УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про забезпечення дотримання прав підозрюваного, шляхом переведення підозрюваного з Ізолятора тимчасового тримання до ДУ «Київський слідчий ізолятор», в порядку ст.206 КПК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИЛА :

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 30 вересня 2019 року надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про забезпечення дотримання прав підозрюваного, шляхом переведення підозрюваного з Ізолятора тимчасового тримання до ДУ «Київський слідчий ізолятор», в порядку ст.206 КПК України.

Скаргу адвокат ОСОБА_2 мотивує наступним.

Так, 20.09.2019 слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва виніс ухвалу, якою задовольнив клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426.

Станом на день звернення до суду зі скаргою підозрюваний ОСОБА_3 знаходиться в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві (надалі - ІТТ/ ІТТ ГУ МВС України в м. Києві), за адресою: м. Київ, Косогірний провулок, 7, що територіально відноситься до Шевченківського районного суду м.Києва.

Сторона захисту вважає, що тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_3 в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві є незаконним, порушує право повагу до людської гідності та презумпцію невинуватості, з огляду на наступне.

ІТТ ГУ МВС України в м. Києві є ізолятором тимчасового тримання, а тому тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_3 , у межах зазначеної спеціальної установи можливе лише за умови проведення слідчих дій у порядку передбаченому КПК України.

Однак, ніякі слідчі дії відносно підозрюваного ОСОБА_3 та/або за його участю в кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0001426 стороною обвинувачення не проводяться.

Таким чином, подальше утримування (наразі більше семи діб) підозрюваного ОСОБА_3 в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві є незаконним. Оскільки, законом не передбачено тримання підозрюваних щодо яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ізоляторах тимчасового тримання, яким є ІТТ ГУ МВС України в м. Києві.

Зазначене свідчить про незаконні, свавільні дії уповноважених осіб Генеральної прокуратури України та Головного слідчого управління Національної поліції України по відношенню до підозрюваного ОСОБА_3 та невиконання ухвали слідчого судді про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, заявник вважає, що тримання під вартою ОСОБА_3 в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві, застосування щодо нього спеціальних засобів (наручників) є тиском на підозрюваного, який направлений на примушування останнього надати покази проти самого себе та визнати вину у кримінальних правопорушеннях, які йому інкриміновані - порушення презумпції невинуватості - ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 10 ч. 1. ст. 7, ст. 17 КПК України.

Утримування підозрюваного ОСОБА_3 під вартою в Ізоляторі тимчасового тримання ГУ МВС України в м. Києві є порушенням права останнього на свободу, оскільки позбавлення свободи може бути здійснено виключно у порядку, який визначений законом - ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п.5 ч. 1. ст. 7, ст. 12 КПК України.

Крім того, з 20.09.2019 підозрюваний ОСОБА_3 оголосив голодування, що значно вплинуло на стан його здоров`я та самопочуття, який істотно погіршився.

Враховуючи наведене, адвокат ОСОБА_2 просить зобов`язати уповноважених осіб Генеральної прокуратури України та Головного слідчого управління Національної поліції України негайно перевести підозрюваного ОСОБА_3 до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 свою скаргу підтримав з підстав у ній наведених та просив задовольнити. Зазначив про те, що ОСОБА_3 уже 13 діб незаконно утримується в Ізоляторі тимчасового тримання і його, як адвоката, не допускають до ОСОБА_3 без дозволу слідчого. Наведене суперечить вимогам КПК України, Конституції України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Уповноважений прокурор Генеральної прокуратури України у кримінальному провадженні №0001426 в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду скарги був повідомлений завчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань, додаткових пояснень з приводу скарги, до суду не надходило.

Уповноважений слідчий Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні №0001426 в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду скарги був повідомлений завчасно та належним чином. На електронну адресу суду надійшло клопотання від заступника начальника відділу ГСУ НП України ОСОБА_6 , в якому він просить відкласти розгляд скарги у зв`язку з неможливістю конвоювання ОСОБА_3 до приміщення суду.

Однак, враховуючи, що скарги в порядку ст.206 КПК України розглядаються негайно, при цьому, слідчим суддею 30.09.2019 року уже відкладався розгляд скарги за клопотанням слідчого, а тому з метою дотримання вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути скаргу у відсутність прокурора Генеральної прокуратури України та слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, а також у відсутність не доставленого підозрюваного ОСОБА_3 .

