Справа № 355/95/16-к
Провадження № 1-кп/355/8/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2019 р. Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів ОСОБА_4

за участю захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю потерпілого ОСОБА_8

за участю обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Баришівка кримінальне провадження

№ 0000046 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рожнятів Рожнятівського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, військовозобов`язаного, пільгами не користується, вдівця, має на утриманні двох малололітніх дітей 2012, 2013 років народження, працюючого неофіційно, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_9 органом досудового слідства обвинувачується в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої за наступних обставин:

22 січня 2016 року близько 12 години 30 хвилин в приміщенні будинку АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_9 виникла словесна сварка зі своєю дружиною ОСОБА_10 з приводу неналежного догляду спільних дітей.
У ході сварки у ОСОБА_9 виник умисел на заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та останній, долонею правої руки наніс декілька ударів в область обличчя своїй дружині ОСОБА_10 , яка сиділа на ліжку в кімнаті будинку, від чого остання впала на ліжко.
Продовжуючи свої протиправні дії, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_10 , діючи умисно та передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, наніс близько 5-6 ударів кулаком правої руки в область спини ОСОБА_10 , яка лежала на ліжку в положенні на животі.
Після цього, ОСОБА_9 стягнув свою дружину ОСОБА_10 на підлогу поблизу ліжка, яка впала на правий бік, та коліном правої ноги, використавши при цьому всю вагу свого тіла, ОСОБА_9 наніс різко удар ОСОБА_10 в лівий бік, після чого сварка припинилася, остання залишилася у будинку, а ОСОБА_9 вийшов на подвір`я.
Відповідно до висновку експерта від 30.03.2016 року №3/т у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми (численні синці голови, крововиливи у м`які тканини голови, набряк набухання головного мозку), закрита травма грудної клітини (крововиливи у м`які тканини грудної клітки, переломи ребер), закрита травма черева (синець на спині, крововиливи у м`які тканини спини, згортки крові у черевній порожнині 2300 см. куб., розрив селезінки), численні синці кінцівок, малокрів`я внутрішніх органів, полями Мінакова на верхівках соскових м`язів.
Закрита травма грудної клітки та закрита травма черева відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя, які в даному випадку призвели до настання смерті. Внутрішньочерепна травма відноситься до категорії тяжких, за ознакою небезпеки для життя. Численні синці верхніх та нижніх кінцівок відносяться до категорії легких, свідчать про захисні дії.
Всі виявлені тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, на які вказано у протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 ..
Нанесення ударів в життєво важливі органи людини і наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок між цими ударами та отриманням ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть, свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_9 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_10 .
Своїми умисними діями, які виразилися в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.
Вироком Баришівського районнного суду Київської області від 19.04.2017 року ОСОБА_9 визнано винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області від 07.12.2017 року вирок Баришівського районнного суду Київської області від 19.04.2017 року скасовано і призначено новий розгляд у суді 1 інстанції.
На підтвердження винності обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та доведеності обставин, які згідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, органи досудового слідства послалися на такі докази:

- покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

- покази додатково заявлених прокурором свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ;

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000046 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відповідно до якого у фабулі зазначено, що до чергової частини Баришіського відділу поліції надійшло повідомлення про те, що в АДРЕСА_3 було виявлено труп ОСОБА_10 , під час огляду трупу по всьому тілу виявлено синці та крововиливи; в даному витягу зазначена група прокурорів та група слідчих ( а.с. 23 т. 2);

- рапорт чергового ОСОБА_18 начальникові Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького відділу ГУ НП в Київській області про реєстрацію 23.01.2016 року відомостей в ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000046, згідно якого дане кримінальне провадження зареєстровано в ЄРДР 23.01.2016 року о 14.00 годині ( а.с. 26 т.2);

- протокол огляду місця події від 23 січня 2016 року домогосподарства ОСОБА_14 в АДРЕСА_2 з фототаблицями до нього, відповідно до якого слідчою СВ Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 в період часу з 10.00 години до 12.00 години 23 січня 2016 року проведено огляд домогосподарства ОСОБА_14 в АДРЕСА_2 (а.с. 27-31 т. 2);

- заява ОСОБА_14 про незаперечення проти перебування працівників поліції у належному йому житловому будинку по АДРЕСА_2 та проведення всіх належних слідчих дій датована 23.01.2016 року, на якій мається підпис та зазначення « ОСОБА_14 » ( а.с. 32 т. 2);

- заява ОСОБА_8 про залучення до провадження як потерпілого від 21.03.2016 року ( а.с. 33 т. 2);

- повідомлення про підозру від 25.01.2016 року ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ( а.с. 34-37 т. 2 );

- пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного ОСОБА_9 ( а.с. 38- 43 т. 2);

- довідка № 44 від 25.01.2016 року виконавчого комітету Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області про склад сім`ї ОСОБА_10 ( а.с. 44 т.2);

- характеристики на ОСОБА_9 за місцем попередньої роботи, місцем військової служби, проживання, довідки від лікаря нарколога та психіатра, копія паспорта, вимога про судимість, копії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ( а.с. 44-54 т. 2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 26.01.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , понятих, згідно якого за участю підозрюваного ОСОБА_9 проведено слідчий експеримент, який розпочато в приміщенні службового кабінету № 25 Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, продовжено та закінчено в будинку, вказаному підозрюваним ОСОБА_9 ( а.с.70-73 т. 2);

- диск із записом слідчого експерименту від 26.01.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 та постанову про зберігання відеозапису при матеріалах кримінального провадження від 26.01.2016 року ( а.с.74-75 т.2);

- висновок експерта № 34 від 30.03.2016 року та фототаблиці до даного висновку ( а.с. 76-80 т. 2);

- висновок експерта № 3/т від 30.03.2016 року ( а.с. 81-82 т.2);

- постанову про призначення комплексної судової нарколого-психолого-психіатричної експертизи від 02.02.2016 року ( а.с. 83-84 т. 2);

- висновок судово-психіатричного експерта № 61 від 17.02.2015 року ( а.с.85-87 т. 2 ).

Обвинувачений ОСОБА_9 та захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підтвердження не винності обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення послалися на такі докази:

-покази свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_16 , які відкриті стороні обвинувачення відповідно до вимог ст. 290 КПК України;

-акт огляду від 19 квітня 2016 року приміщення Баришіського відділення поліції

Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області та диск до нього із відеозаписом ( т.2 а.с.127-129); ( т.2 а.с. 193-195),

-відомості мобільного зв`язку «Lifecell» щодо місця знаходження абонента
ОСОБА_9 ,який користувався телефонним номером НОМЕР_1 , у період з 20 до 27.01.2016 року включно ( т. 2 а.с. 130-132) ;акт огляду інформації та матеріалів ТВ «Лайфсел» від 31.05.2016 року ( т. 2 а.с.181), диск DVD-R Arita № 1240 к ( т. 2 а.с.182),

-акти огляду місця подій із дисками відеозапису від 14.03.2016 року, 21.04.2016 року ( т.

2 а.с. 200-204, 212-215), згідно яких проведено загальний огляд територій с. Перемога, прибудинкової території по вулиці Старокиївській, 65;

- висновок судово-психологічної експертизи № 6182/1661 від 14.07.2016 року,
проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за клопотанням сторони захисту, який відкритий стороні обвинувачення відповідно до вимог ст. 290 КПК України, згідно якого встановлена наяність ознак застосування до підекспертного психологічного тиску у період з 25.01.2016 року по 27.01.2016 року ( т. 2 а.с.222-228);
-висновок експерта ( експертиза за матеріалами кримінального провадження) № 4-2016/з
від 17.06.2016 року та акт судово-медичного дослідження № 7-к від 13.06.2016 року ( т. 2 а.с. 48-64);

У ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено, зокрема такі, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.
Згідно до ч.ч. 1, 2, 6, ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та дослідження доказів встановлено наступне.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в скоєнні інкримінованих злочинних дій не визнав, заперечив свою причетність до вчинення інкримінованого злочину та пояснив суду, що 22.01.2016 року приїхав додому з роботи після добового чергування після 11 години, десь близько 12 години. Діти були не доглянуті, маленька дочка брудна, без памперса, дружина дивилась телевізор, в будинку відчувався запах алкоголю. Він посварився з дружиною, дав їй ляпаса», вона сиділа на дивані, встала, він наніс їй удари в обличчя, розбив губу. Але у неї було два синці під очима, які утворились від падіння після святкування з батьком 15.01.2016 року «Василя». Коли одягав дитину прийшов тесть і на прохання ОСОБА_29 дав 600 гривень заплатити за газ. Кравців ОСОБА_30 пішов в магазин по хліб і повернувся десь через годину близько 13 години 30 хвилин. Дружина засинала з дітьми і він ліг спати біля 14-14.30 годин, так як працював через добу і був втомлений. Наступного дня 23.01.2016 року рано вранці встав, в кімнату до дружини не заходив і поїхав на роботу в м. Київ. По дорозі до Києва йому зателефонували і повідомили, що померла дружина. Він повернувся і приїхав додому біля 10 години. Також ОСОБА_9 дав пояснення суду, що 23.01.2016 року приблизно об 11 годині 30 хвилин приїхали два працівники поліції, один з них показав посвідчення майора і наказав їхати з ними. У відділі поліції завів його в кабінет, там була слідча ОСОБА_31 , він дав свідчення, їх надрукували і повезли його в прокуратуру, а потім назад в поліцію. Додому того дня не відпустили, а залишили тримати в приміщенні бані на території відділу поліції, де біля нього вночі був працівник поліції. Наступного дня на його прохання завезли на похорон дружини, а потім повезли додому на слідчий експеримент. Ці дні йому їсти не давали, на його гроші купували воду та іжу.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив суду, що 23 січня 2016 року йому зателефонувала сусідка і повідомила, що померла його сестра ОСОБА_10 . Коли він приїхав до сестри, то працівники поліції вже оформляли огляд місця події. Тіло сестри лежало на ліжку, бачив набряк та синці на її обличчі. Від працівників поліції він дізнався, що сестра померла від отриманих тілесних ушкоджень. Батько нічого про отримання сестрою тілесних ушкоджень не говорив. А свідок сам не був присутнім при нанесенні будь-яких тілесних ушкоджень сестрі і нічого про це йому не відомо. З сестрою та зятем він спілкувався не часто. Сестра проживала з чоловіком, двома дітьми та батьком у батьківському будинку в с. Перемога по вулиці Старокиївській. Свідок чув від сторонніх осіб про те, що сестра ОСОБА_10 зловживає спиртними напоями і в неї хочуть відібрати дітей. Зять ОСОБА_32 теж телефонував йому і говорив, що сестра зловживає спиртним, просив допомогти щось з цим зробити. Він не бачив, щоб зять ОСОБА_9 коли небудь бив сестру.

В судовому засіданні допитані свідки зі сторони обвинувачення згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ..

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що їй зателефонувала сусідка ОСОБА_33 і повідомила, що у їх родича ОСОБА_34 сталась біда. Коли вона прийшла, то тіло ОСОБА_35 лежало на дивані, вона була мертва, бачила на ній синці. Із сусідкою прибирали в будинку, готувались до похорону. Працівники поліції допитали її як свідка, вона підписувала протокол, в якому зазначала про родинні відносини із сім`єю ОСОБА_9 .. В поясненнях суду наголосила, що учсті у слідчих діях в цей день не приймала, в якості понятої її не залучали. Бачила раніше у ОСОБА_35 синець, вона говорила, що упала.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що їй зателефонувала свекруха і повідомила, що померла їх родичка ОСОБА_10 , вона відразу пішла до них. Коли прийшла, там були вже працівники поліції. На тілі та обличчі ОСОБА_35 бачила синці. Запитувала її батька про те що сталось зі ОСОБА_36 , той відповідав, що не знає, його не було вдома. Раніше бачила синці у ОСОБА_35 , та говорила, що упала з велосипеда. Вона не бачила чи вживала ОСОБА_37 спиртні напої і чи бив її чоловік. Працівникам поліції давала пояснення, в яких зазначала про родинні зв`язки сім`єю ОСОБА_9 , підписувала вже написані працівниками поліції пояснення.

Свідок ОСОБА_38 пояснила суду, що їй зателефонувала мати і повідомила, що померла ОСОБА_37 . Коли вона прийшла до них, там вже були працівники поліції. В її присутності працівники поліції оглядали тіло ОСОБА_35 , на її тілі були синці. Працівники поліції допитували її та матір окремо. Чоловік ОСОБА_30 говорив, що ОСОБА_37 була п`яна, він її переводив у другу кімнату, вдарив по обличчю, дав «пощочину». Вона з ОСОБА_36 є далекими родичами, але не спілкувались, лише водили дітей в один дитячий садок. Один раз бачила її в дитячому садочку, від ОСОБА_35 було чутно запах алкоголю.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що в 2016 році з ним проживала його дочка ОСОБА_10 з чоловіком ОСОБА_39 та двома дітьми. 18.01.2016 року поїхав провідати свою матір, а коли приїхав додому то дочка ОСОБА_10 була побита. 21 січня 2016 року теж бачив дочку побиту, вона показувала синці. 22 січня 2016 року зять ОСОБА_30 приїхав з роботи, кричав на дочку, що в хаті не прибрано. Свідок в цей день зранку ходив до сусідки допомогти по господарству, а коли прийшов то дочка була знову побита. Хто її бив йому не відомо, але вона говорила, що побив її ОСОБА_30 , бо була випивша. Особисто він не бачив, щоб зять бив дочку. Потім свідок знову кудись ходив і прийшов біля 18-19 години. Зять як пішов у свою кімнату в день, то з неї не виходив. Вечором біля 22 години дочка попросила води, сказала, що болить живіт і в грудях і лягла спати. А вранці ОСОБА_30 біля 7 години поїхав на роботу в м. Київ, а він виявив дочку мертвою.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вранці біля 8 години ОСОБА_40 їй повідомив, що ОСОБА_37 мертва. Вона прийшла до них додому і побачила мертву ОСОБА_41 , біля неї були діти. В будинку було брудно, вона почала прибирати. Згодом приїхали працівники поліції, проводили огляд. Раніше бачила у ОСОБА_35 синці, але вона не говорила, що ОСОБА_30 її бив.

В судовому засіданні допитані додатуово заявлені свідки зі сторони обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ..

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що на нараді у відділі поліції повідомлено було про смерть ОСОБА_10 в с. Перемога, стало відомо, що між подружжям ОСОБА_42 були конфлікти з приводу вживання дружиною алкогольних напоїв. Він з ОСОБА_43 виїхав в с. Перемога. В будинку Кравціва готувались до похорону, тому запросили ОСОБА_29 у відділ поліції для з`ясування обставин смерті дружини. У відділі поліції він опитував ОСОБА_29 за фактом нанесення тілесних ушкоджень дружині, від яких вона померла, склав протокол пояснень і передав у слідчий відділ, здається слідчому ОСОБА_17 ..

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що в 2016 році він працював заступником начальника слідчого відділу Баришівського відділення поліції, був старшим слідчим у групі у даному кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_9 .. Особисто він проводив слідчий експеримент із підозрюваним ОСОБА_9 .. Йому не відомо чи був затриманий по протоколу ОСОБА_44 , але до нього в кабінет він прийшов сам, без охорони. По дорозі до с. Перемога заїхали на цвинтар, де був похорон Кравців Cвітлани, потім поїхали проводити слідчий експеримент. При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_44 добровільно розповів та показав як відбувались події того дня і як він спричиняв тілесні ушкодження. Поняті були залучені на місці, ОСОБА_44 не заявляв про необхідність забезпечення його адвокатом.

В судовому засіданні також допитані свідки зі сторони обвинуваченого та захисту ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ..

Свідок ОСОБА_22 пояснив суду, що ОСОБА_10 знав раніше, навчався разом, проживали в одному гуртожитку, бачились на свята. Йому повідомили про її смерть і він був на похоронах 26 січня. Працівники поліції, один у цивільному одязі, інший у форменному, привозили в день похорон ОСОБА_29 на цвинтар. Потім з працівниками поліції поїхали до ОСОБА_29 додому в с. Перемога, де проводився слідчий експеримент. Свідок був задіяний в якості понятого, після закінчення підписав протокол.

Свідок ОСОБА_20 пояснив суду, що дружина його сина ОСОБА_37 зловживала спиртними напоями. Ще в 2014 році він був у них з травня по липень, проводив воду, бачив як невістка часто розпивала спиртне з подругою Леною, подруга приходила вранці і ввечері, ОСОБА_37 часто ходила до неї, приходила випивша. Син ОСОБА_30 в 2015 році телефонував і розповів, що ОСОБА_37 приходила у дитячий садок по дитину у нетверезому стані, їй дитину не віддали, забрав дитину син. В січні 2016 року на різдво син з сім`єю були в нього у гостях, поїхали 12 січня. Був випадок, що вона витягла у нього з сумки спиртне без дозволу. А 23 січня 2016 року син зателефонував і повідомив, що ОСОБА_37 померла, він відразу приїхав. Сват ОСОБА_14 розповів, що ОСОБА_37 була в нетверезому стані, заходила у ванну і упала, трималась за бік. Він її положив спати, а вранці виявив мертву.

Свідок ОСОБА_25 пояснив суду, що знає ОСОБА_10 з 2005 року, є кумом, хрестив дочку. Після переїзду в с. Перемога вона почала зловживати спиртними напоями, коли був у них то ОСОБА_37 була випивша у відсутність чоловіка. Кравців ОСОБА_30 повідомив про смерть ОСОБА_35 і він з дружиною приїхали на похорон. На цвинтарі працівники поліції, один з яких був у форменному одязі і з автоматом, запросили його бути понятим при проведенні слідчого експерименту. Всі разом з працівниками поліції поїхали в с. Перемога, де в будинку ОСОБА_34 проводився слідчий експеримент, свідок особисто в будинок не заходив, був на подвір`ї. Після закінчення слідчого експерименту підписав протокол.

Свідок ОСОБА_26 пояснила суду, що про смерть ОСОБА_35 їй повідомила мати і вони відразу поїхали в с. Перемога. Працівників поліції вже не було, ОСОБА_45 вони забрали, труп забрали вже в морг. Вона доглядала дітей. На похоронах на цвинтар приїздили працівники поліції, залучали понятих для слідчого експерименту. Вдома понятих запросили в будинок і проводили слідчий експеримент, а вони чекали на подвір`ї. Про те чи бив її ОСОБА_30 не чула, ніхто не говорив, а що вона пила знала зі слів брата ОСОБА_45 . Брат говорив, що того дня приїхав додому з роботи вранці, а ОСОБА_37 була в нетверезому стані, він сварився з нею, щоб вона не пила, ліг спати і вранці знову поїхав на роботу.

Свідок ОСОБА_27 пояснила суду, що син говорив їй неодноразово про те, що після переїзду в с. Перемога ОСОБА_37 почала зловживати спиртними напоями, діти були не доглянуті, в будинку брудно, дружина витрачала гроші на спиртне і з цієї причини виникали сварки. Син розповів, що напередодні приїхав з роботи, діти були грязні, недоглянуті, син поліз до розетки, він на це дружині вказав, посварились і щоб уникнути подальшої сварки син пішов у магазин. А коли повернувся, то ліг спати, а наступного дня зранку знову поїхав на роботу. Батько ОСОБА_35 говорив, що вона вона товаришувала з сусідкою Леною, часто одна до одної ходили. Богдана працівники поліції забрали 23.01.2016 року, привозили на похорон на цвинтар. Звідти взяли понятих і поїхали додому проводили слідчий експеримент. Вона теж поїхала, але участі не приймала, лише спостерігала.

Від допиту свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_28 захисники в судовому засіданні відмовилися, про що подали письмову заяву. Від допиту свідка ОСОБА_16 захисники обвинуваченого відмовились, так як даний свідок допитувався по клопотанню прокурора.

Експерт ОСОБА_46 в судовому засіданні підтримав надані висновки № 3/т та № 34, зазначив, що час заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не встановлювався.

Проаналізувавши безпосередньо дослідженні та перевірені під час судового засідання надані стороною обвинувачення щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, докази та надані стороною захисту щодо не доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Статтею 94 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Нормами викладеними в ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 2 статті 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованої законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Кобець проти України», «Щербакова проти України», «Ушаков та Ушакова проти України», суд наголошував, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. За відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено поза розумним сумнівом.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачатся на її користь.
Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, що визначено ч.1 ст. 2 КК України.
Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Оцінюючи згідно до вимог ст. 94 КПК України дослідженні в судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Покази свідків зі сторони обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтвердили лише відносини в сім`ї ОСОБА_29 та ОСОБА_35 , характеризуючі їх дані та події після смерті ОСОБА_10 . З показів додатково заявлених прокурором свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 вбачається лише виконання ними процесуальних слідчих дій після виявлення кримінального правопорушення.

Заявлені захисниками обвинуваченого та допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 надали суду пояснення стосовно подій після 22.01.2016 року 12 години 30 хвилин, після часу скоєння інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Всі допитані в судовому засіданні свідки не були безпосередніми учасниками чи

свідками інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_9 подій 22.01.2016 року 0 12 годині 30 хвилин.

Жоден з допитаних в судовому засіданні свідків обвинувачення та захисту не підтвердив коли, в який час, в якому саме місці та в який спосіб ОСОБА_9 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_10 руками та ногами по обличчю, голові, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, у результаті чого ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження від яких померла.

Наданий суду стороною обвинувачення витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000046 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ( а.с. 23 т. 2) та рапорт чергового ОСОБА_18 начальникові Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького відділу ГУ НП в Київській області про реєстрацію 23.01.2016 року відомостей в ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000046 ( а.с. 26 т.2) ніяким чином не підтверджують причетність та винність обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого злочину, а лише констатують факт виявлення трупа ОСОБА_10 з наявними тілесними ушкодженнями та внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до ст. 85 КПК України, яка врегульовує питання щодо належності доказів «Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів».
Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Прокурором долучено протокол допиту підозрюваного ОСОБА_9 від 25.01.2016 року.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 23 КПК України, суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 (спеціальне досудове розслідування) та статтею 381 (спрощене провадження) цього Кодексу.
Обвинувачений ОСОБА_9 безпосередньо дав в судовому засіданні пояснення. З урахуванням викладеного, у суду не має законних підстав прийняти як доказ протокол допиту підозрюваного ОСОБА_9 , показання особи, яка не давала їх безпосередньо в судовому засіданні та посилатися на нього при постановленні вироку, даний доказ не є належним та допустимим.

Як доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих злочинних дій стороною обвинувачення надано протокол огляду місця події від 23.01.2016 року. Огляд місця події проводився 23.01.2016 року у період часу з 10.00 години до 12.00 години.
Відповідно до даного протоколу при проведенні цієї процесуальної дії в якості понятих було залучено ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .Під час допиту в якості свідків в судовому засіданні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожна окремо, показали, що вони є родичами ОСОБА_14 та його дочки ОСОБА_10 .
В оригіналі протоколу допиту свідка від 23.01.2016 року ОСОБА_11 , наданого стороною обвинувачення та відкритого стороні захисту та обвинуваченому у встановленому порядку, маються пояснення про те, що ОСОБА_14 та його дочка ОСОБА_10 є її родичами ( т.4. а.с. 38-39).
Також в оригіналі протоколу допиту свідка від 23.01.2016 року ОСОБА_12 , наданого стороною обвинувачення та відкритого стороні захисту та обвинуваченому у встановленому порядку, маються пояснення про те, що ОСОБА_14 є родичем ( т.4. а.с. 40-41).
Потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_8 , який є сином ОСОБА_14 та, відповідно, рідним братом померлої ОСОБА_10 .
Отже, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які згідно протоколу огляду місця події від 23.01.2016 року брали участь в якості понятих при огляді місця події, є родичами потерпілого ОСОБА_8 .
Залучення цих осіб в якості понятих є прямим порушенням вимог ч. 7 ст. 223 КПК України, згідно з якими, понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.
Під час проведення огляду місця події слідчим складається протокол даної слідчої дії, поняті повинні перебувати безпосередньо в місці проведення огляду та складання протоколу слідчої дії. Під час огляду місця події будинку АДРЕСА_2 23 січня 2016року в період часу з 10:00 години до 12:00 години поняті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були відсутні, так як період з 10.00 години до 11.00 години 23.01.2016 року проводився допит ОСОБА_11 в якості свідка, а ОСОБА_12 допитано у період з 11.50 години до 12.30 години 23.01.2016 року. Свідок ОСОБА_11 при дачі пояснень в суді в якості свідка зазначила, що участі у слідчих діях не приймала 23.01.2016 року, в якості понятої її не запрошували.
Тобто, допит цих осіб, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , проведено одночасно із оглядом місця події, в якому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , згідно з протоколом цієї процесуальної дії, брали участь в якості понятих.
Виконання процесуальної дії як допит, його проведення неможливо за відсутності допитуваної особи. Разом з цим, проведення огляду місця події цілком можливо за відсутності понятих із подальшим підписанням ними протоколу цієї процесуальної дії.
Огляд місця події будинку АДРЕСА_2 23.01.2016 року у період часу з 10.00 години до 12.00 години проведений з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства, без понятих.
Крім того, в даному протоколі огляду місця події від 23.01.2016 року із учасників даної слідчої дії зазначено понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .. Також як учасників даного огляду зазначено судмедексперта ОСОБА_47 , прокурора Баришівського відділу прокуратури ОСОБА_48 , начальника слідчого відділу ОСОБА_49 , експерта слідчого відділу ОСОБА_50 .. На останнньому аркуші даного протоколу маються їх підписи, хоча на попередніх двох аркушах даного протоколу їх підпис про підтвердження присутності при проведенні даного огляду відсутні, хоча підписи понятих маються на кожному аркуші. Стороною обвинувачення не було надано доказів правомірності, як то передбачено ст.. 41 КПК України, участі вказаних працівників поліції під час проведення огляду місця події.
Також в протоколі огляду місця події не деталізовано на який носій знімався хід проведення слідчого експерименту, зазначена лише загальна назва і хто проводив фотозйомку, так як слідчий оформляв даний протокол і не міг одночасно виконувати дві дії.

Додані фототаблиці до протоколу огляду місця події не підписані, не завірені підписом слідчого чи іншої відповідальної особи і з них не зрозуміло чи мають вони відношення до даного протоколу огляду місця події та кримінального провадження.

З урахуванням викладеного суд вважає протокол огляду місця події від 23.01.2016 року з фототаблицями недопустимим доказом внаслідок очевидних порушень вимог КПК України при проведенні цієї процесуальної дії.

Заява ОСОБА_14 про не заперечення проти перебування працівників поліції у належному йому житловому будинку по АДРЕСА_2 та проведення всіх належних слідчих дій, заява ОСОБА_8 про залучення до провадження як потерпілого, довідка № 44 від 25.01.2016 року виконавчого комітету Перемозької сільської ради Баришівського району Київської області про склад сім`ї ОСОБА_10 , характеристики на ОСОБА_9 за місцем попередньої роботи, місцем військової служби, проживання, довідки від лікаря нарколога та психіатра, копія паспорта, вимога про судимість, копії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ніяким чином не підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, а лише констають певні факти, тому суд не приймає їх як доказ винності обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого злочину.

Серед наданих стороною обвинувачення винності ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення є повідомлення про підозру від 25.01.2016 року ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ( а.с. 34-37 т. 2 ).

За клопотанням сторони захисту судом досліджено матеріалами судової справи щодо обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (справа № 355/95/16-к, провадження 1-кс/355/17/16) у матеріалах якої міститься копія повідомлення про підозру та протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_9 , які суттєво відрізняються від повідомлення про підозру, протоколу допиту, відкритого стороною обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України наданих прокурором суду.
Матеріали щодо обрання ОСОБА_9 цього запобіжного заходу надійшли до Баришівського районного суду 26.01.2016 року і в них міститься копія першого оригінального протоколу допиту ОСОБА_9 від 25.01.2016 року.
Відповідно до цієї копії допит проведено в період з 17 години 50 хвилин до 18 години 00 хвилин. У протоколі відсутній запис про вручення підозрюваному пам`ятки про процесуальні права та обов`язки. Також відсутня письмова власноручна відмова ОСОБА_9 від послуг захисника, чим порушено його право на захист.
А відповідно до протоколу допиту підозрюваного, наданого прокурором суду, допит проведено в період з 17 години 50 хвилин до 18 години 50 хвилин. Наявні записи про вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки 25 січня 2016 року , а також запис, що під час допиту не виявив бажання на участь захисника.
Стороною обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України відкрито інше повідомлення про підозру ніж те, яке було оголошено ОСОБА_9 25.01.2016 року та було підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
В матеріалах справи щодо обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу міститься копія повідомлення про підозру, яке дійсно було оголошено ОСОБА_9 25.01.2016 року, відповідно до якої про підозру повідомив заступник начальника Баришівського ВП Переяслав - Хмельницького ВП ГУ національної поліції в Київській області майор поліції ОСОБА_17 , а підписано це повідомлення слідчим Баришівського ВП Переяслав - Хмельницького ВП ГУ національної поліції в Київській області капітаном поліції ОСОБА_19 .
Стороною обвинувачення відкрито в порядку ст. 290 КПК України та надано суду інші протокол допиту, а також повідомлення про підозру, ніж було оголошено ОСОБА_9 25.01.2016 року та на підставі яких йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 25.01.2016 року , яке надано прокурором як доказ його винності ( т. 2 а.с.34-37) не містить на першому аркуші підпису ОСОБА_9 , хоча на інших решті аркушах підпис мається.

Органом досудового слідства порушено процесуальний порядок поідомленняя про підозру.

