Справа № 128/2817/19
УХВАЛА
Іменем України

02 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в режимі відеоконференції заяву засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Літин Літинського району, Вінницької області, до засудження проживав по АДРЕСА_1 , вдівця, до засудження працюючого в КП Комунсервіс «Сміттєзвалище», засудженого 29.12.2015 Літинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 121 КК України до 9 років позбавлення волі. Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк з 04.03.2015 по 28.07.2016 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення, згідно положень ст. 81 КК України,

УСТАНОВИВ:
До Вінницького районного суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, згідно положень ст. 81 КК України, в якій він просить звільнити його умовно-достроково від подальшого відбуття покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав подану заяву та просив її задовольнити. Суду засуджений ОСОБА_6 пояснив, що повністю виправився, дисциплінарних стягнень не отримував, має 4 заохочення, працював в установі різноробочим, однак через поганий стан здоров`я на даний час не працює та 22.10.2019 йому встановлено ІІІ групу інвалідності, він зробив для себе належні висновки та стверджує, що в подальшому не допускатиме вчинення будь-яких порушень. Після звільнення планує проживати з матір`ю, якій на даний час виповнилося 86 років та вона потребує догляду, має також дітей та онуків, яким теж планує допомагати, також планує офіційно працевлаштуватись та сплачувати борг за наявним виконавчим листом. Вказаний борг не є боргом за кримінальним провадженням, а є нарахованим боргом за непогашений ним кредит, який він отримував в банку на лікування дружини в 2013 році. Йому незрозуміло чому комісією установи було відмовлено в застосуванні до нього ст. 81 КК України, оскільки про це його ніхто не повідомляв, навпаки йому в установі пояснили, щоб він самостійно звернувся до суду з даною заявою. Крім цього, за час відбування покарання він став віруючою людиною, відвідує молитовний дім при установі та бажає довести суспільству, що може бути законослухняним громадянином.

Представник установи відбуття покарання в судовому засіданні при вирішенні клопотання засудженого поклався на розсуд суду. Пояснив, що ОСОБА_6 характеризується на даний час в установі позитивно, з 2017 року офіційно працював та в зв`язку з погіршенням стану здоров`я з серпня 2019 року не працює, в зв`язку з чим дійсно 22.10.2019 року йому встановлено інвалідність. За час роботи в установі неодноразово заохочувався, режим відбування покарання не порушує.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримав подану заяву засудженого та просив задовольнити, оскільки ОСОБА_6 , згідно матеріалів особової справи, постійно працював на виробництві установи, має відповідні заохочення та до дисциплінарної відповідальності не притягувався взагалі, а позиція установи щодо заперечень в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_6 з причини зарахування йому відповідного строку попереднього ув`язнення у строк покарання є необгрунтованою та не відповідає вимогам закону.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви засудженого.

Вивчивши заяву засудженого, вислухавши його пояснення та його захисника, з`ясувавши позицію прокурора та представника установи відбування покарань, дослідивши матеріали даної справи та особової справи ОСОБА_6 суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Літинського районного суду Вінницької області від 29.12.2015 за ч. 2 ст. 121 КК України до 9 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк тримання під вартою у строк відбування покаранняз 04.03.2015 по 28.07.2016 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Вирок набрав законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 28.07.2016. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09.2017 вказаний вирок від 29.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28.07.2016 залишено без змін.
Початок строку засудженому ОСОБА_6 рахується з 04.03.2015, кінець строку 10.10.2022. 2/3 частини покарання відбув 10.10.2019.

З характеристики засудженого ОСОБА_6 , наданої установою виконання покарань, вбачається, що ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 06.03.2015, до дисциплінарної відповідальності не притягувався та 4 рази заохочувався, на виробництві установи працевлаштований різноробочим, однак на роботу тривалий час не виходить, оскільки скаржиться на погане самопочуття. До суспільно-корисної праці ставиться посередньо. До виконання передбачених законом вимог ставиться не завжди сумлінно, якісно виконував доручення в більшості під наглядом представників адміністрації. Не завжди сумлінно ставиться до робіт з благоустрою, в деяких випадках перекладає їх виконання на інших засуджених. Зарахований до програми диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком «Підготовка до звільнення», однак активної участі не бере. Підтримує соціально-корисні зв`язки з братом та матір`ю шляхом листування. Згідно виконавчого листа має заборгованість у сумі 47 425, 75 грн.

З позиції установи відбування покарань, викладеної в характеристиці засудженого ОСОБА_6 , вбачається, що за час відбування покарання ОСОБА_6 не проявив готовності до самокерованої та правослухняної поведінки, не досяг ступеня виправлення, визначеного вимогами ст. 81 КК України, враховуючи попередні притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення умовно-достроково, а також застосування ч. 5 ст. 72 КК України, що значно скоротило термін покарання.

18.10.2016 комісією установи було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації як особі, що не стає на шлях виправлення. 18.10.2018 комісією установи було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення. 15.10.2019 комісією установи відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.

З довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень по особовій справі засудженого від 30.10.2019 вбачається, що засуджений дисциплінарних стягнень не отримував та за час відбуття покарання отримав 4 заохочення, з яких 4 подяки. Заохочення були застосовані до засудженого протягом 2018 2019 років, останнє 10.07.2019.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
При вирішенні даного питання судом також враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.02.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).
Суд критично ставиться до позиції установи виконання покарань, викладеної в характеристиці на засудженого, щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_6 ст. 81 КК України, оскільки врахування попередніх випадків притягнення його до кримінальної відповідальності до засудження 29.12.2015 є безпідставним, так як вказані судимоті є погашеними в силу ст. 89 КК України, та зарахування засудженому відповідного строку попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України не може впливати на оцінку достатності підстав для застосування ст. 81 КК України. Інші вказані в характеристиці відомості суд оцінює з урахуванням віку та стану здоров`я засудженого.
Тому враховуючи поведінку ОСОБА_6 під час відбування покарання, а саме що протягом всього строку відбування покарання з 06.03.2015 він не має дисциплінарних стягнень, наявність 4 заохочень протягом 2018-2019 років, наявність відомостей про його працевлаштування в установі, а також наявність об`єктивних причин припинення виходу на роботу лише з серпня 2019 року в зв`язку з погіршенням стану здоров`я та присвоєнням групи інвалідності, що встановлено в судовому засіданні, підтримання ним соціально-корисних зв`язків, участь в диференційованій програмі виховного впливу, а також ставлення ОСОБА_6 до вчиненого злочину, в чому він розкаюється, суд вважає, що засудженого слід звільнити умовно-достроково, оскільки він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_6 умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Літинського районного суду Вінницької області від 29.12.2015 за ч. 2 ст. 121 КК України, з невідбутим строком покарання 2 роки 10 місяців 08 днів.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.
Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: