ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2052/19 Справа № 171/515/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 05 січня 2019 року, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зеленодольську Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, з покаранням за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року у виді 160 годин громадських робіт, що за правилами ч. 1 ст. 72 КК України, відповідає 20 дням позбавлення волі, та остаточно призначено обвинуваченому покарання у виді 1 року 20 днів позбавлення волі.
Окрім того, судом вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за таких обставин.
13 грудня 2018 року, ОСОБА_7 , приблизно о 13 годині 30 хвилин, знаходився за адресою: АДРЕСА_3 де проживає раніше йому знайомий ОСОБА_10 . Перебуваючи у вказаному місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживанням довірою.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживанням довірою ОСОБА_7 13.12.2018, приблизно о 14 годині 00 хвилин, повторно, умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання під вигаданим приводом необхідності здійснення особистих банківських операцій, використовуючи довірливі відносини попросив у ОСОБА_10 передати йому мобільний телефон та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , тим самим ввів потерпілого ОСОБА_10 в оману щодо своїх істинних намірів, запевнивши у їх правомірності.
Потерпілий ОСОБА_10 , будучи впевненим в істинних намірах ОСОБА_7 , добровільно передав останньому свій мобільний телефон та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_7 за їх допомогою відкрив на ім`я потерпілого онлай-кредит в ТОВ «Алекскредит» рахунок № НОМЕР_2 на суму 1500 гривень, які були зараховані на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_7 13.12.2018 о 16 годині 09 хвилин, за допомогою банківського терміналу АТ КБ «ПриватБанк» розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Зеленодольськ, проспект Незалежності, 15 та банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 здійснив зняття вищевказаних грошових коштів у сумі 1400 гривень.
Далі, ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії маючи єдиний злочинний умисел 13.12.2018 приблизно о 19 годині 05 хвилин, повернувся додому до ОСОБА_10 , де використовуючи довірливі відносини попросив у ОСОБА_10 передати йому мобільний телефон та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , тим самим ввів потерпілого ОСОБА_10 в оману щодо своїх істинних намірів, запевнивши у їх правомірності.
Потерпілий ОСОБА_10 , будучи впевненим в істинних намірах ОСОБА_7 , добровільно передав останньому свій мобільний телефон та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_7 за їх допомогою відкрив на ім`я потерпілого онлай-кредит в ТОВ «Швидкозайм» на суму 2000 гривень, які були зараховані на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_7 13.12.2018 о 21 годині 31 хвилині, за допомогою банківського терміналу АТ КБ «ПриватБанк» розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Зеленодольськ, проспект Незалежності, 15 та банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , здійснив зняття вищевказаних грошових коштів у сумі 1000 гривень, після чого ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії, маючи єдиний злочинний умисел 14.12.2018 о 13 годині 20 хвилин за допомогою банківського терміналу АТ КБ «ПриватБанк» розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Зеленодольськ, проспект Незалежності, 15 та банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , здійснив зняття вищевказаних грошових коштів у сумі 400 гривень. Таким чином, ОСОБА_7 заволодів чужим майном та з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 2800 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 , 14 грудня 2018 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, знаходився за адресою: АДРЕСА_3 де проживає раніше йому знайомий ОСОБА_10 . Перебуваючи у вказаному місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживанням довірою.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживанням довірою ОСОБА_7 14.12.2018, приблизно о 20 годині 00хвилин, повторно, умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання під вигаданим приводом необхідності здійснення особистих банківських операцій, використовуючи довірливі відносини попросив у ОСОБА_10 передати йому мобільний телефон та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , тим самим ввів потерпілого ОСОБА_10 в оману щодо своїх істинних намірів, запевнивши у їх правомірності.
