печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду судове провадження за клопотанням слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань ОСОБА_6 про застосування відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000031 від 11.01.2014 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:
20.06.2019 слідчий в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань радник юстиції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000031 від 11.01.2014 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Клопотання обґрунтовує тим, що Слідчими управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України розслідується кримінальне провадження № 0000031 від 11.01.2014 за фактами вчинення працівниками полку міліції особливого призначення «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві (далі ПМОП «Беркут») кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України в редакції Закону № 3207-VI від 07.04.2011,ч. 1 ст. 171 КК України в редакції закону № 2341-III від 05.05.2001 та ст. 340 КК України.

Починаючи з 22.11.2013 у м. Києві та Майдані Незалежності розпочалися безстрокові мирні збори громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики та зміни чинної влади.

З метою залякування учасників акцій протесту службові особи Міністерства внутрішніх справ України у період листопада 2013 року - січня 2014 року неодноразово використовували незаконну силову протидію.

Бажаючи зберегти владні повноваження та усунути перешкоди з боку активістів, припинити будь-які масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції, вищі посадові особи держави розробили механізм вчинення злочину, який полягав у залякуванні громадян шляхом необґрунтованого застосування до них насильства, заходів фізичного впливу та спецзасобів.

Для безперешкодної реалізації своїх злочинних намірів вищі посадові особи держави залучили до їх виконання підлеглих службових осіб правоохоронних органів, зокрема ПМОП «Беркут» ГУМВС України в м. Києві.

При цьому, службові особи ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві розраховували одержати для себе неправомірну вигоду у вигляді подальшого сприяння з боку керівництва у кар`єрному рості, яке могло відбутися після успішного виконання злочинного завдання на ґрунті сформованого вищим керівництвом враження про них, як про сумлінних працівників здатних виконувати надані вказівки, навіть якщо вони явно незаконні.

Так, 10.01.2014 у другій половині дня Києво-Святошинським районним судом Київської області здійснювався судовий розгляд кримінальної справи № 1-110/12 за обвинуваченням: ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 258-2, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 258-2, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 109, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 258-2, ч. 1 ст. 263 КК України. Зазначена справа набула значного суспільного резонансу та у засобах масової інформації отримала назву «справа Васильківських терористів», оскільки за версією сторони обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 планували знищити пам`ятник Леніну в м. Василькові Київської області на 20-ту річницю незалежності України шляхом вчинення терористичного акту.

Під час судового розгляду цієї справи, 10.01.2014 біля приміщення суду на території між адміністративною будівлею Києво-Святошинського районного суду Київської області та проїжджою частиною вул. Мельниченка, 1, цивільними особами проводився мітинг на підтримку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відносно яких в цей день судом ухвалено обвинувальний вирок, який судом апеляційної інстанції скасовано та ухвалено виправдувальний вирок.

Громадський порядок під час судового розгляду забезпечувався працівниками роти спеціального призначення ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в Київській області у кількості 12 працівників під керівництвом помічника начальника штабу ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в Київській області ОСОБА_10 та працівниками СРСМ «Грифон», старшим по заходам визначено начальника УГБ ГУМВС України в Київський області ОСОБА_11 .

В той же час, у зв`язку з проведенням чисельного мітингу, на виконання вказівки командира полку міліції особливого призначення «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_12 , 10.01.2014 орієнтовно о 17 год. 20 хв. командир роти № 1 ОСОБА_5 з особовим складом підпорядкованої йому роти у кількості приблизно 25 осіб на службовому автобусі марки «ПАЗ» прибув до Києво-Святошинського районного суду Київської області за адресою: вул. Мельниченка, 1 у м. Києві, для забезпечення охорони громадського порядку біля території суду.

Приблизно до 18 год. 00 хв. до Києво-Святошинського районного суду Київської області прибули ще 2 автобуси: один з працівниками роти № 4 ПМОП «Беркут» при ГУВМС України в м. Києві, у кількості приблизно 25 осіб, командир роти ОСОБА_13 , другий з працівниками роти спеціального призначення ПМОП «Беркут» при ГУВМС України в м. Києві, у кількості приблизно 20 осіб, командир роти ОСОБА_14 . Старшим командиром визначено ОСОБА_5 ,

Після проголошення вироку у справі, приблизно о 18 год. 00 хв. обвинувачених помістили до автомобілю конвойної служби для доставки до Київського СІЗО.

В той же час, перебуваючи на ділянці між територією суду та проїзною частиною вул. Мельниченка, учасники мітингу утворювали перешкоду для виїзду автомобіля з обвинуваченими

Приблизно о 18 год. 50 хв. ОСОБА_5 , узгодивши свої дії з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , надав команду підлеглим працівникам розблокувати ворота суду та забезпечити безперешкодний виїзд автомобілю з обвинуваченими.

На виконання наказу, вказані працівники ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві вишикувалися біля своїх службових автобусів. Після чого одночасно розпочали рух у бік учасників акції протесту, в сторону воріт суду.

Підійшовши до учасників мітингу, працівники ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві шляхом застосування сили витіснили їх від виїзду з території суду, утворивши «живий коридор» для проїзду автотранспорту.

Приблизно о 19 год. 00 хв. через утворений працівниками ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві «коридор» з території суду у супроводі працівників ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в Київській області та працівників СРСМ «Грифон» виїхали автомобіль з обвинуваченими.

Після того, як автомобілі від`їхали від території Києво-Святошинського районного суду Київської області, ОСОБА_5 надав наказ працівникам ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві відходити до службових автобусів по вул. Мельниченка.

На виконання цього наказу працівники ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві почали відходити від території суду до службових автобусів по проїжджій частині вул. Мельниченка.

У цей час учасники мітингу почали висловлювати своє крайнє невдоволення та обурення діями працівників ПМОП «Беркут».

Тоді ОСОБА_5 надав наказ підлеглим працівникам ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві, які перебували ближче до службового автобусу роти №1 ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві, взяти з автобусу протиударні щити та вишукуватися між мітингувальниками та працівниками ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві, які відходили.

Виконуючи вказані накази ОСОБА_5 , невстановлені працівники ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві у складі приблизно 10 чоловік повернулися до службового автобуса, де взяли захисні щити, після чого, вишикувалися у шеренгу між працівниками ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві та учасниками мітингу.

Після виконання підлеглими працівниками цього наказу, у порушення вимог ст. ст. 3, 19, 39, 64, 68 Конституції України від 28.06.1996, ст. ст. 1 5, 10 13, 20 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, з мотивів особистої неприязні до мітингувальників та необхідності самоутвердження як керівника підрозділу серед працівників, які мають неприязне ставлення та намір надмірного застосування насилля щодо мітингувальників, також переслідуючи мотив утвердження серед свого керівництва, як командира здатного виконувати поставлені задання, навіть якщо вони суперечать закону, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді незаконного заподіяння шкоди для здоров`я учасникам мітингу, перешкоджання законній діяльності журналістів, незаконного перешкоджання проведення мітингу, перевищуючи владу та явно виходячи за межі наданих йому прав та повноважень, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що серед учасників мітингу є особи похилого віку, народні депутати та журналісти, які не причетні до вчинення будь-яких протиправних дій, без попередження про намір використання спеціальних засобів та заходів фізичного впливу та маючи можливість уникнути їх застосування, надав наказ підлеглим працівникам ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві застосувати до учасників мітингу фізичну силу та спеціальні засоби з метою припинення мітингу та залякування його учасників.

На виконання зазначеного злочинного наказу ОСОБА_5 працівники ПМОП «Беркут» при ГУМВС України в м. Києві, наблизившись до учасників мітингу, які не встигли від них втекти, та не вчиняли будь-яких протиправних дій, застосовували до останніх заходи фізичного впливу та гумові кийки, наносячи удари в область голови та інші частини тіла, у тому числі особі похилого віку ОСОБА_15 , народним депутатам України ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , фотокореспонденту редакції інтернет - видання «lb.ua» ОСОБА_18 , працівнику міліції ОСОБА_19 та цивільним особам ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , заподіявши їм тілесні ушкодження, таким чином незаконно перешкодивши законній діяльності журналістів та проведенню мітингу.

За вказаних обставин ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а саме в перевищенні влади та службових повноважень, тобто в перевищенні влади, яке супроводжувалося насильством та застосуванням спеціальних засобів, а також болісними діями, за відсутності ознак катування. Також ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 171 КК України, тобто в умисному перешкоджанні законній професійній діяльності журналістів.

Також за вищевказаних обставин ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 340 КК України, а саме в незаконному перешкоджанні проведенню зборів, мітингів.

