Справа № 478/1382/18 Провадження № 1-кп/478/9/2019
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
29 липня 2019 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
- вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 01.02.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.ст. 75,104 КК України з іспитовим строком тривалістю в 1 рік;
- вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.06.2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого на підставі ст.ст. 75,76 КК України з іспитовим строком тривалістю в 2 роки;
- вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.01.2019 року за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців 10 днів позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 24 червня 2018 року, близько 00 год. 20 хв., знаходячись біля магазину, розташованого по вул. Гагаріна в с Великоолександрівка, Казанківського району, Миколаївської області, зустрів потерпілого ОСОБА_7 , з яким у нього на фоні неприязних відносин виник словесний конфлікт, в результаті якого у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном марки Meizu note 16 GB.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 в ході сварки з ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії є відкритими для ОСОБА_7 , вирвав з рук останнього мобільний телефон марки Meizu note 16 GB, та почав наносити удари по голові потерпілого, після чого викраденим майном розпорядився за власним розсудом, чим спричинив потерпілому матеріальний збиток в розмірі 2418,15 грн.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.
29 липня 2019 року між прокурором Казанквського відділу Баштанської місцевої прокуратури, за згодою із законним представником потерпілого у даному провадженні ОСОБА_4 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_6 з іншого боку на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст.186 КК України, обвинувачений у повному обсязі беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення та зобов`язався визнати її в судовому засіданні.
Також, сторонами угоди узгоджене покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Крім того, отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів може бути укладена угода про визнання винуватості. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання. Законний представник потерпілого проти затвердження угоди не заперечує, із змістом угоди та узгодженим покаранням згодна, про наслідки її укладання обізнана.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні також просять вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана інтересам фізичної особи ОСОБА_7 , законний представник якого надала свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості.
Суд, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відповідності угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 вимогам КПК України та КК України.
За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіжі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, а тому його дії кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України, за якою належить призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Окрім цього, суд враховує те, що вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців 10 днів.
Злочин у вчиненні якого ОСОБА_5 визнає свою вину у даному кримінальному провадженні, вчинений 24 червня 2018 року, до постановлення попереднього вироку, а тому остаточне покарання підлягає призначенню з урахуванням положень ч. 4 ст.70 КК України.
При призначенні покарання, суд згідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та характеризуючи матеріали стосовно його особи.
Згідно висновків досудової доповіді оцінка ризику вчинення повторного злочину визнається високою.
Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено, Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочину.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого суд вважає, що узгоджене сторонами покарання цілком відповідає ступеню тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, з призначенням обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Речові докази по даному провадженню відсутні.
Судові витрати у справі відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід не обирався
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 100, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд, -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 липня 2019 року між прокурором Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за цим вироком та невідбутої частини покарання за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.01.2019 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців 10 днів, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.01.2019 року.
Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання за цим вироком, відбуту частину покарання за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.01.2019 року.
Обрати ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1