Потерпілий ОСОБА_10 , будучи впевненим в істинних намірах ОСОБА_7 , добровільно передав останньому свій мобільний телефон та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_7 за їх допомогою відкрив на ім`я потерпілого онлай-кредит в ТОВ «Безпечне агентство необхідних кредитів» рахунок № НОМЕР_3 на суму 1000 гривень, які були зараховані на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_7 14.12.2018 о 20 годині 58 хвилин, за допомогою банківського терміналу АТ КБ «ПриватБанк» розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Зеленодольськ, проспект Незалежності, 15, та банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 здійснив зняття вищевказаних грошових коштів у сумі 1100 гривень тим самим заволодівши ними, після чого з місця вчинення злочину зник спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 1100 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 , 17 грудня 2018 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає раніше йому знайомий ОСОБА_10 . Перебуваючи у вказаному місці у останнього виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживанням довірою.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживанням довірою ОСОБА_7 17.12.2018, приблизно о 21 годині 00 хвилин, повторно, умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання під вигаданим приводом необхідності здійснення особистих банківських операцій, використовуючи довірливі відносини попросив у ОСОБА_10 передати йому мобільний телефон та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , тим самим ввів потерпілого ОСОБА_10 в оману щодо своїх істинних намірів, запевнивши у їх правомірності.
Потерпілий ОСОБА_10 , будучи впевненим в істинних намірах ОСОБА_7 , добровільно передав останньому свій мобільний телефон та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_7 за їх допомогою відкрив на ім`я потерпілого онлай-кредит в ТОВ «Авентус Україна» рахунок № НОМЕР_4 на суму 1700 гривень, які були зараховані на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 .. Після чого ОСОБА_7 17.12.2018 о 21 годині 59 хвилин, за допомогою банківського терміналу АТ КБ «ПриватБанк» розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Зеленодольськ, проспект Незалежності, 15, та банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 здійснив зняття вищевказаних грошових коштів у сумі 1650 гривень тим самим заволодівши ними, після чого з місця вчинення злочину зник обернувши викрадене на свою користь, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 1650 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 , 18 грудня 2018 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходився за адресою: АДРЕСА_3 де проживає раніше йому знайомий ОСОБА_10 . Перебуваючи у вказаному місці у останнього виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживанням довірою.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживанням довірою ОСОБА_7 18.12.2018, приблизно о 21:30 год., повторно, умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання під вигаданим приводом необхідності здійснення особистих банківських операцій, використовуючи довірливі відносини ОСОБА_10 попросив передати йому мобільний телефон та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , тим самим ввів потерпілого ОСОБА_10 в оману щодо своїх істинних намірів, запевнивши у їх правомірності.
Потерпілий ОСОБА_10 , будучи впевненим в істинних намірах ОСОБА_7 , добровільно передав останньому свій мобільний телефон та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ,після чого ОСОБА_7 за їх допомогою відкрив на ім`я потерпілого онлай-кредит в ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» рахунок № НОМЕР_5 на суму 2500 гривень, які були зараховані на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_7 18.12.2018 о 22 годині 03 хвилині, за допомогою банківського терміналу АТ КБ «ПриватБанк» розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Зеленодольськ, проспект Незалежності, 15, та банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 здійснив зняття вищевказаних грошових коштів у сумі 1000 гривень. Продовжуючи свої злочинні дії, маючи єдиний злочинний умисел ОСОБА_7 19.12.2018 о 08 годині 01 хвилин за допомогою банківського терміналу АТ КБ «ПриватБанк» розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Зеленодольськ, проспект Незалежності 15, та банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 здійснив зняття грошових коштів у сумі 1500 гривень. Таким чином, ОСОБА_7 заволодів чужим майном та з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 2500 гривень.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що суд належно не з`ясував предмет судового розгляду і допустив неповноту судового слідства та прийняв рішення на припущеннях.
Так, суд не надав оцінку тим обставинам та доказам на їх підтвердження, що ОСОБА_7 уклав договори на прохання ОСОБА_10 . Поряд із цим, суд не оцінив належним чином пояснення потерпілого щодо викрадених каблучок та наявність у потерпілого паспорта обвинуваченого, враховуючи те, що цей епізод обвинуваченому не інкриміновано. Адвокат зауважує, що наявність цих обставин ставлять під сумнів висновки суду та доводять, що ОСОБА_10 дійсно просив обвинуваченого оформити кредит, взявши у заставу його паспорт та самостійно контролював рух коштів. Окрім того, про відсутність умислу на вчинення злочину вказує й те, що при зверненні до працівників поліції потерпілий самостійно надав копії кредитних договорів, що вказує на його обізнаність про дії ОСОБА_7 та наявність домовленості з ним. Між тим, суд ці обставини взагалі не досліджував і не врахував, що в матеріалах справи відсутні відомості про визнання речовими доказами кредитних договорів й довідок про рух кредитних коштів, як і доказів на підтвердження звернення до банківських установ з метою отримання відомостей про рух кредитів.
Поряд із цим, захисник вказує на те, що суд безпідставно відмовив у долученні до матеріалів провадження відомостей про наявність у ОСОБА_7 численних хвороб та не зупинив провадження до видужання обвинуваченого за клопотанням захисту.
Окрім того, адвокат зазначає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 має на утриманні дружину та малолітню дитину. До того ж, поза увагою суду залишилось й те, що борг перед потерпілим у обвинуваченого відсутній та він будь-яких претензій до нього не має.
Також, захисник зауважує, що при складанні покарань за цим вироком та вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2018 року у виді 160 годин громадських робіт суд не врахував, що це покарання частково відбуто ОСОБА_7 01 та 04 березня 2019 року.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити, зазначивши у вступній частині вироку захисника - ОСОБА_6 , а також виклавши резолютивну частину вироку у такій редакції: "Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_7 призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом повного складання покарань, з покаранням, призначеним за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року у вигляді 160 годин громадських робіт, що за правилами ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 20 дням позбавлення волі, та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 1 року 20 днів позбавлення волі".
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення, посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині призначення покарання є незаконним, через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор зазначає, що суд у вироку вказав, що ОСОБА_7 призначено остаточне покарання на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, а фактично призначив його шляхом повного складання, чим порушив принцип призначення покарання. Окрім цього, суд порушив вимоги ст. 374 КПК України, оскільки у вступній частині вироку не зазначив захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , який приймав участь у розгляді справи.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення скарги захисника, захисника та обвинуваченого, які підтримали скаргу сторони захисту та заперечували проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційниї скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться забезпечення права на захист.
Відповідно до ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист.
В силу положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, правозастосовної практики Європейського суду з прав людини, законодавчих приписів ст. 20 КПК України, суд повинен забезпечити реалізацію конституційного права засудженого на захист.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до протоколів № 1, 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» говорить, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 КПК України, захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 363 КПК України у разі заявлення клопотань про доповнення судового розгляду суд розглядає їх, у зв`язку з чим має право ставити запитання сторонам чи іншим учасникам кримінального провадження.
Окрім того, згідно з вимогами ч. ч. 1, 5 ст. 364 КПК України у судових дебатах виступають прокурор, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, обвинувачений, його законний представник, захисник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.
Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.
Так, з матеріалів провадження видно, що 27.04.2019 обвинуваченим було укладено угоду з адвокатом ОСОБА_6 на захист його інтересів у цьому провадженні (а.с. 24), та який, як видно з журналу та технічного запису судового засідання (а.с. 25), 13.05.2019 приймав участь у розгляді провадження.
Однак, суд першої інстанції в порушення вимог кримінально процесуального закону, не роз`яснив захиснику його права та обов`язки, зокрема, право заявляти відводи та клопотання, висловлюватись щодо обставин провадження, не з`ясував думку щодо можливості застосування спрощеної процедури дослідження доказів, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України, та продовжив розгляд кримінального провадження зі стадії судових дебатів.
Під час судових дебатів, захисником в інтересах обвинуваченого було заявлено клопотання про долучення до матеріалів провадження документів, зокрема довідки з медичного закладу, але судом в порушення вимог ст. 364 КПК України, не було відновлено з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, й продовжено судові дебати.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд не дотримавшись вищевказаних вимог закону, порушив право обвинуваченого на захист, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені вище порушення, та виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме вимог ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься зокрема, законність та забезпечення права на захист, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвалене рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Скасовуючи вирок у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційних скаргах, не досліджує їх та вважає, що вони підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.
При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно усунути зазначені вище порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи, які викладені в апеляційних скаргах захисника та прокурора, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4