Суд не приймає як доказ наданий органом досудового слідства протокол проведення слідчого експерименту від 26.01.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , понятих, диск із записом слідчого експерименту від 26.01.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , вважає їх недостовірними і не допустимими, оскільки вони одержані з грубими порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 87 цього Кодексу недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов 'язковість яких надана Верховною Радою України, а також: будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, порушення права особи на захист.
Судом встановлені обставини, які зазначені в ухвалі Баришівського районного суду Киїської області від 05.03.2018 року, що 25.01.2016 року близько 11 години 30 хвилин за місцем проживання ОСОБА_9 в АДРЕСА_2 , де проводилися приготування до похорону ОСОБА_10 , приїхали два працівники Баришівського відділу поліціїПереяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, з яких майор ОСОБА_16 був у цивільному одязі, а інший у форменному одязі. Майор ОСОБА_51 запропонував ОСОБА_9 проїхати з ними до Баришівського відділу поліції по факту смерті його дружини. По приїзду до відділу поліції, він особисто в приміщенні свого кабінету опитав ОСОБА_9 , особисто написав пояснення на виконання доручення слідчого ОСОБА_17 .. Потім особисто відвів ОСОБА_9 до ОСОБА_17 та ОСОБА_52 і передав йому пояснення ОСОБА_9 ..

Дані обставини встановлені судом з пояснень в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_16 .. Обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив, що 25.01.2016 року близько 11 години 30 хвилин за місцем його проживання в с. Перемога приїхав ОСОБА_16 ще з одним працівником поліції і повезли його до Баришівського відділу поліції, де він давав пояснення. Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердив дані обставини. Свідок ОСОБА_20 підтвердив, що 25.01.2016 року після 11 години 20 хвилин приїхали два працівники поліції, один з них був у форменному одязі, інший показав посвідчення майора і сказали, що ОСОБА_9 повинен поїхати з ними в поліцію, але не сказали чого. Повідомив лише, що син під слідством.
Пояснення ОСОБА_9 давав майору ОСОБА_16 в приміщенні його службового кабінету Баришівського райвідділу поліції, на вікнах якого маються грати, що підтвердив сам ОСОБА_16 , будучи допитаним як свідок в судовому засіданні. Також ОСОБА_16 зазначив, що привіз він ОСОБА_9 до відділу поліції не по розшуковій якійсь справі, а в межах кримінального провадження. До службового кабінету ОСОБА_16 ОСОБА_9 був запрошений працівником правоохоронного органу, самим майором ОСОБА_16 ..
Відповідно до ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.
Виходячи з вимог ст. 209 КПК України ОСОБА_9 уже на час дачі пояснень, проведення слідчого експерименту являвся особою, яка фактично була затримана уповноваженою службовою особою.
Але протокол затримання ОСОБА_9 майор ОСОБА_16 25.01.2016 року не склав. Так як і не склали даний протокол затримання ОСОБА_9 з 25.01.2016 року по 09 годину 00 хвилин 27.01.2016 року інші працівники поліції. Протокол затримання ОСОБА_9 в матеріалах кримінального провадження відсутній. Прокурором не доведено наявність такого протоколу затримання ОСОБА_9 25.01.2016 року і не надано його суду.
У подальшому ОСОБА_9 утримувався під наглядом працівників поліції в приміщенні Баришівського відділу поліціїПереяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області до 09 години 00 хвилин 27.01.2016 року.

Отже, 25.01.2016 року близько 11години 40 хвилин ОСОБА_9 був незаконно затриманий працівниками поліції та доставлений до приміщення Баришівського ВП Переяслав - Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області. Протягом дня 25.01.2016 року його опитували працівники поліції, пояснення відібрав майор поліції ОСОБА_16 , хоча ще 23.01.2016 року були внесені відомості в ЄРДР і порушено кримінальне провадження. ОСОБА_53 у групу слідчих не входив, відсутнє доручення йому на відібрання пояснень у ОСОБА_9 ..Дані пояснення написані власноручно ОСОБА_16 , прочитані і підписані ОСОБА_9 перед проведенням слідчого експерименту (т.4 а.с.42). А з 17.50 години до 18.00 години допитали ОСОБА_9 в якості підозрюваного. Після допиту ОСОБА_9 не відпустили, залишили на території цього відділення поліції, в приміщенні бані, де він був змушений провести ніч.
26.01.2016 року у супроводі працівників поліції ОСОБА_9 було доставлено на похорон ОСОБА_10 . Після похорону з ОСОБА_9 , за відсутності захисника, проведено слідчий експеримент. Після цієї слідчої дії працівники поліції знову доставили ОСОБА_9 на територію Баришівського ВП, де останній був змушений провести ще одну ніч.
Протокол затримання ОСОБА_9 працівниками поліції не складався.
Лише 27.01.2017 року ОСОБА_9 було доставлено до Баришівського районного суду Київської області, який обрав йому запобіжний захід.
Надані суду стороною захисту акт огляду від 19 квітня 2016 року приміщення Баришіського відділення поліціПереяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області та диск до нього із ідеозаписом та відомості мобільного зв`язку «Lifecell» щодо місця знаходження абонента ОСОБА_9 ,який користувався телефонним номером НОМЕР_1 , у період з 20 до 27.01.2016 року включно, які відповідно вимогам ст. 290 КПК України, відкриті стороні обвинувачення і суд приймає їх як належні докази, підтверджують місце перебування ОСОБА_9 в період з 25 по 27 січня 2016 року.

Факт незаконного затримання ОСОБА_9 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків, допитаних у судовому засіданні, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 . Крім того, факт утримання ОСОБА_9 у Баришівському ВП підтверджено відомостями мобільного зв`язку «Lifecell» щодо місця знаходження абонента, який користувався телефонним номером НОМЕР_1 , у період з 20 до 27.01.2016 року включно.
Відомості цього оператора щодо місця знаходження абонента НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , у період 25 - 27.01.2016 року повністю співпадають з показаннями свідків та свідченнями самого ОСОБА_9 про незаконне затримання та перебування у приміщені Баришівського ВП.
Крім того, факт тримання ОСОБА_9 у Баришівському ВП підтвердження відомостями оператора мобільного зв`язку «Lifecell» щодо місця знаходження абонента НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_9 , у період з 20 до 27.01.2016 рокувключно.
Відомості цього оператора підтверджують, що абонент НОМЕР_2 (номер, яким користувався ОСОБА_9 ):
- 25.01.2016 року до 11 години 41 хвилин абонент знаходився в с. Перемога Баришівського району (код 10913, базова станція 51083), рядки 1-172;
- 25.01.2016 року станом на 11 годину 58 хвилин абонент перемістився до смт Баришівка
- до 10 години 56 хвилин 26.01.2016 року перебував у смт Баришівка (код 10906, базова станція 39021) рядки 173-252;
- у період до 11 години 18 хвилин 26.01.2016 року абонент перемістився через с. Кірове у с. Перемога (код 10913, базова станція 51083), рядки 253-254;
- об 12 годині 56 хвилин 26.01.2016 року абонент повернувся до cмт Баришівка (код 10906, базова станція 39021), де перебував до 11 год. 28 хв. 27.01.2016, рядки 255-324.
Об`єктивні відомості оператора мобільного зв`язку повністю підтверджують показання потерпілого, вищевказаних свідків та свідчення обвинуваченого ОСОБА_9 про незаконне затримання та перебування у приміщенні Баришівського ВП з 25 до 27.01.2016 року , а також те, що слідчий експеримент проведено під час незаконного затримання останнього.
Відповідно до положень «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню (стаття 3); нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом (стаття 5); кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту (п. b ч. З статті 6).
У порушення наведених положень «Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод», у період з 11.40 години 25.01.2016 року до 27.01.2016 року ОСОБА_9 був незаконно затриманий (позбавлений волі) працівниками Баришівського ВП Переяслав - Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області.
Після незаконного затримання, а також під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_9 не було надано адвоката, від послуг захисника останній не відмовлявся, суду не надано заяву ОСОБА_9 про відмову від адвоката на час проведення слідчого експерименту. Отже, працівниками поліції, крім незаконного затримання, вчинено ненадання своєчасно захисника підозрюваному ОСОБА_9 , чим грубо порушено його право на захист, передбачене чинним законодавством України та гарантоване «Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод».
Відповідно до висновку судово - психологічної експертизи№ 6182/1661 від 14.07.2016 року, проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за клопотанням сторони захисту, який відкритий стороні обвинувачення відповідно до вимог ст. 290 КПК України, який визнавать судом недопустимим доказом немає підстав і стороною обвинувачення не доведено його недопустимість, встановлено наявність ознак застосування до підекспертного ( ОСОБА_9 ) психологічного тиску у період з 25.01.2016 року до 27.01.2016 року ( т. 2 а.с.222-228).
Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Запис, здійснений за допомогою звуко - та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором обшуку, є невід`ємним додатком до протоколу. Дії та обставини проведення обшуку, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні.
При цьому протокол, зокрема повинен містити відомості про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи (п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 104 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, зокрема аудіо -, відеозапис процесуальної дії (п. 3 ч. 2 105 КПК України). Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків (ч. 3 ст. 105 КПК України ).
Хід слідчого експерименту фіксувався на диск. Запис на відеодиск не відповідає даним та ходу проведення слідчого експерименту, зафіксовного в протоколі слідчого експерименту від 26.01.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 .. При перегляді відеозапису з слідчого експерименту вбачається, що у ОСОБА_9 не з`ясовувалась належність домоволодіння, в якому проводився слідчий експеримент, не повідомили про його права, в тому числі право на захист, не з`ясовувалась необхідність чи відмова від захисника обвинуваченим. Сам слідчий експеримент виглядає як дача показів обвинуваченим ОСОБА_9 ..

У протоколі слідчого експерименту від 26.01.2016 року зазначено, що цю слідчу дію розпочато об 11 годині 50 хвилин у кабінеті слідчого № 25 за адресою смт. Баришівка Київської області у приміщенні Баришівського відділення поліції, а завершено об 12 годині 20 хвилин в с. Перемога. Хоча лише на проїзд із смт. Баришівка до с. Перемога потрібно не менше 30 хв (це встановлено стороною захисту та докази надано суду). Тобто зазначений у протоколі час не відповідає дійсності, оскільки по шляху слідування до с. Перемога слідчий та ОСОБА_9 заїхали на цвинтар, де відбувався похорон дружини останнього, а лише після цього поїхали до будинку по АДРЕСА_2 . Слідча дія при цьому не переривалася та не зупинялася. У порушення ч. 7 ст. 223 КПК України поняті ОСОБА_54 та ОСОБА_55 були залучені слідчим лише в с. Перемога біля цвинтару після похорон, а не в кабінеті № 25, де розпочався слідчий експеримент.
ОСОБА_9 слідчим не роз`яснено право відмовитися від дачі показань (ст. 42 КПК України, ст. 63 Конституції України) та право мати захисника, чим крім іншого порушено його право на захист. Сам протокол та відео не надавався для прочитання та перегляду ні понятим, а ні ОСОБА_9 . Понятий ОСОБА_54 підтвердив цю обставину в судовому засіданні.
На відеозапису є озброєний поліцейський у форменому одязі (що підтверджує перебування ОСОБА_9 під вартою та конвоєм), про якого у протоколі не зазначено. Відповідно до часу проведення слідчого експерименту у день похорон (навіть під час похорон 26.01.2016 року об 11 годині 50 хвилин) ОСОБА_9 перебував у кабінеті слідчого № 25 Баришівського відділення поліції, що підтверджує показання ОСОБА_9 про те, що його незаконно 25.01.2016 року затримали працівники поліції і утримували примусово без законних підстав в приміщенні Баришівського відділення поліції до 09 години 27.01.2016 року , порушуючи та обмежуючи його право на захист.
З відеозапису слідчого експерименту вбачається, як слідчий підказував ОСОБА_9 що і як потрібно показувати і говорити, зокрема про поламані ребра тощо.

При перегляді відео, яке є додатком до протоколу слідчого експерименту встановлено, що його розпочато об 11 годині 50 хвилин в с. Перемога (хоча згідно протоколу слідчий та ОСОБА_9 у цей час перебував в смт. Баришівка кабінет № 25) а завершено об 12 годині 20 хвилин.

Під час дослідження в судовому засіданні відеозапису цієї процесуальної дії встановлено, що відеозапис розпочинається в с. Перемога, а не кабінеті слідчого, де можливо була розпочата та перевана, або де повинна була розпочатись і проводитись безперервно. Суд зауважує, що відеофіксація проведення слідчого експерименту повинна бути безперервною, у крайньому випадку перерва повинна бути процесуально правильно оформлена із зазначенням її причин, а тому вказані обставини свідчить про порушення принципу безперервності вказаної дії.
За таких обставин, суд доходить висновку, що під час проведення даного слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 не було забезпечено належного фіксування цієї процесуальної дії, за допомогою звуко - та відеозаписувальних технічних засобів, як того вимагають норми ч. 1 ст. 107, ч. 10 ст. 236 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 240 КПК України слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи. Як вбачається з наданих суду матеріалів даного кримінального провадження, слідчий який проводив дану слідчу дію, заступник начальника СВ Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_17 не відібрав письмової згоди (ні у вигляді заяви ані відображення у протоколі слідчого експерименту) власника житла, будинку АДРЕСА_2 26 січня 2016 року у ОСОБА_14 , а ні у користувача даного житла у ОСОБА_9 .
Стороною обвинувачення суду не надано заяву власника чи користувача домоволодіння по АДРЕСА_2 про згоду на проведення приміщенні домоволодіння слідчих дій саме 26.01.2016 року. Надана суду лише заява ОСОБА_14 про незаперечення перебування працівників поліції у належному йому будинку та проведення слідчих дій 23.01.2016 року.

Крім того, в даному протоколі проведення слідчого експерименту від 26.01.2016 року із учасників даної слідчої дії зазначено лише участь підозрюваного ОСОБА_9 , понятих ОСОБА_56 , ОСОБА_22 .. А на останнньому аркуші даного протоколу серед учасників уже зазначено ОСОБА_57 та мається його підпис, хоча на попередніх трьох аркушах даного протоколу його підпис про підтвердження його присутності при проведенні даного слідчого експерименту відсутній. Також в протоколі не деталізовано на який носій знімався хід проведення слідчого експерименту, вказана лише загальна назва і хто проводив відеозйомку, так як слідчий оформляв даний протокол і був позбавлений можливості одночасно вчиняти дві процесуальні дії.

Беручи до уваги викладене, положення ст. 87 КПК України, суд вважає, що протокол слідчого експерименту від 26.01.2016 року та відеодиск із записом слідчого експерименту є недопустимими доказами внаслідок проведення цієї процесуальної дії під час незаконного затримання ОСОБА_9 , за відсутності захисника, при наявності зазначених порушень вимог кримінально-процесуального законодавства.

Як доказ винності обвинуваченого ОСОБА_9 стороною обвинувачення надано висновок судово - медичного експерта № 3/Т від 30.03.2016року, на якому грунтується саме обвинувачення та висновок експерта № 34 від 30.03.2016 року і фототаблиці до даного висновку.

