вона з адвокатом ОСОБА_9 залучені в якості захисників до кримінального провадження у квітні 2018 року, та адвокат ОСОБА_9 приймав участь у наступних судових засіданнях, що підтверджується протоколами судових засідань. Адвокат ОСОБА_15 , за домовленостями з підсудним ОСОБА_8 , приймала участь у судовому розгляді певним чином частково.

Посилається на процесуальні, на її думку порушення КПК при розгляді справи в районному суді, які вважає суттєвими.

Зазначає, що після залучення її до участі у кримінальному провадженні в судовому розгляді відбувся значний обсяг процесуальних дій, в тому числі допит експерта, розгляд питань про призначення судової експертизи по справі, тощо. Висновки з приводу дослідження цих доказів в подальшому було покладено в основу обвинувального акту.

На думку апелянта, її відсутність як адвоката при здійсненні захисту ОСОБА_8 в судовому розгляді є суттєвим порушенням права на захист ОСОБА_8 , що є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України.

Крім того, вказує, що під час судового розгляду в суді першої інстанції належним чином не виконано вимоги ст. 75 КПК України щодо відводу судді який не було вирішено. Тому відповідно до п. 2 ч. 12 ст. 412 КПК України вирок, на її думку, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Посилається, що в обвинувальному акті не зазначено, які саме дії чи бездіяльність ОСОБА_8 спричинили подальше настання дорожньо- транспортної пригоди, враховуючи, що згідно висновків судових експертиз по справі однозначної відповіді схопив пасажир водія ОСОБА_8 за руку перед подією ДТП або ж ні, не міститься.

На її думку суд першої інстанції змінив формулу обвинувачення, згідно якої не вказувалися такі суттєві обставини, які мають значення для кваліфікації діяння, для встановлення наявності чи відсутності складу злочину у діях ОСОБА_8 , як те, чи хватав пасажир ОСОБА_23 за руку ОСОБА_8 перед подією ДТП.

Такі дії суду, вважає істотним порушенням кримінального процесуального закону, суд поставив у провину ОСОБА_8 , обрання ним неправильного варіанту подальших дій щодо керування транспортним засобом, хоча це не ставилося у провину ОСОБА_8 згідно обвинувального акту.

Вважає безпідставною відмову суду першої інстанції у призначенні додаткової судової автотехнічної експертизи. Не врахування судом показів судового експерта по справі - ОСОБА_24 , який пояснив, що в разі втручання сторонніми особами у процес керування транспортним засобом, дії водія не можуть оцінюватися з точки зору дотримання правил керування транспортним засобом згідно ПДР, є на її думку неправильним, оскільки реакція водія залежить від суб`єктивних факторів, які неможливо перевірити експертним шляхом. Питання про причинно-наслідковий зв`язок між діями пасажира ОСОБА_23 та подією ДТП експертним шляхом, не досліджувалися, що свідчить, на її думку, про неповноту судового розгляду.

Крім цього посилається на відсутність технічних записів судових рішень, та неякісну фіксацію низки судових засідань.

В доповненнях до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 :
обвинувачений ОСОБА_8

просить вирок скасувати та направити справу до цього ж суду для нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання. Скасувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати щодо нього запобіжний захід "домашній арешт", заборонивши йому залишати місце проживання" за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 22 год. до 6 год., звільнивши його з під варти із зали суду.
Посилається на істотні порушення права на його захист, а саме: суттєве порушення вимог кримінально процесуального закону п.13 ч.1 ст.7 КПК України, ст.20 КПК України, ст.370 КПК України, ч.З ст.21 КПК України (доступ до правосуддя), ст.22 КПК України (змагальність сторін) та п.4 ч.2 ст.412 КПК України.
На його думку, неможливо відтворити більшість аудіозаписів судового засідання, втрата двох аудіозаписів судового засідання та часткова відсутність 1 аудіозапису судового засідання, втрата 1 журналу судового засідання. Тому суд першої інстанції, вважає суттєво порушив: п.7 ч.З ст.129 Конституції України, ч.5 ст.27 КПК України, ч.З ст.103 КПК України, ч.І, 2 ст.108 КПК України, п.7 ч.2 ст.412 КПК України.
На думку ОСОБА_8 суд першої інстанції не довів його провину. Суд довів, що пасажир ОСОБА_17 втрутився в керування, смикнув водія за руку, чим створив аварійну ситуацію. Суд першої інстанції, на його думку, фактично змінив формулу обвинувачення та без будь-якого висновку експерта зазначив, як саме мав поводити себе водій після створеної аварійної ситуації пасажиром ОСОБА_17 .
Відмова судом першої інстанції у призначенні додаткової авто технічної експертизи на неодноразові клопотання його та сторони захисту, свідчить на його думку, що суд обмежив захист у збиранні доказів та істотно порушив ст.ст. 21, 22 КПК України.

