Провадження № 11-кп/824/2559/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22жовтня2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000212 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.2583, ч.4 ст.190, ч.3 ст.15 ч.4 ст.190, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.3 ст.15 ч.4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 368 КК України.
Під час судового засідання прокурором заявлені клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених.
В обґрунтування клопотання щодо ОСОБА_7 зазначається про те, що підстави для запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, оскільки є актуальними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, такі як: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілу та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення(злочину) та продовження кримінальних правопорушень. Про наявність вказаних ризиків свідчить те, що обвинуваченій інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів, вона має нерухомість та стійкі соціальні зв`язки на тимчасово окупованій території у Донецькій області, підтримує стосунки з учасниками терористичної організації «ДНР», як суддя має стійкі зв`язки з посадовцями судових та правоохоронних органів, її діяльність була спрямована на сприяння діяльності терористичній організації «ДНР».

В обґрунтування клопотання щодо ОСОБА_8 зазначається про те, що підстави для запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, оскільки є актуальними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, такі як: переховування від суду, незаконний вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення (злочину) та продовження кримінальних правопорушень. Про наявність вказаних ризиків свідчить те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, має стійкі зв`язки серед посадовців судових та правоохоронних органів,проживає на території Донецької області поряд з лінією розмежування з тимчасово окупованою територією та має дружні стосунки з їх жителями, зокрема з учасниками організованої групи, до складу якої він входить, він працює державним реєстратором і на даний час ще не закінчено здійснення незаконної перереєстрації об`єктів нерухомості на користь учасників териростичної організації «ДНР».

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2019 клопотання прокурора задоволені. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 продовжений до 20.09.2019 включно з визначенням застави у розмірі 1200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 305 200 грн, а обвинуваченому ОСОБА_8 до 20.09.2019 включно з визначенням застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 1 921 000 грн.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, обравши ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави у межах розміру, передбаченого п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що прокурором у клопотанні не зазначені обставини, які б свідчили про наявність інших ризиків або не зменшення існуючих ризиків, досудове розслідування закінчено, сторона захисту виконала вимоги ст. 290 КПК України, намірів перешкоджати кримінальному провадженню обвинувачений не має, факти, які б вказували на намагання знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, відсутні, тиск на учасників процесу ОСОБА_8 не здійснює, рідні уклали договір оренди житла для нього на території м.Києва та Київської області, обвинувачений раніше не судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання, сім`ю, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, від органів досудового слідства та суду не переховувався, намірів вчиняти нові кримінальні правопорушення та продовжувати злочинну діяльність не має, підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою, визначений розмір застави є непомірно великим для нього, а судом не мотивовано рішення про застосування застави у розмірі більшому, ніж 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Крім того, вважає порушенням прав ОСОБА_8 невручення йому копії клопотання про продовження строку тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити, звільнити обвинувачену з-під варти в залі суду, на підставі ч. 3 ст. 194 КПК України зобов`язати обвинувачену ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою є необґрунтованим, перетин ОСОБА_7 у продовж 2015-2016 року 11 разів лінії розмежування з тимчасово окупованою територією Донецької області не дає підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилитися від кримінальної відповідальності, а «ДНР» та «ЛНР» не є терористичними організаціями. Сама тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для тримання особи під вартою, доводи клопотання прокурора про безальтернативність покарання у виді позбавлення волі є надуманими, ОСОБА_7 раніше не судима, не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності,оскільки, як суддя,прагне справедливості. Вважає, що визначений судом розмір застави обвинуваченій в розмірі 2 305 200 грн. є для неї завідомо непомірним, а судом неодноразово порушений принцип безперервності судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та захисників, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а до спливу продовженого строку має повторно розглянути його, якщо судове провадження не було завершене.

Суд дійшов висновку про доцільність продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з тих мотивів, що зазначені особи обвинувачуються у вчиненні як тяжких, так й особливо тяжких злочинів, а дані про особи обвинувачених свідчать про те, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішень про обрання і подальшого продовження запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає ухвалу суду щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 законною, обґрунтованою та мотивованою.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Доводи апеляційних скарг про те, що зміст обвинувального акту є суперечливим, а докази, відкриті стороні захисту у порядку ст.290 КПК України, не підтверджують винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинувачених під час судового розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст.368 КПК України, питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, мають вирішуватися судом при ухваленні вироку.

За змістом ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

На думку колегії суддів, на стадію судового розгляду кримінального провадження, вимоги ч.2 ст.177 КПК України про необхідність з`ясування при продовженні строку тримання під вартою наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, не поширюються, оскільки зазначеній особі вже висунуте обвинувачення, яке має іншу правову природу.

Також судом мотивовані висновки про наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, та про неможливість на даній стадії судового розгляду застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Тяжкість висунутих обвинувачень, за умови доведеності яких обвинуваченим загрожує покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, у сукупності з даними про наявність невстановлених досудовим розслідуванням співучасників вчинення кримінальних правопорушень, що діяли в організованій групі, свідчать про наявність реального ризику переховування ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від суду.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що формулювання обвинувачення, конкретні обставини вчинення злочинів, які інкриміновані обвинуваченим, зокрема, вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, серед яких злочин проти основи громадської безпеки України, який має значний ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, злочини, що посягають на власність осіб в особливо великих розмірах, вчинених організованою групою, дані про особи обвинувачених у своїй сукупності свідчать про те, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішень про обрання та подальшого продовження запобіжного заходу, а саме, що обвинувачені, перебуваючи на волі:
- зможуть вчинити спроби переховуватися від суду, враховуючи той факт, що за даними обвинувального акта ОСОБА_7 зареєстрована та має родичів на окупованій території Донецької області, а місце проживання ОСОБА_8 межує з лінією розмежування з тимчасово окупованою територією;

-незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані судом;

-перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачуються.

При цьому, судом, на виконання вимог ст. 178 КПК України, враховані дані про особу обвинувачених,зокрема, їх вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування їх під вартою; міцність їх соціальних зв`язків в місці постійного проживання на території Донецької області, позитивні характеристики.
Також колегія суддів вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даному етапі судового розгляду не забезпечить попередження зазначених прокурором ризиків.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотань прокурора, оскільки ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не домашній арешт чи застава, як просить захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Також колегія суддів погоджується з мотивованими висновками суду про те, що на даній стадії судового слідства визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що перевищує межі, визначені п.3 ч.5 ст.182 КПК України, є доцільним, а доводи сторони захисту про їх непомірність для обвинувачених є непереконливими.

Також не може слугувати підставою для зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 на більш м`який та обставина, що обвинуваченому не була вручена копія клопотання, оскільки у матеріалах, наданих суду апеляційної інстанції, міститься інформація про отримання захисником ОСОБА_10 копії клопотання та його письмові заперечення проти вимог прокурора. Крім того, як випливає із журналу судового засідання, обвинуваченим у ході розгляду не заявлялось будь-яких клопотань про отримання копії клопотання, а кримінальним процесуальним законодавством не передбачена обов`язковість її вручення в ході судового розгляду кримінального провадження.
Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни ухвали, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст. 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: