Справа № 306/2057/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/4806/711/19 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 21.05.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гайдош, Ужгородського району, Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 02 (два) роки.

На підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" ОСОБА_6 , звільнено від призначеного судом основного та додаткового покарання.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 253 844. 00 грн. вартості сідлового тягача марки "МАNTGA", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ; 156 370.00 грн. вартості напівпричепа марки "ПП GENTRAIL", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ; 67 976. 52 грн. вартості знищеного товару; 5 200 грн. витрат на допомогу адвоката ; 20 000 грн. заподіяної моральної шкоди, яка виразилася в психічних стражданнях потерпілого від наслідків ДТП; 6014, 66 грн. витрат, пов`язаних з прибуттям в судові засідання потерпілого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_10 ..

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави 12 730,35 грн. Процесуальних витрат на проведення судових експертиз.

Речові докази: сідловий тягач марки "МАNTGA", д.р.н.з. НОМЕР_1 та напівпричіп марки "ПП GENTRAIL", д.р.н.з. НОМЕР_2 ухвалено повернути ОСОБА_8 ..

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 03.07. 2016, близько 11год. 40 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «AUDI A 8», реєстраційний номерний знак Чеської республіки НОМЕР_3 , рухаючись автодорогою «М-06» сполученням «Київ Чоп» у напрямку м. Чопа та проїжджаючи ділянку автодороги на 734 км. + 19 метрів, поблизу с. Ганьковиця,

-2-

Свалявського району, Закарпатської області, при швидкості руху близько 100 км/год., не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5,10.1, 11.3, 12.1 та дорожня розмітка 34 (1.1) Правил дорожнього руху України, ОСОБА_6 не врахував дорожню обстановку (мокре покриття), в результаті чого не впорався з керуванням транспортного засобу, на заокругленні дороги з правостороннім поворотом, допустив виїзд автомобіля на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення з автопотягом у складі сідлового тягача марки MAN TGA, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки ПП GEN TRAIL, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням громадянина ОСОБА_8 , який рухався своєю смугою руху у напрямку м. Київа та, в момент виникнення небезпеки для руху, вже був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 63 від 15.08.2016, пасажир автомобіля марки «AUDI A 8», р.н.з. Чеської республіки НОМЕР_3 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 3-9 ребер з права, закритих переломів 3,5-8 ребер зліва з розривом костальної плеври, розривами міжреберних м`язів, забою легенів, розриву в/д правої легені, розриву серцевої сорочки, розриву стінки правого шлуночка, передсердя, верхньої полої вени, множинних під капсульних розривів печінки, переломів 1, 2 шийних хребців, повного розриву атланто-окципітального зчленування, що ускладнилося травматичним шоком, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 на місці пригоди.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України: (п.1.3. - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п.1.5. - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.10.1. перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.11.3. - на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу; п.12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п.34 (1.1) дорожня розмітка (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено).

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вирок суду від 21.05.2019 щодо ОСОБА_6 змінити в частині вирішення його цивільного позову та стягнути з ОСОБА_6 на його користь матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, згідно заявленого цивільного позову. В обґрунтування апеляційних вимог потерпілий зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження проведено поверхово, без урахування дійсних обставин справи. Вважає безпідставним висновок суду про недоведеність потерпілим понесених витрат на оплату послуг по зберіганню автомобіля та розміру упущеної вигоди, зокрема, ненадання документів, які б свідчили про припинення або невиконання контрактів, про очікувані прибутки тощо. На його думку, відмовляючи в задоволенні заявлених позивачем вимог про стягнення майнової шкоди від вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, суд проігнорував той факт, що

-3-

внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 був тривалий час позбавлений роботи, а відтак і можливості повноцінно забезпечувати свою сім`ю, в тому числі і відмовляти замовникам у послугах перевезення товару у зв`язку із відсутністю певний час доступу до автомобіля та напівпричепу. Вказані обставини призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін, що потягло за собою порушення життєвих планів та ритму життя, що також залишилось по увагою суду першої інстанції, який під час вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні допустив порушення вимог ст. ст. 22, 1166 , 1195 ЦК України та п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992, №6.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду не оскаржується.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу у відсутності потерпілого ОСОБА_8 та його представників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які належним чином повідомлені про день та час судового розгляду, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали, причини неявки апеляційному суду не повідомили.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як установлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та ніким із учасників судового розгляду не оспорюють ся, а тому апеляційним судом вирок в цій частині не перевіряється.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід не ухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримано.

Як установлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним

-4-

обставинам кримінального провадження, та ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, а тому у відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Доводи потерпілого ОСОБА_8 наведені ним в апеляційній скарзі щодо неправильного вирішення судом першої інстанції у даному кримінальному провадженні його цивільного позову, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Положенням ч. 1 ст. 129 цього Кодексу визначено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Відповідно до п. п. 6, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 із змінами, внесеними постановами Пленуму від 25.12.1992 №13, від 03.12.1997 №12 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. Вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

З вироку вбачається, що наведені роз`яснення Пленуму, вимоги ст. ст. 128, 129, 370, 374 КПК України, при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 судом дотримано.

Зі змісту поданого до суду цивільного позову ОСОБА_8 вбачається, що ним до обвинуваченого ОСОБА_6 заявлено вимоги про відшкодування ринкової вартості автомобіля тягача в сумі559 860 грн., ринкової вартості напівпричепа в сумі 181 308 грн., вартість знищеного товару в сумі 67 976,52 грн., 30 000 грн. упущеної вигоди за кожен місяць простою автомобіля, починаючи з 04.07.2016; оплата послуг по зберіганню та охороні, з розрахунку 35 грн. за добу, починаючи з 04.07.2016, 5200 грн. оплати юридичної допомоги та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Із матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, належним чином мотивував своє рішення, оскільки

-5-

обґрунтовано прийняв до уваги висновок експерта №11/506 від 16.09.2016, згідно якого ринкова вартість сідлового тягача марки «MANTGA», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 станом на 03.07.2016 могла становити 253 844 грн., а напівпричепа марки «ПП GENTRAIL», д.н.з. НОМЕР_2 156 370 грн.; договір-заявку № 010716 від 01. 07. 2016 укладеного між ФОП ОСОБА_14 та Фоп ОСОБА_8 , що підтверджує вартість знищеного товару на суму 67 976,52 грн., квитанцію від 19. 09. 2016 про витрати на правову допомогу у розмірі 5200 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 щодо стягнення витрат на оплату послуг по зберіганню автомобіля та розміру упущеної вигоди, суд першої інстанції вказав на не доведення позивачем понесених ним вказаних витрат, зокрема, відсутність відповідних платіжних документів, які б засвідчували витрати на оплату послуг по зберіганню автомобіля та документів, які б свідчили про припинення або невиконання контрактів, очікувані прибутки тощо.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, при цьому враховує, що в апеляційній скарзі не наведено обставин, які б містили докази спростовування висновків суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.
Із вироку також вбачається, що вирішуючи питання про задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 , судом відповідно до ст. ст. 128, 129 КПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними постановами Пленуму від 25.05.2001 №5, від 27.02.2009 №1 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховано як характер та обсяг страждань потерпілого та інші обставини, зокрема тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення звичайного життєвого ритму та прийнято обґрунтоване рішення в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілого в розмірі 20 000 грн., що на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є адекватною компенсацію перенесених потерпілим ОСОБА_8 моральних страждань, заподіяних неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 , відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а тому приймаючи до уваги документально підтверджені матеріальні збитки, понесені потерпілим ОСОБА_8 , а також вимушеність життєвих змін та життєвого ритму, в результаті протиправних дій ОСОБА_6 колегія суддів вважає, що сума стягнення у відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 є обґрунтованою.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 , доводи якої не знайшли свого підтвердження та визнаються безпідставними, - без задоволення.

-6-

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд враховує також і вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що апеляційний суд не перешкоджав сторонам кримінального провадження, зокрема, потерпілій стороні та її представникам в наданні належних та допустимих доказів у підтвердження доводів поданої ними апеляційної скарги та обґрунтування висунутих ними аргументів, однак таких ні потерпілим, ані його представниками не надано й будь-яких клопотань з даного приводу ними не заявлялось, у тому числі клопотань про дослідження тих чи інших доказів.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 21. 05. 2019 щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: