ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/421/19 Справа № 706/779/19 Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Христинівського районного суду Черкаського області від 20 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борсуки Гайсинського району Вінницької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, який зареєстрований по АДРЕСА_1 , а фактично проживає по АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, визначені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 8792 (вісім тисяч сімсот дев`яносто дві) грн. 56 коп.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 22.03.2019 р. близько 23 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Шкода Рапід», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка зі сторони м. Умані у напрямку м. Гайсина Вінницької області та перебуваючи на 525 км + 903 м вказаної автодороги поблизу с. Сичівки Христинівського району, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 12.2, 12.6 ґ) та 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, перевищив допустиму швидкість руху на вказаній ділянці дороги та відповідно безпечну швидкість в умовах недостатньої видимості, не дотримався безпечного інтервалу з автомобілем «МАН L2000», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в попутному з ним напрямку та допустив зіткнення з останнім. Внаслідок вказаної дорожньою-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Шкода Рапід», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку експерта №05-7-02/100 від 25.04.2019 р. отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки із забоєм-розмізченням головного мозку, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 померла в Христинівській центральній районній лікарні. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Шкода Рапід», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , а саме вимог пунктів 2.3 б), 12.2 та 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, відповідно до висновку експерта №4/267 від 25.04.2019 р., знаходяться у причинному зв`язку з виникнення вказаної дорожньо -транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_11 .

Не погоджуючись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок змінити, пом`якшивши покарання в частині призначення іспитового строку терміном в 1 рік та не застосовувати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що призначене покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що в суді першої інстанції, як обвинувачений з захисником, так і потерпіла просили не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_7 має неофіційний заробіток та його робота пов`язана з використанням автомобіля. На утриманні у потерпілої та обвинуваченого, які проживають разом однією сім`єю, перебуває малолітня дитина та мають кредит на придбання житла, який не в змозі будуть сплачувати внаслідок позбавлення водійських прав обвинуваченого.

Заслухавши суддю доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думку потерпілої, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено при обставинах наведених у вироку, ґрунтується на доказах, які досліджені та оцінені судом першої інстанції за згодою всіх учасників судового процесу в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого - вірно з чим погоджується колегія суддів та не ставить під сумнів щодо правильності даної кваліфікації.

Судове рішення в частині доведення винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій ніким в апеляційному порядку не оскаржується.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника та обвинуваченого з приводу призначеного покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів при призначенні покарання також враховує, що у відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 достатньо виконав вимоги ст.ст. 50,65,66,67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має молодий вік, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, яку виховує разом з потерпілою ОСОБА_8 , за місцем проживання характеризується позитивно, за наявності пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутності обтяжуючих покарання обставин, враховуючи позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка просила призначити обвинуваченому мінімальне покарання, обґрунтовано призначив останньому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки, та застосувавши положення ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк 3 роки.

Колегія суддів вважає, що дане покарання, призначене судом за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого з приводу пом`якшення покарання, та призначення покарання без застосування додаткового покарання та встановлення меншого розміру іспитового строку, враховуючи наступне.

Обвинувачений вчинив тяжкий злочин, незважаючи на те, що умисел в даному злочині виражається у формі необережності, проте, в результаті порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху, а саме, перевищення допустимої швидкості руху, недотримання безпечного інтервалу з іншим автомобілем, який рухався в попутному напрямку, було скоєно ДТП внаслідок якої настали тяжкі наслідки у вигляді смерті малолітньої дитини.

Людина, її життя і здоров`я визнаються в державі найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України).

В даному випадку колегія суддів приходить допереконання, що обвинуваченому суд вірно визначив додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, яке покликане забезпечити превентивну та виховну функцію на обвинуваченого, запобігти подальшим кримінальним правопорушенням, пов`язаним з керуванням автомобілем, що є насамперед загрозою для інших учасників дорожнього руху.

Крім того, не призначення додаткового покарання за таких обставин буде слугувати, як для обвинуваченого, так і для суспільства прикладом безкарності порушень правил дорожнього руху.

Водночас, доводи апелянта про наявність неофіційного заробітку обвинуваченого, що пов`язаний з необхідністю використання автомобіля не підтверджений в суді жодними доказами. Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснив, що працює інженером-будівельником та його робота не пов`язана з керуванням транспортними засобами.

Згідно з ч.4 ст.75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

При визначенні терміну іспитового строку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував тяжкість злочину, особу винного, вид і міру покарання та інші обставини по справі, зокрема, настання тяжких наслідків у виді смерті дитини, а тому підстав для зменшення іспитового строку колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його зміни колегією суддів не встановлено, а доводи апеляційної скарги були перевірені та відхилені як безпідставні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Христинівського районного суду Черкаського області від 20 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий :

Судді :