Номер провадження: 11-сс/813/755/19
Номер справи місцевого суду: 509/2015/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000717 від 21 квітня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про арешт майна, вилученого під час огляду місця події 21 квітня 2019 року, у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000717 від 21 квітня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно, яке було вилучене під час огляду місця події 21 квітня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки вилучені під час огляду місця події транспортні засоби, відповідають критеріям речових доказів, зазначеним у ст.98 КПК України. Крім того, зазначає, що всупереч ч.4 ст.370 КПК України жодних належних і достатніх мотивувань в судовому рішенні стосовно відмови у задоволенні клопотання слідчого слідчим суддею не наведено.

До початку апеляційного розгляду від прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 надійшла заява, в якій він просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин та з огляду на вимоги ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 зазначеної норми права метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

На теперішній час слідчим відділом СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000717 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

Дані відомості були внесені на підставі повідомлення про те, що на землях Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області невстановлені особи здійснюють порушення встановлених правил використання надр.

В ході проведення огляду місця події від 21.04.2019 року, а саме між селами Великодолинське та Нова Долина Овідіопольського району Одеської області, виявлено та вилучено:

- бульдозер помаранчевого кольору д.н. НОМЕР_1 , на якому є надпис «Автомагістраль»,

- екскаватор помаранчевого кольору моделі «DOOSAN» на якому номерні знаки відсутні, а також є надпис «Автомагістраль».

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно у зв`язку з тим, що слідчим в клопотанні не було наведено достатніх правових підстав для застосування даного виду забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає даний висновок слідчого судді обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

В мотивувальній частині клопотання слідчий посилається на необхідність накладення арешту на бульдозер та екскаватор, вважаючи, що таке майно «являється речовим доказом та має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні».

Так, статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 2 ч.2 ст.173 КПК України передбачено, що у випадку, якщо арешт майна накладається з метою збереження речових доказів, при вирішенні питання про накладення арешту слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Однак, в зазначеному клопотанні слідчого взагалі не обґрунтовано, на підставі яких критеріїв, передбачених нормами кримінального процесуального закону, вилучене в ході огляду місця події майно у виді бульдозера та екскаватора відноситься до речових доказів у кримінальному провадженні №0000717, оскільки ні з клопотання про накладення арешту, ні з доданих до нього матеріалів не вбачається, які підозри того, що цей транспортний засіб має відношення або може мати відношення до тих дій, які становлять об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

Також слідчий суддя слушно зауважив в ухвалі про те, що в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України слідчим до клопотання не додано документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, та не наведені конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

Формальне посилання на положення ст.98 КПК України не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Оцінюючи викладені обставини, за відсутності зазначення в клопотанні критеріїв, за якими вилучені в ході огляду місця події бульдозер та екскаватор, на думку слідчого, відносяться до речових доказів у кримінальному провадженні №0000717, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для накладення арешту на вказане майно.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для накладення арешту на вилучене майно, а тому оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про арешт майна, вилученого під час огляду місця події 21 квітня 2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000717 від 21 квітня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3