При цьому, слідчий суддя бере до уваги також і думку заявника - адвоката ОСОБА_7 , який також вважав за можливе проводити розгляд його скарги без участі підозрюваного ОСОБА_3 , а також прокурора та слідчого.

Вивчивши матеріали скарги та долучені до неї документи, заслухавши думку адвоката ОСОБА_2 , слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог статті 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

При цьому, у статті 28 Конституції України зазначається про те, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Аналогічна позиція дублюється і у статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Як встановлено в ході розгляду скарги, 20.09.2019 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426 застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.

Отже, наведене дає підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_3 утримується під вартою на підставі вмотивованого рішення суду про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто не є особою, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили чи не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Як вбачається з аналізу вказаної норми Закону, Ізолятор тимчасового тримання не входить до переліку установ для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою.

Крім цього, у відповідності до п. 2.1. розділу 2 Правил внутрішнього розпорядку в Ізоляторах тимчасового тримання органів внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.12.2008 № 638, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 лютого 2009 р. за № 137/16153 ІТТ є спеціальними установами для роздільного тримання: осіб, затриманих за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; осіб, затриманих на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу; осіб, стосовно яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 3 діб (якщо доставляння ув`язнених до слідчого ізолятора (далі - СІЗО) у цей період неможливе через віддаленість або відсутність належних шляхів сполучення, вони можуть утримуватись в ІТТ не більше 10 діб); засуджених, які прибули із СІЗО та установ виконання покарань у зв`язку з розглядом справи в суді або проведенням з ними слідчих (розшукових) дій; адміністративно арештованих - за відсутності спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту.

Як вбачається зі змісту скарги та підтверджено захисником ОСОБА_2 в судовому засідання, підозрюваний ОСОБА_3 , будучи особою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, утримується в Ізоляторі тимчасового тримання 13 діб. При цьому жодних слідчих дій за участю підозрюваного не проводиться.

Водночас, захисник наголосив на тому, що підозрюваного ОСОБА_3 утримують в наручниках, обмежують у спілкуванні з адвокатом, та стан його здоров`я та самопочуття в умовах утримання в Ізоляторі тимчасового тримання погіршився, а таке його утримання в Ізоляторі тимчасового тримання є нічим іншим як тиском на підозрюваного з метою примушування останнього надати покази проти себе, визнати вину у кримінальних правопорушеннях.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу й на те, що на неодноразові виклики суду, ані прокурор, ані слідчий в судові засідання не з`явилися, жодних пояснень чи додаткової інформації на спростування доводів скарги не надали.

Окрім того органом досудового розслідування не наведено і таких виключних обставин, які б свідчили про необхідність утримання підозрюваного ОСОБА_3 у Ізоляторі тимчасового тримання, чи перешкоджали його переведенню до слідчого ізолятора Державної кримінально-виконавчої служби України.

Враховуючи наведене, слідчий суддя виходячи із загальних обов?язків судді щодо захисту прав людини вважає необхідним вжити заходи для захисту прав особи, яка утримується під вартою.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати уповноваженого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні №0001426, забезпечити додержання прав підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом його переведення з Ізолятора тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві до слідчого ізолятора Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до ст.4 Закону України «Про попереднє ув?язнення».

При цьому, слідчий суддя знаходить необґрунтованими вимоги скарги адвоката ОСОБА_2 в частині переведення підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до визначеної заявником установи попереднього ув`язнення Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 11, 26, 206, 369-372, 582 КПК України, ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», слідчий суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про забезпечення дотримання прав підозрюваного, шляхом переведення підозрюваного з Ізолятора тимчасового тримання до ДУ «Київський слідчий ізолятор», в порядку ст.206 КПК України задовольнити частково.

Зобов`язати уповноваженого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні №0001426, забезпечити додержання прав підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом його переведення з Ізолятора тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві до слідчого ізолятора Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до ст.4 Закону України «Про попереднє ув?язнення».

Решта вимог скарги задоволенню не підлягає.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст оголосити 04 жовтня 2019 року о 15 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1