Провадження № 1-кп/127/1691/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці ініційоване судом питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому у об`єднаному кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, відомості про які внесені 20.07.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003544, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний повторно до спливу продовженого строку розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2019 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.11.2019 року, з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Судом поставлено на обговорення питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 з приводу продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначив, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не зменшилися, запобіжний захід відносно обвинуваченого обрано правильно. Крім того, прокурор зазначив, що обвинуваченому уже було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Однак останній не використав свій шанс, ухилявся від явки до суду, в період перебування під домашнім арештом знову вчинив корисливий злочин, внаслідок чого був оголошений в розшук. Дані обставини свідчать про те, що обвинувачений в разі зміни запобіжного заходу може знов переховуватись від суду. Також, обвинувачений перебуваючи на волі може продовжувати вчиняти нові корисливі злочини, оскільки до затримання офіційно ніде не працював, іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 щодо продовження дії запобіжного заходу заперечував. Зазначив, що судовий розгляд триває уже значний час та затягується не з їх вини. Просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід із триманням під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував. Зазначив, що на даний час його дружина перебуває у лікарні, в зв`язку з чим їх діти залишились без належного догляду. Тому, просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків, які ще не допитані в судому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

Також суд, враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» згідно якого: нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При вирішенні ініційованого судом питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість злочину в якому обвинувачується ОСОБА_4 , за який, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. Тому у суду є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може переховуватись від суду, продовжувати вчиняти інші злочини. Судом враховано те, що ОСОБА_4 під час судового розгляду було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Однак після зміни запобіжного заходу обвинувачений в судові засідання не з`являвся та знову вчинив корисливий злочин внаслідок чого був оголошений в розшук. В подальшому обвинувачений був затриманий та йому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, враховуючи, що обвинувачений до затримання ніде не працював, відсутність у останнього постійного джерела доходу, існує ризик, що ОСОБА_4 може продовжувати вчиняти інші злочини. Також, існує ризик, що у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, останній може перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді іншим чином.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.

Крім того судом враховано рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 по справі №3-208/2018(2402/18) відповідно до якого Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кодексу, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 177, 178, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з 19.11.2019 до 17.01.2020 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької місцевої прокуратури для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: