№ 1-кп/755/1398/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006661 від 10.08.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, перебуваючого у цивільному шлюбі, із середньо-спеціальною освітою, працюючого неофіційно вантажником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 10 серпня 2019 року, приблизно о 06 годині 59 хвилини, знаходився за адресою: м. Київ, пр-т Соборності, біля зупинки громадського транспорту «Русанівка» та в цей момент, у нього виник злочинний умисел, спрямований на порушення громадської безпеки, у частині надання недостовірної інформації про загрозу вибуху і поширення неправдивих відомостей, створення обстановки загального страху, паніки та порушення безпеки суспільства, тобто дію, яка загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками. Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, посягаючи на громадську безпеку і гарантований спокій громадян, свідомо знаючи про хибність відомостей, з мобільного телефону марки «Нокіа», ІМЕІ: НОМЕР_1 з абонентським номером: НОМЕР_2 зателефонував на спецлінію «102» до чергової частини ГУ НП в Києві, у ході якого, завідомо неправдиво передав повідомлення про те, що заміновано магазин «Сільпо», що в ТЦ «Сільвербріз», який знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Тичини 1-В. У результаті умисних суспільно-небезпечних злочинних дій ОСОБА_3 , було дезорганізовано діяльність ТОВ «Сільпо-Фуд», яке знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Тичини 1-В, внаслідок чого, діяльність зазначеної установи була вимушено відвернена від виконання своїх функціональних обов`язків, пов`язаних із забезпеченням прямих обов`язків та направлені на збереження безпеки і здоров`я громадян м. Києва.
Злочин, передбачений ст. 259 КК України є злочином з формальним складом, який передбачає вчинення дій, які виразилися в активній дії, тобто вважається закінченим з моменту вчинення неправдивого повідомлення.У даному випадку, воно було зроблене за допомогою мобільного телефону і доведене за допомогою спецлінії «102» до чергової частини Дніпровського УГІ ГУ НП у м. Києві та спрямоване на те, щоб воно набуло подальшого поширення. За своїм змістом повідомлення стосувалося здійснення в майбутньому загально-небезпечних дій і є неправдивим. Тобто, можна зробити висновок, що ОСОБА_3 вчинив всі дії, для доведення свого умислу до кінця.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 259 КК України, характеризується умисною формою вини, тобто винний знає про те, що відомості, які ним повідомляються є неправдивими. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що ОСОБА_3 свідомо знав про хибність даного повідомлення, тому повністю підпадає під склад злочину, передбаченого статтею 259 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 1 ст. 259 КК України визнав повністю та показав, що напередодні події з 09.08.2019 року з 22 години до 10.08.2019 року до 00 години 30 хвилин він вживав алкогольні напої, а саме - темне пиво у кількості 2,5 л. Так, 10.08.2019 року, близько 06 години 00 хвилин, він поїхав на роботу та приїхавши на зупинку громадського транспорту «Русанівка», дістав свій телефон за номером НОМЕР_2 , зателефонував на спецлінію «102» до чергової частини ГУ НП в м. Києві та повідомив про те, що магазин «Сільпо», що за адресою: м. Київ, пр-т. Тичини, 1-В, заміновано, після чого, пішов на роботу, а саме, до супермаркету «Сільпо», про мінування якого повідомляв, де працював пекарем. Стоячи із колегами під час перекуру, через якийсь невеликий час, йому зателефонували працівники поліції та попросили вийти до входу, де на нього чекала поліція. Зазначив, що він розумів та розуміє, що такими діями поставив під загрозу безпеку інших людей. Коли його працівники запросили до службового автомобілю, то йому було запропоновано пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» на стан алкогольного сп`яніння, на що він погодився і результат показав більше двох проміле. Крім того, показав, що після затримання, він добровільно все розповів працівникам поліції, які після цього, доставили його до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві. Зокрема, зазначив, що усвідомлює, що його дії були протиправними, дійсно вказав неправдиве повідомлення про підготовку до вибуху, ускоєному щиро каявся, обіцяв у подальшому нічого протиправного не вчиняти, жалкує, що так сталося і зробив для себе певні висновки, тому прохав не позбавляти його волі, оскільки допомагає виховувати двох неповнолітніх дітей своєї цивільної дружини.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: постанови про визнання та приєднання до справи речових доказів від 30.08.2019 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 259 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, щиро розкаявся, вину визнав повністю.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого раніше не судимий, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав повністю, жалкує про вчинене), наявності пом`якшуючих обставин, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 1 ст. 259 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обрано.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: поліетиленовий пакет, всередині якого перебуває мобільний телефон марки «Нокіа» чорного кольору, спецодяг працівника магазину «Сільпо», які було вилучено за адресою:м. Київ, пр-т Тичини, 1-Е, в ТЦ «СільверБріз» в магазині «Сільпо» у ОСОБА_3 , що передані до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві повернути ОСОБА_3 після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя: