ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/966/17
Номер провадження 11-кп/819/914/19 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000578 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 жовтня 2019 року, включно. Відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та звільнити останнього з-під варти.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що прокурором не надано переконливих і належних доказів існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наявність яких судом в ухвалі також нічим не обґрунтована.

Вказує про те, що вимоги положень ч.1 ст.199 КПК України проігноровані.

Продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою у справі відносно чотирьох обвинувачених, суд не вказав про кого з них йде мова і не навів підстав свого рішення.

Суд не взяв до уваги, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений, має малолітнього сина.

Суд безпідставно відкинув пропозицію застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч.2 ст. 289 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, під час судового засідання, 06 серпня 2019 року прокурор, посилаючись на подальше існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, заявив клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який спливає 11 вересня 2019 року, у зв`язку із чим з огляду на подальше існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_8 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, на думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу відносно обвинуваченого, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень проти власності, передбачених ч.2 ст. 289, ч.3 ст.187 КК України, за більш тяжке з яких законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину проти власності (а.п.35, 38-43), 26 червня 2014 року звільнений від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію в 2014» (а.п.48), що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується негативно (а.п.27-29), офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу для існування, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, продовжити злочинну діяльність, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Твердження апеляційної скарги захисника про порушення вимог ч.1 ст.199 КПК України позбавлені правових підстав, оскільки відповідно приписів ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою; до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Крім того, згідно положень ч.1 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше, ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, проте вказаною нормою кримінального процесуального закону жодних обмежень щодо звернення прокурора з вказаним клопотанням раніше не встановлено.

Посилання апелянта про те, що продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою у справі відносно чотирьох обвинувачених, суд не вказав про кого з них йде мова і не навів підстав свого рішення суперечать матеріалам провадження, зокрема оскаржуваній ухвалі Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року, згідно якої суд, продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обґрунтував підстави продовження строку дії запобіжного заходу щодо кожного з обвинувачених.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Посилання апеляційної скарги захисника про наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, соціальних зв`язків, то суд апеляційної інстанції хоч і приймає їх до уваги, проте, з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , відомості про його особу, вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які давали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи захисника про перебування ОСОБА_8 у офіційному шлюбі та наявності у нього на утриманні малолітнього сина, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі посилання не підтверджені матеріалами провадження та не доведені захисником під час апеляційного розгляду. Згідно наявної в матеріалах провадження копії свідоцтва про народження, батьком ОСОБА_12 , 18 серпня 2016 року записаний ОСОБА_13 .

Враховуючи викладене, посилання апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованим та зводяться до іншої оцінки захисником обставин, встановлених судом.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2019 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4