Ухвала
Іменем України
24 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 464/7045/18
провадження № 51- 5234 ска 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2019 року та постанову судді Львівського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року щодо нього,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на зазначені судові рішення у справі про адміністративне правопорушення щодо нього із вимогою прийняти скаргу до розгляду, витребувати справу із суду першої інстанції, встановити юрисдикцію розгляду скарги та підсудність такої справи, скасувати постанови судів першої й апеляційної інстанцій та закрити провадження у справі. Зазначає, що судовий розгляд справи проведено і судове рішення прийнято без його участі, що був позбавлений розгляду справи в суді належної юрисдикції, оскільки така не встановлена процесуальним законом, а передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення. Вважає, що спосіб, в який розглянуто мою справу, суперечить положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право особи на справедливий суд.
Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП)та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 тис. 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Постановою судді Львівського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а постанова судді Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2019 року залишена без змін.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року №26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення від 28 травня 1985 року в справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», пункт 96 Рішення від 13 лютого 2001 року в справі «Кромбах проти Франції»).
При цьому, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року в справі «Мельник проти України» (заява №23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
У Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду, постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частина друга, десята статті 294).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративне правопорушення, встановлене у ст. 294 цього Кодексу відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
З урахуванням наведеного, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2019 року та постанову судді Львівського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року щодо нього, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3