Підозра ОСОБА_5 обґрунтовується сукупністю зібраних доказів, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , показаннями свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , висновками судово-медичних експертів, а також іншими здобутими доказами.

Орган досудового розслідування приходить до висновку щодо наявності підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Оцінюючи особу підозрюваного та вчинені ним злочини, досудове слідство приходить до переконання в наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків невиконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

Прокурор зазначає, що ризики передбачені ст.. 177 КПК підтверджується тим, що ОСОБА_5 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, так, на розгляді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002550 від 26.09.2016 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, також на розгляді Подільського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000434 від 12.02.2016 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 365 ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 , ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384 КК України.

Усвідомивши невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, при цьому, будучи без запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_5 може зникнути та переховуватись від слідчого, прокурора та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити та вказав, що вказаним запобіжним заходом буде забезпечено не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В судовому засіданні підозрюваний та його захисник доводи клопотання не визнали, просили відмовити у його задоволенні, вказавши на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, надходжу до наступних висновків.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалах клопотання доках, а саме: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2014 по справі №761/7764/14-ц задоволено клопотання Карлтон Трейдінг ЛТД (Carlton Trading Ltd), ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» заінтересованої особи ДП «Готель «Козацький» Міністерства оборони України та надано дозвіл на примусове виконання остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма ухваленого 30.09.2011 року (в редакції 20.10.2011, із змінами, внесеними Постановою №3 від 20.10.2011 року) у справі V 001/2011; виконавчим листом від 17.07.2014 виданого Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 761/7764/14-ц, в якому зазначено «Стягнути з Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» арбітражні витрати в розмірі 90 000,00 Євро (що за курсом НБУ на день постановлення ухвали становить 1 462 302,27 грн.) та 29 000,00 шведських крон (що за курсом НБУ на день постановлення ухвали становить 51 969,45 грн.), протягом 20 днів з моменту отримання цього рішення; копіями постанов державного виконавця Шевченківського ВДС про накладання арештів на рахунки ДП «Готель «Козацький»; копією наказу № 651 від 10.12.2015 Міністерства оборони України про призначення ОСОБА_30 на посаду т.в.о. директора КП «Готель «Козацький»; протоколами тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю, а саме відкриття 01.12.2015 ОСОБА_31 в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» рахунку № НОМЕР_1 , та 21.09.2015 в ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» рахунків № НОМЕР_2 (980, 840, 978), № НОМЕР_3 (980) для здійснення господарської діяльності ДП «Готель «Козацький», іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, протоколами огляду документів, відкритих в ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» та ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» після накладення арешту на основні рахунки.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні сторони обвинувачення та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні про застосування запобіжного заходу дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, інкримінованих йому стороною обвинувачення, а відтак доводи сторони захисту про протилежне слідчим суддею не приймаються. Проте разом з вказаним, це не може бути безумовною причиною для застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного та обмеження його прав.

При дослідженні особи підозрюваного встановлено, що ОСОБА_5 , пенсіонер, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має вищу освіту, міцні соціальні зв`язки, визначене місце проживання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно підозрюваного, враховую вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, при вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Під час судового розгляду клопотання стороною обвинувачення було доведено наявність ризиків у кримінальному провадженні, так як доводи та заперечення сторони захисту про їх відсутність, слідчий суддя не приймає, оскільки з огляду на матеріали клопотання та встановлені обставини, підстав стверджувати, що ризики відсутні стороною захисту не доведено та слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено, окрім цього слідчий суддя враховує всі обставини справи та суспільний резонанс.

Крім того, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Наряду з вказаним, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 179 КПК України визначено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу(ч.1).

Статтею 42 КПК України, розкривається зміст терміну «підозрюваний», з аналізу якого вбачається, що процесуальний статус підозрюваного не обмежується лише правами, які покладаються на особу підозрюваного, а й визначено також обов`язки, а саме, проте не виключно: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Таким чином, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, пенсіонер, має міцні соціальні зв`язки, має постійне проживання, його процесуальну поведінку у статусі підозрюваного, а відтак з метою забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, та забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства та приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення слід задовольнити.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177-179,194, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000031, а саме: до 08.09.2019 включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК, а саме:

- прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора чи суду на визначений час;

- не відлучатись з місця постійного проживання в смт. Ворзель, Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1