УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання у порядку ст..206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання у порядку ст..206 КПК України та негайне звільнення останнього з-під варти.

На обґрунтування своєї скарги захисник вказує, що відповідно до протоколу затримання від 19.11.2019 прокурором відділу ГПУ ОСОБА_5 о 13 год. 41 хв. було затримано ОСОБА_4 на підставі ст.208 КПК України.

На думку сторони захисту затримання ОСОБА_6 є незаконним, оскільки будь-яких підстав, які б підтверджували, що ОСОБА_4 застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення чи безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказали на те, що саме ОСОБА_4 щойно вчинив злочин, не має.

Крім того, відсутні будь-які документи, в яких було б засвідчено факт, що ОСОБА_4 має хоч якесь відношення до будь-якого кримінального правопорушення. Окрім того, в протоколі затримання не вказано будь-якої ідентифікуючої інформації про кримінальне провадження (найменування, про те, що в ньому розслідується та відносно кого), в рамках якого здійснено затримання ОСОБА_4 .

Зазначає, що останній підозрюється у вчиненні злочину, що мав місце ще у період травня 2012 - січня 2014 років, тобто понад 5 років тому, що підтверджує відсутність законних підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, для затримання, яке відбулося 19.11.2019 об 13 годині 41 хвилині.

При цьому будь-яких підстав, які б підтверджували про факти можливої втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності з боку ОСОБА_4 не має.

Враховуючи наведені обставини захисник ОСОБА_3 просив визнати незаконним затримання ОСОБА_4 та звільнити останнього з-під варти негайно.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 доводи, викладені у скарзі підтримав, просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Прокурор заперечував щодо задоволення скарги, вважаючи затримання ОСОБА_4 законним та вчиненим у відповідності до вимог КПК.

Вивчивши скаргу та долучені до неї документи, заслухавши доводи захисника, підозрюваного, прокурора, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання.
Скориставшись зазначеним правом сторона захисту оскаржує затримання ОСОБА_4 , стверджуючи, що останній був затриманий у незаконний спосіб.
Проте слідчий суддя встановив, що доводи захсиника не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються дослідженими матеріалами, які були надані прокурором.
Відповідно до ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках:
1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення;
2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;
3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Згідно з ч.4 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Частина 5 ст.208 передбачає, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.
Як вбачається зі змісту протоколу затримання ОСОБА_4 , яке відбулось 19.11.2019 о 13 год.11 хв., уповноваженою особою, яка здійснювала затримання дотриманно вимог ст..208 КПК про, що вказують відомості, що містяться у вказаному протоколі.
З матеріалів, наданих слідчому судді вбачається, що в день затримання ОСОБА_4 повідомленно про підозру за ч.1 ст.255, ч.4 ст. 28, ч. 2 ст.364, ч.4 ст.28, ч.3 ст.212, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України.
Згідно до відомостей, викладених у підозрі, що була оголошена безпосередньо у день затримання, ОСОБА_4 підозрюється у тому, що, обіймаючи протягом 2010-2014 років посаду заступника начальника Спеціалізованої державної податкової інспецкції у м.Харкові, виконуючи свою роль у вчиненні злочину, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими учасниками злочинної організації, умисно використовував своє службове становище всупереч інтересам служби та в інтересах злочинної організації, для приховування їх злочинної діяльності шляхом недопущення перевірок як самого ПАТ «Реал банк» так і підприємств із ознаками фіктивності, що задіянні у виводі коштів з банку та їх легалізації, оформлення формальних актів перевірки без виявлених порушень або виявлення несуттєвих порушень.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та інших учасників злочинної організації за вищевказаних обставин до державного бюджету не надійшли грошові кошти в сумі 410 177 355,11 грн., що більш ніж в пять тисяч і більше разів перевищує установлений на той час законодавством неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто в особливо великих розмірах.
Отже за суб`єктом вчинення злочинів, за розміром завданої шкоди та у відповідності до вимог ст.216 КПК України підслідність злочинів у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , відноситься до компетенції детективів Національного антикоріпційного бюро України.
Так частиною 5 ст.216 КПК України визначена підслідність за детективами НАБУ у досудовому розслідуванні кримінальних проваджень, передбачених статтями 191, 206-2,209,210,211,354,364, 366-1,368,368-2,369,369-2,410 КК України, якщо наявні одна з умов, зокрема, злочин вчинено посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової служби, розмір прежмета злочину або завданої ним шкоди в пятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на час вчинення злочину.
Приміткою ст.45 КК України визначено, що корупційними злочинами відповідно до цього Кодексу вважаються злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364 1, 365 2, 368 - 369 2 цього Кодексу.

При цьому, у протоколі затримання від 19.11.2019 поряд з іншими зазначена підстава затримання - якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Як вбачається з постанови Генерального прокурора України від 23.11.2017 у кримінальному провадженні № 0000400 від 31.01.2013 винесеної у межах його компетенції зазначено, що ряд злочинів, передбачених ст.364, 191, 209 КК України належать до підслідності детективам Національного антикорупційного бюро України, інші до компетенції слідчих Державного бюро розслідувань.
Після введення в дію положень частини 4 статті 216 КПК, розпочаті кримінальні провадження слідчими органів прокуратури продовжують здійснюватися слідчими Генеральної прокуратури України в межах двох років. Вказуючи на наявність спору про підслідність Генаральним прокурором була визначена підслідність даного кримінального провадження за слідчими слідчого відділу управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України.
В подальшому постановою Генерального прокурора України ОСОБА_8 підслідність даного кримінального провалження визначена за слідчими СБ України.
Наведене свідчить, що злочин, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , належить до підслідності НАБУ, а наявність обгрунтованої підстави уважати, що можлива втеча з з метою ухилення від кримінальної відповідальності зумовлюється сукупністю факторів: субєктним складом осіб, підозрюваних у даному кримінальному провадженні, тяжкістю злочинів, особливо великим розміром спричиненої шкоди, фінансовою спроможністю та інше.
Отже з огляду на зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що затримання ОСОБА_4 здійснено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, згідно до п.3 ч.1 ст.208 КПК України.
Враховуючи вищевикладене скарга не підлягає задоволенню.
Слідчим суддею не вирішується питання щодо негайного звільнення ОСОБА_4 з-під варти, оскільки за станом на день розгляду клопотання останній перебуває на свободі та самостійно прибув до суду.
Також слідчий суддя залишає поза увагою доводи сторони захисту про наявність рішення слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2019, яким відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у якому, між іншим, йдеться про відсутність підстав для затримання останнього, оскільки вказане рішення на день розгляду скарги не набрало законної сили, а тому підстав вважати його преюдиціональним у слідчого судді не має.
Керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 12, 42, 208, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на незаконне затримання у порядку ст..206 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 10.12.2019.

Слідчий суддя: