ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2955/19 Справа № 192/1017/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000198 року за апеляційною скаргою прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широке Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду повернуто прокурору обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України, для належного оформлення.
Своє рішення суд І інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає положенням п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, так як в ньому відсутнє посилання на належне формулювання пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, а саме не у повному обсязі зазначено зміст кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки ч. 1 ст. 122 КК України, передбачає відповідальність за спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розгляд здоров`я або значну стійку втрати працездатності менш як на одну третину, в той же час, у наданому суду обвинувальному акті лише зазначено про обвинувачення ОСОБА_7 у спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження без розкриття його передбачених вище основних ознак.

Вимоги апеляційних скарг та узагальненні доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, вказуючи про незаконність судового рішення та зазначаючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і в ньому відповідно до пункту 5 даної статті містяться відомості про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення законну і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Крім того прокурор вказує, що саме сторона обвинувачення, на підставі зібраних доказів, формулює обвинувачення та викладає всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважає встановленими і в разі встановлення нових обставин відповідно до ст. 339 КПК України, прокурор має право доповнити обвинувачення, або на підставі ст. 338 КПК України, змінити його.

Позиція учасників апеляційного розгляду.
Прокурор в апеляційному суді підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Потерпілий ОСОБА_9 в апеляційному суді підтримав вимоги апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Апеляційний суд перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність рішення суду І інстанції, вважає їх безпідставними.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові № 5-328кс16 від 24.11.2016 року Верховного Суду України, аналіз п.5 ч.2 ст.291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Слід зазначити, що пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8, визначено що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення як обвинуваченого була конкретною за змістом. Зокрема, в описовій її частині зазначаються: злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа; час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому; стаття (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин.
Такі принципи закріплені у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000198 стосовно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не в повному обсязі містяться відомості про зміст кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується обвинуваченому.

Так, в обвинувальному акті вказано, що своїми умисними діями ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. (а.с.2)

В той же час, диспозиція ч.1 ст. 122 КК України, передбачає відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Встановлені судом І інстанції недоліки є суттєвими, так як відсутність чіткого та конкретного змісту кримінально-правової норми, про яку йдеться у п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України, порушують права обвинуваченого на захист, і перешкоджатимуть суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження.

З цього приводу судова колегія вважає за необхідне відмітити практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно ч. 2 ст. 8, ч.5 ст.9 КПК України, є частиною національного законодавства.

Так, в рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

Стосовно наведених прокурором у апеляційній скарзі доводів, то вони є непереконливими та не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду, яке направлене на виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, та його здійснення у відповідності до загальних засад, зокрема передбачених ст. 9 КПК України, в першу чергу органами досудового розслідування і прокурором з тим, щоб в подальшому ці ж завдання належно могли бути виконані судом.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду І інстанції без змін.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року про повернення обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого за ч.1 ст. 122 КК України залишити без змін.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4