КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0001291стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не військовозобов`язаного, розлученого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- 13.05.2017р. вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки, звільненого від покарання відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2, ч. 2 ст. 76 КК України.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 14 лютого 2019 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. А Малишка, 2 зустрівся із невстановленою досудовим розслідуванням особою та в ході розмови домовився про придбання у неї психотропної речовини амфетамін.
Діючи за попередньою домовленістю з невстановленою досудовим слідством особою, останній передав три поліетиленові пакети з пазовими замками, всередині яких знаходиться психотропна речовина амфетамін, після чого ОСОБА_6 поклав вищевказані поліетиленові пакети до внутрішнього карману своєї куртки, де почав незаконно зберігати при собі для подальшого особистого вживання без мети збуту.
В подальшому, 14 лютого 2019 року, приблизно о 10 годині, за адресою: м. Київ, вул. А.Малишка, 2, працівниками поліції було зупинено ОСОБА_6 , який повідомив, що зберігає при собі три поліетиленові пакети порошкоподібною речовиною білого кольору, що містить в своєму складі психотропну речовину амфетамін, яку останній незаконно придбав та зберігав при собі без мети подальшого збуту.
В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги прокурор вказав, що в порушення вимог ст. 65 КК України та положень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» за межами уваги суду першої інстанції, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який будучи раніше неодноразово судимим належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя, що дає обґрунтовані підстави вважати, що виправлення та перевиховання останнього можливе лише за умови призначення реального покарання, без застосування ст. 75 КК України.
Крім того, прокурор вказав, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б підтверджували наявність такої обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_6 , який посилаючись на законність і обґрунтованість вироку суду, заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження № 0001291 та апеляційні доводи, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 не підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, колегією суддів не перевіряються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має на утриманні малолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що свідчить поведінка обвинуваченого на досудовому розслідуванні і в суді та відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 .
Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції його від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.
За наведеним, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість є безпідставними.
Також необгрунтованими колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне визнання судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, - щире каяття, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин вчиненого злочину, свою вину визнав та щиро покаявся.
Доказів на спростування висновків місцевого суду прокурором в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0001291 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3