Відповідно до вимог ст. 102 КПК України у висновку експерта, зокрема, повинно бути зазначено докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.
У висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обоє 'язків.
Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (із змінами та доповненнями) затверджено «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень».
Згідно з вимогами п. 4.14 цієї Інструкції, у вступній частині висновку експерта зазначається, зокрема, попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.
У порушення вимог ч. 2 ст. 102 КПК України та п. 4.14 Інструкції, у висновку № 3/т відсутнє обов`язкове попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.
У висновку зазначено, що з правами та обов`язками експерта, передбаченими ст. 69, 70 КПК України ознайомлений /і/ за відмову від дачі висновку експерта або за дачу завідомо неправдивого висновку експерта несу /емо/відповідальність за ст.ст. 384, 386, 387 КПК України.
У висновку №3/Т відсутні дані щодо попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Експерт дійсно несе відповідальність за вказаними статтями КК України. Проте, відповідно до вимог ч. 2 ст. 102 КПК України, експерт обов`язково повинен бути попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Зазначення того, що експерт несе відповідальність не є попередженням, обов`язковість якого встановлено ч. 2 ст. 102 КПК України.
Висновок №3/Т складено експертом, який не попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
У порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 102 КПК України, у висновку №3/Т взагалі відсутня дослідницька частина.
Висновок експерта №3/Т ґрунтується на протоколі слідчого експерименту від 26.01.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , який судом визнається недопустимим доказом.
Відповідно до вимог ч.ч. 4 та 5 ст. 101 КПК України висновки експерта не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта; висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
У висновку зазначено, що «... чисельні синці верхніх та нижніх кінцівок відносяться до категорії легких та свідчать про захисні дії ...».
При цьому в постанові про призначення експертизи та в наданих експерту матеріалах відсутні будь які відомості щодо дій ОСОБА_10 в момент спричинення (отримання) останньої тілесних ушкоджень.Питання щодо наявності або відсутності захисних дій з боку ОСОБА_10 перед експертом не ставилося.Обґрунтування того, що вказані ушкодження отримано внаслідок саме захисних дій, у висновку №3/Т відсутні. Експерт зробив такий висновок за відсутності будь яких відомостей щодо дій ОСОБА_10 в момент спричинення (отримання) цих тілесних ушкоджень.

Таким чином, експерт не будучи попереджений про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, склав висновок № 3/Т без докладного опису проведених експертом досліджень , у висновкувідсутня дослідницька частина, вийшов за межі компетенції. За відсутності запитання слідчого та об`єктивних даних зробив необгрунтований висновок щодо спричинення синців верхніх та нижніх кінцівок внаслідок захисних дій.
А у висновку експерта №34, складеному тим же експертом у період з 25.01.2016 року до 30.03.2016 року зазначено, що для надання відповіді на запитання 4 та 5 недостатньо судово-медичних даних (необхідний протокол слідчого експерименту за участю судово-медичного експерта). При цьому запитання 4 та 5 стосувалися того одним чи кількома, однотипним чи різнотипними предметами заподіяно тілесні ушкодження;чи могли виникнути дані тілесні ушкодження від падіння з висоти власного росту.
Проте, у висновку № 3/Т, складеному в той же період з 2.02.2016 року до 30.03.2016 року, за відсутності протоколу слідчого експерименту за участю судово-медичного експерта той же експерт ОСОБА_46 стверджує, що «... виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися при однократному падінні з положення стоячи ... всі виявлені тілесні ушкодження могли утворитися за обставин на які вказано у протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 . ...».
Експерт ОСОБА_46 , проводячи одночасно дві судово-медичних експертизи № 3/т та № 34 за фактом смерті ОСОБА_10 , зробив різні суперечні висновки., протиріччя в яких не усунуті і не спростовані стороною обвинувачення.
Іншого допустимого висновку сторона обвинувачення суду не надала, клопотання про призначення необхідної додаткової чи комісійної експертизи не заявила.
Враховуючи викладене та оскільки протокол слідчого експерименту від 26.01.2016 року з відеозаписом, яким було перевірено та уточнено покази ОСОБА_9 та протокол огляду місця події від 23.01.2016 року судом визнаються недопустими доказами і на фактичних даних яких грунтуються висновки судово-медичного експерта ОСОБА_47 № 34 проведеного з 25.01.2016 року по 30.03.2016 року та № 3/т проведеного з 02.02.2016 року по 30.03.2016 року, то вказані висновки судово-медичного експерта ОСОБА_47 № 3/т та № 34 є недопустимими доказами.
Висновок СМЕ №4-2016/3 від 17.06.2016 року відкрито сторонам даного кримінального провадження відповідно до вимог ст. 290 КПК України та досліджено судом під час судового розгляду (т. 4 а.п. 50-64), яким не підтверджено наявність тяжких тілесних ушкоджень у вигляді внутрішньочеревної травми (численні синці голови, крововиливи у м 'які тканини голови, набряк набухання головного мозку), а також закритої травми грудної клітки (крововиливи у м які тканини грудної клітки, переломи ребер).
Переломи 4-7 ребер ліворуч по переднє-пахвовій (аксілярній) лінії (без загрозливих для життя явищ) відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров 'я) та не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Відповідно до обвинувачення ОСОБА_9 спричинив усі наявні тілесні ушкодження ОСОБА_10 близько 12 години 30 хвилин 22 січня 2016 року.Час смерті ОСОБА_10 органом досудового розслідування не встановлено і стороною обвинувачення не вжито заходів для йогго встановлення, що підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_58 ..
Свідок ОСОБА_14 у суді пояснив, що повернувся до дому від сусідки ОСОБА_15 приблизно о 12 години 30 хвилин і на той час сварка вже закінчилася. В останнє він бачив ОСОБА_41 близько 21 години 50 хвилин. Інших осіб, які бачили ОСОБА_10 22.01.2016 року судом не встановлено.
В ході судового розгляду встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала у період часу з 21 годині 50 хвилин 22.01.2016 року , коли її бачив живою свідок ОСОБА_59 до 09 години 20 хвилин 23.01.2016 року відповідно до рапорту чергового Баришівського відділення поліції про час надходження повідомлення про виявлення трупу ОСОБА_10 ..
Відповідно до висновку СМЕ №4-2016 б/з, термін утворення тілесних ушкоджень до настання смерті встановлено наступний: садно в проекції лівої ключиці - не більш ніж за 12 годин; синці повік лівого ока, верхніх та нижніх кінцівок, рана нижньої губи - за 1-2 доби; синець повік правого ока - за 4-6 діб; переломи ребер - за 1-3 доби; тупа травма живота - за 3-6 годин; висловитись, навіть у формі припущення, про термін утворення крововиливів у м`які покриви голови не можливо у зв`язку з тим, що не проводилося їх судово -гістологічне дослідження.
Спричинення таких тілесних ушкоджень, як садно в проекції лівої ключиці, синці повік лівого ока, рана нижньої губи, синець повік правого ока ОСОБА_9 не інкримінується.
З урахуванням висновків комісійної судово-медичної експертизи, виявлені у ОСОБА_10 та інкриміновані ОСОБА_9 заподіяння тілесних ушкоджень (враховуючи, що свідок ОСОБА_14 22.01.2016 о 21.50 год. бачив ОСОБА_10 живою) можливе
- синці верхніх та нижніх кінцівок - за 1-2 доби до смерті, тобто, у період з 21 години 50 хвилин 20.01.2016 року (максимум) до 21 години 50 хвилин 21.01.2016 року (мінімум).
- переломи ребер - за 1-3 доби, тобто, у період з 21 години 50 хвилин 19.01.2016 року максимум) до 21 години 50 хвилин 21.01.2016 року (мінімум).
- Тупа травма живота (розрив селезінки) - за 3-6 год. до смерті, тобто у період з 15 години 50 хвилин 22.01.2016 року (максимум) до 18 години 50 хвилин 22.01.2016 року (мінімум).
Тобто, розрив селезінки стався мінімум від трьох з половиною до шести з половиною годин після інкримінованих ОСОБА_9 дій (за умови настання смерті одразу ж після 21 год. 50 хв., якщо смерть настала пізніше, цей проміжок часу,відповідно, збільшується). З показів ОСОБА_9 він в цей час спав в окремій кімнаті післяцілодобового чергування. Даний факт стороною обвинувачення не спростовано. Одночасно з цим, не встановлено де перебувала та чим саме займалася ОСОБА_10 після 12 години 30 хвилин 22.01.2016 року , за умови її знаходження, на момент настання смерті, в стані тяжкого алкогольного сп`яніння.
Хоча ОСОБА_9 інкримінується заподіяння всіх вищенаведених тілесних ушкоджень ОСОБА_60 одночасно близько 12 годинии30 хвилин 22.01.2016 року .
Спричинення ОСОБА_9 близько 12 години 30 хвилин 22.01.2016 року ОСОБА_10 інкримінованих тяжких тілесних ушкоджень, від заподіяння яких наситала смерть ОСОБА_60 , є лише припущеннями сторони обвинувачення.
Статтею 63 Конституції України встановлено, обвинувачення не можегрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стороною обвинувачення як доказ винності обвинуваченого ОСОБА_9 надано висновок судово-психіатричного експерта № 61 від 17.02.2015 року( а.с.85-87 т. 2 ).

Даний висновок судово-психіатричного експерта № 61 є недопустимим доказом з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 86 КПК України, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У висновку судово-психіатричного експерта № 61 зазначено дату його проведення як 17 лютого 2015 року. Призначено дану експертизу слідчим постановою від 02.02.2016 року ( т. 2 а.с.83).
Статтею 42 КПК України, визначено, що підозрюваний, обвинувачений має право на ряду з іншими правами на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату; не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання; давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи в будь-який момент відмовитися їх давати; брати участь у проведенні процесуальних дій; під час проведення процесуальних дій ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дій, які заносяться до протоколу.
У порушення зазначених вимог закону ОСОБА_9 слідчим не роз`яснено право відмовитися від дачі пояснень при проведенні експертизи та участі у проведенні експертизи (ст. 42 КПК України, ст. 28, ст. 63 Конституції України) та право мати захисника під час проведення експертизи, чим крім іншого порушено його право на захист.
Також ОСОБА_9 не було повідомлено про призначення експертизи, його не ознайомлено із постановою про призначення психіатричної експертизи, чим крім іншого позбавлено права відмовитися від проведення такої експертизи тощо.
ОСОБА_9 примусово доставлений на проведення даної експертизи під конвоєм по за його волею. Згоди на проведення експертизи ОСОБА_9 не надавав. Також слідчим суддею (судом) не ухвалювалося рішення на примусове доставлення ОСОБА_9 на проведення психіатричної експертизи. Захисник при проведенні експертизи також був відсутній.
Статтею 28 Конституції України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.
На проведення експертизи слідчим надано матеріали кримінального провадження на 19 аркушах, але не зазначено які саме.
Обставини справи на які посилається експерт у висновку не відповідають дійсності, оскільки експерт посилається на протокол допиту підозрюваного.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 незаконно затримано 25.01.2016 року працівниками поліції і під погрозами фізичного насильства примушено до підписання пояснення та потім протоколу допиту підозрюваного, які записано зі слів працівників поліції.
Відповідно до ч. 5 ст. 101 КПК України висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

ОСОБА_9 не було повідомлено про його права ні як свідка, ні як підозрюваного та не були йому роз`яснені, а тому останній не скористався правом мати захисника та отримання іншої правової допомоги, відмовитись давати пояснення відносно себе під час проведення експертизи, які можуть бути підставою для підозри чи обвинувачення.
Експерти попереджені «про відповідальність за надання явно неправдивих висновків» хоча ст. 384 КК України передбачає кримінальну відповідальність «за завідомо неправдивий висновок експерта під час провадження досудового розслідування».
Європейський Суд з прав людини у своєму Рішенні від 11 грудня 2008 року у справі «Мирилашвілі проти Росії» зазначив, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
Постанова про призначення комплексної судової нарколого-психолого-психіатричної експертизи від 02.02.2016 року ( а.с. 83-84 т. 2) ніяким чином не підтверджує винність обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого злочину, є неналежним доказом його винності у інкримінованому правопорушенні.

На протязі тривалого часу проведення досудового розслідування даного кримінального провадження щодо ОСОБА_9 слідчий тривалий час з різних підстав не допускав захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_61 до захисту інтересів підозрюваного ОСОБА_9 , про що ними подавались неодноразо клопотання та скарги, чим порушував його право на захист.

Клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання вищезазначених доказів недопустими із детальним обгрунтуванням заслуговують на їх врахування при постановленні даного вироку. Стороною обвинувачення не подавались будь - які клопотання про визнання недопустими доказів, наданих стороною захисту.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення, а також види і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» з наступними змінами зазначено: вказати судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності його обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до п.п. 18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України за 3( від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суд має суворо додержуватися принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Суд аналізуючи докази, надані стороною обвинувачення, на підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, вважає, що вони є недопустимими та недостатніми для визнання його винним в зв`язку з відсутністю вищеперерахованих обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки фактично окрім показань самого обвинуваченого ОСОБА_9 при допиті та при проведенні слідчого експерименту, жодним доказом не підтверджені, а грунтуються лише на припущеннях. Надані прокурором на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_9 вищезазначені письмові докази, які досліджені в судовому засіданні, підтверджують лише факт вчинення злочину.
Стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

Інших будь-яких доказів винності обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні інкримінованих злочинних дій судом не встановлено.

При цьому суд визнає слушними доводи захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_61 , який подав обгрунтоване письмове клопотання , що просили ухвалити виправдувальний вирок через обґрунтування стороною обвинувачення доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 лише на недопустимих доказах.
Оцінивши в сукупності докази, якими орган досудового слідства обґрунтовував винність обвинуваченого ОСОБА_9 в скоєнні злочину передбаченому ч.2 ст.121 КК України та давши їм правову оцінку суд вважає, що участь обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого злочину не доведена. Наявні докази є недостатніми для підтвердження обвинувачення, а тому, суд вважає за необхідне виправдати обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за не доведеністю його участі у вчиненні цього злочину.
За таких умов, суд вважає необхідним визнати обвинуваченого ОСОБА_9 невинуватим та виправдати за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення останнім цього правопорушення.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. Речові докази по справі відсутні.

Судові витрати по справі відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання.
Згідно ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухваленні виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Починаючи з 27.01.2016 року, підозрюваному ОСОБА_9 обирались запобіжні заходи у виді тримання під вартою, домашнього арешту, особисте зобов`язання і знову триання під вартою із залу суду, яку закінчили свою дію в 2017 році. В даний час щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не обрано жодного запобіжного заходу, тому відсутні підстави для його скасування.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в сумі 12 450 гривенть та моральної ( немайнової) в сумі 70 000 гриень не підлягає до відшкодування зв`язку з виправданням обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого злочину.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62, 129 Конституції України, ст. ст. 2, 17,22,84-89, 91-92, 94, 100, 203, 233-237, 290, 370, 373, 374. 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку з недоведенням його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та виправдати.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_1