ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2111/19 Справа № 186/158/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000598 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянки України, одруженої, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня її фактичного затримання після набрання вироком законної сили.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винною в тому, що вона 04 грудня 2018 року приблизно о 21 годині 00 хвилин перебувала в стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_3 . В цей час між нею та ОСОБА_8 виник конфлікт. Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_7 на грунті неприязних відносин, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , 04 грудня 2018 року, о 21 годині 00 хвилин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно нанесла потерпілому, який сидів на дивані в зальній кімнаті, один удар ножем в ділянку правої задньої частини грудної клітини, спричинивши ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного торако-абдомінального поранення справа в проекції 7-8 ребер по задньопахвинній лінії з ушкодженням правої легені та діафрагми, що супроводжувалось правостороннім гемотораксом, гемоперитонеумом, геморрагічним шоком першого ступеня, посттравматичним правостороннім плевритом, яке на момент заподіяння було небезпечним для життя ОСОБА_8 .
Обвинувачена ОСОБА_7 не погодилась з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок від 28.05.2019 року Першотравенського міського суду Дніпропетровської області про визнання винним ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України скасувати в частині призначення покарання у вигляді позбавлення волі та призначити умовне покарання з застосуванням ст.. 75, 76 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в судовому засіданні вона свою вину визнала в повному обсязі, щиро розкаялась у скоєному, при цьому попросила вибачення у потерпілого, але в неї не було будь-якого умислу на спричинення саме таких тілесних ушкоджень, і саме з вини потерпілого сталася вся ця ситуація.
Вважає, що вирок суду повинен бути скасований в частині призначеного покарання, оскільки судом першої інстанції не були враховані всі фактичні обставини справи. Суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, де вказав на те, що у неї був намір на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а також не врахував всі обставини, які пом`якшують покарання, і тому призначив покарання у виді позбавленням волі.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляції та просила вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України та доведеність її вини у скоєному злочині в апеляційній скарзі обвинуваченою також не оскаржується.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 121 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з оскаржуваного вироку, при обранні обвинуваченій ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка одружена, є матір`ю двох малолітніх дітей, які відповідно до рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року були відібрані від батьків без позбавлення їх батьківських прав, не працює, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, не судима, активне сприяння розкриттю злочину як обставину, що пом`якшує покарання, та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченої.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченій ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України, саме з реальним його відбуттям, за відсутності підстав для застосування відносно останньої приписів норм ст. 69, 75 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_7 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги останньої про наявність підстав для звільнення її від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4