Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/7080/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про визнання його затримання необґрунтованим,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з заявою про визнання необґрунтованимйого затримання 29.05.2019 року о 18 год. 16 хв. слідчим СВ Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_3 в службовому кабінеті СВ Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області, в якій порушується питання про з`ясування підстав затримання ОСОБА_2 та подальшого позбавлення його свободи, а також визнання затримання необґрунтованим.
Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, приходжу до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку.
Як було встановлено, в провадженні СУ ГУ НП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001419 від 18.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В рамках вказаного кримінального провадження 29.05.2019 року в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_2 та 30.05.2019 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
31.05.2019 року ОСОБА_2 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.
01.06.2019 року слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком дії до 27.07.2019 року з правом внесення застави у розмірі 153 680 гривень.
03.06.2019 року за підозрюваного ОСОБА_2 внесено заставу у розмірі 153 680 гривень.
24.07.2019 року постановою керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001419 продовжено до трьох місяців, тобто до 27.08.2019 року.
26.07.2019 року слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва було продовжено строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_2 , до 26.08.2019 року.
На даний час строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001419 ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.08.2019 року продовжено до п`яти місяців, тобто до 27.10.2019 року, а строк дїі покладених на ОСОБА_2 обов`язків ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.08.2019 року продовжено до 23.10.2019 року.
За такого, наведене не дає підстав для висновку про існування відомостей, які б створювали обґрунтовану підозру про те, що ОСОБА_2 станом на 22 жовтня 2019 року утримується під вартою за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, а тому слідчий суддя не вбачає підстав для його негайної доставки до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що останній також оскаржує законність його затримання та наявність законних підстав затримання, передбачених ст. 208 КПК України.

Так, відповідно до ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження, до переліку, яких не віднесено скарги на необґрунтоване, незаконне затримання.

Частиною 2 ст. 303 КПК України, передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України, прокурор або слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Отже КПК України не наділяє слідчого суддю повноваженнями щодо визнання затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, необґрунтованим, незаконним.

При вирішенні даного питання, слідчий суддя враховує також і правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно якої положення ст. 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Тобто відповідно до проаналізованого вище кримінального процесуального законодавства, законність та обгрунтованість затримання особи окремому оскарженню, поза межами розгляду питання про застосування запобіжного заходу, не підлягає.

Таким чином, наведене свідчить про те, що така заява ОСОБА_2 про визнання його затримання необґрунтованим, не може бути предметом розгляду в порядку ст. 206 КПК України.

З урахуванням викладеного, оскільки питання про визнання необґрунтованим затримання ОСОБА_2 виходить за межі компетенції слідчого судді та окремому вирішенню під час досудового розслідування, як на підставі ст. 206 КПК України, так і на підставі ст. 303-307 КПК України, не підлягає, вважаю необхідним у відкритті провадження за заявою відмовити.

Керуючись ст.ст. 26, 206, 303, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за заявою - відмовити.
Матеріали заяви повернути ОСОБА_2 .

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_5