- прокурор:

просить вирок змінити та включити до резолютивної частини вироку рішення щодо повернення власнику ОСОБА_8 речового доказу у кримінальному провадження автомобіля «Мазда6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утриманні транспортних засобів ПП Автоклуб.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисників, які прохали задовольнити апеляційні скарги захисників, думку прокурора, який прохав задовольнити апеляційну скаргу прокурора, а апеляційну скаргу захисників залишити без задоволення, думку потерпілих та їх представників, які категорично заперечували проти апеляційних скарг захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 374 КПК України суд при визнанні особи винуватою у вироку повинен зазначити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчинені якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів, мотиви змінення обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалося таке рішення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Апеляційним перглядом встановлено, що суд першої інстанції при ухвалені вироку не дотримався вимог кримінального процесуального закону, допустив істотні порушення, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційних скарг адвокатів та обвинуваченого з приводу відсутності деяких записів та журналів судових засідань, що було перевірено в апеляційному суді. Перевіркою встановлено:
1.записи підготовчого засідання від 5 липня 2017 року, та судових засідань від 13 липня 2017 року, від 7 серпня 2018 року, ді під час останніх було досліджено протокол слідчого експерименту, досліджувалися інші письмові докази по справі, неможливо повністю відтворити.
2.запис судового засідання від 20 серпня 2017 року, під час якого був допитаний слідчий ОСОБА_25 , досліджений протокол слідчих дій та слідчого експерименту, покази потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також неможливо повністю відтворити..
3.запис судового засідання від 14 серпня 2017 року, під час якого був допитаний обвинувачений ОСОБА_8 також неможливо повністю відтворити..
4.запис судового засідання від 22 вересня 2017 року, під час якого були допитані єдині свідки по справі поліцейські ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які надали важливі покази, які покази надав водій ОСОБА_8 відразу після ДТП, що саме через втручання пасажира ОСОБА_17 відбулася дана дорожня пригода, - неможливо повністю відтворити.
Крім цього втрачена більша частина аудіо запису судового засідання від 13 жовтня 2017 року з 14:18 до 15:24 (відповідно до журналу судового засідання), під час якого було заявлено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_28 , та відбувалось з`ясування думки сторін.
Крім цього немає аудіо запису судового засідання від 1 грудня 2017 року, під час якого був допитаний експерт авто технік ОСОБА_29 , також 1 грудня 2017 року були розглянуті клопотання сторін щодо доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та досліджені інші письмові докази по справі .
Також немає аудіо запису судового засідання від 22 грудня 2017 року.
Відсутній журнал судового засідання від 1 грудня 2017 року, під час якого був допитаний експерт авто технік ОСОБА_29 . В цей день були розглянуті клопотання сторін щодо доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та досліджені інші письмові докази по справі.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними а тому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, відповідно до п.7 ч.2 ст.412 КПК України.
Суд першої інстанції також істотно порушив право на захист обвинуваченого 1 лютого 2018 року провів судове засідання без присутності обвинуваченого та виніс ухвалу про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою, чим істотно порушив право на захист.
Крім цього захисники ОСОБА_30 та ОСОБА_28 1 лютого 2018 року під час судового засідання подали судді Григоренко письмове клопотання про відвід судді о 21 годині 00 хвилин. В порушення ст.75 КПК України суддя не розглянув належно клопотання про відвід, видалився до нарадчої кімнати та о 22 годині 20 хвилин, виніс ухвалу про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .
Таким чином, при судовому розгляді в суді першої інстанції належним чином не виконано вимоги ст. 75 КПК України, щодо відводу судді.
Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинуваченого ОСОБА_8 на справедливий розгляд справи, забезпечення права на захист, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вказаного вироку, на підставі п. 2,7 ч. 2 ст. 412,КПК України, та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Оскільки вирок скасовується у зв`язку з суттєвими порушеннями вимог КПК України, допущених під час судового розгляду в суді першої інстанції, колегія судддів не входить до обгрунтування та оцінки інших доводів зазначених в апеляційних скарг.
При новому розгляді суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог процесуального закону, слід належно встановити фактичні обставини скоєного, його характер, мотив дій ОСОБА_8 , допитати свідків, експертів, в разі необхідності провести повторну авто-технічну експертизу, детально перевірити усі докази по справі, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг та доводи обвинуваченого, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість, достовірність та достатність, після чого ухвалити рішення, яке б відповіло вимогам Закону.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому колегія суддів вважає, що існують ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справах Москаленко проти України та «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, слід врахувати, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

На думку колегії судів, та обставина, що ОСОБА_8 самовільно покинув місце пригоди, та був затриманий співробітниками поліції, свідчить про намір останнього ухилитися від відповідальності та вірогідність переховування від суду.

Даний висновок підтверджується рапортом заступника начальника слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області, а також допитаним в судовому засіданні свідком ОСОБА_31 , який підтвердив факт залишення ОСОБА_8 місця ДТП.

Жодних нових обставин, які б свідчили про те, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду перестав існувати, не виникло.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Як вбачається з кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 не визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, крім того обвинувачений змінив свої покази, а тому існує вірогідність, що останній може незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки його версія про те, що саме потерпілий вхопив його за руку і перешкоджав керуванню автомобілем, до цього часу не спростована, потребує перевірки, у тому числі, і шляхом допиту свідків.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, який за попереднім місцем проживання характеризується позитивно, має вищу освіту, є засновником ТОВ «Соціал Медіа» та працював директором з піару в ТОВ «Соціал Медіа», де характеризувався позитивно, раніше не судимий, під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів вважає, що вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики та у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Дані, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Враховуючи вищезазначене, колегії суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав та інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому колегія суддів також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі Цаценко та Рябоконь проти України № 5481/19 та № 7574/19 від 17 жовтня 2019 року, згідно з яким Європейський суд з прав людини встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надмірної тривалості тримання під вартою на стадії саме досудового розслідування, однак вважає, що встановлені, з числа передбачених ст. 177 КПК України ризики, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, виправдовують його подальше тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, але не більш ніж на 20 днів.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,409,410,419 КПК України, колегія суддів -
постановила:
Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , а також прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , - задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 31 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 , - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до підготовчого судового засідання, але не більше, ніж на 20 днів.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: