Справа № 466/5367/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«24» липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, українки, громадянки України, не працюючої, розлученої, раніше не судимої, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , 2010 року народження, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

обвинувачена ОСОБА_4 23 червня 2019 року приблизно о 16.00 год., перебуваючи в торговому залі супермаркету «Сільпо», що за адресою: м. Львів вул. Мазепи, 11, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, викрала товар, а саме: курячий фарш вагою 1,928 кг вартістю 200 грн. 73 коп. без ПДВ, свинну грудинку вагою 1,034 кг вартістю 86 грн. 15 коп. без ПДВ, які остання сховала під паху лівої руки, після чого пройшла повз каси, не розрахувавшись за вказаний товар і вийшла з супермаркету, чим спричинила потерпілому ТОВ «Сільпо - Фуд» матеріальних збитків на загальну суму 286 грн. 88 коп. без ПДВ.

Окрім того, ОСОБА_4 23 червня 2019 року приблизно о 19.00 год., перебуваючи в торговому залі супермаркету «Сільпо», що за адресою: м. Львів вул. Мазепи, 11, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрала товар, а саме: сьомгу лосось стейк вагою 0,316 кг вартістю 139 грн. 61 коп., сьомгу лосось вагою 0,734 кг вартістю 328 грн. 76 коп., грудинку вагою 0,112 кг вартістю 18 грн. 59 коп., які остання сховала під паху лівої руки, після чого пройшла повз каси не розрахувавшись за вказаний товар, однак свого злочинного умислу не довела до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки була виявлена працівником магазину, у зв`язку з чим викраденим майном не розпорядилась.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочинів визнала повністю та пояснила, що 23 червня 2019 року приблизно о 16.00 год. зайшла у супермаркет «Сільпо», що знаходиться за адресою: м. Львів вул. Мазепи, 11, звідки викрала курячий фарш та свинну грудинку, які сховала під паху лівої руки, після чого пройшла повз каси, не розрахувавшись за вказаний товар і вийшла з супермаркету.

Цього ж дня, 23 червня 2019 року приблизно о 19.00 год. вона вдруге зайшла у супермаркет «Сільпо», що знаходиться за адресою: м. Львів вул. Мазепи, 11, звідки намагалася викрасти сьомгу лосось стейк, сьомгу лосось, грудинку. Вказаний товар вона сховала під паху лівої руки, намагалася пройти повз касу, не розрахувавшись за товар, але була затримана працівником магазину. У вчиненому щиро кається та просить її суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченої ОСОБА_4 . Крім повного визнання обвинуваченою своєї винуватості, її винуватість у вчиненні злочинів повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінальних проваджень № 0002110 та № 0002231.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочинів повністю і об`єктивно доведена та її дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за:

- ч.1 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка);

- ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Пунктом восьмим Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», встановлено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш, м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При обранні виду покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, враховує наслідки та обставини вчинених нею злочинів.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У цій ситуації, про можливість належної соціалізації обвинуваченої та допустиму репутацію свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (невстановленість зловживання алкогольними напоями та інші), характер вчинених кримінальних правопорушень, поведінку під час та після вчинення кримінальних правопорушень, а саме сприяння слідству та суду в установленні об`єктивної істини, розкаяння у вчиненому, відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і тяжкість вчинених нею злочинів, відсутність обставин, що обтяжує покарання, особу винуватої, яка не перебуває на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, відшкодування потерпілому завданої шкоди та приходить до висновку, що їй слід призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті за якою кваліфіковано злочини, на підставі ст.69 КК України, а саме у виді штрафу.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 по справі не обирався.

Речові докази: диски з відеозаписами з камер відеоспостереження - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд ,

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15- ч.2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання:

- за ч.1 ст. 185 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ч.2 ст. 15- ч.2 ст. 185 КК України з врахуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в доход держави в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_4 призначити покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн. (одну тисячу двадцять гривень).

Речові докази: диски з відеозаписами з камер відеоспостереження - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1