Номер провадження: 11-сс/813/852/19
Номер справи місцевого суду: 522/2562/19 1-кс/522/7036/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 12 травня 2019 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000696 від 12 лютого 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 12 травня 2019 року було частково задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000696 від 12 лютого 2019 року, та продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартоюОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, - до 12 червня 2019 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту та задовольнити скаргу про незаконне затримання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчим суддею не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не взято до уваги особа підозрюваного, зокрема стан його здоров`я, наявність освіти, фактичного місця роботи, постійного доходу та місця проживання в м.Одесі.

Захисник зазначив, що затримання ОСОБА_8 являється незаконним, оскільки вважав невірною кваліфікацію протиправних дій ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та наполягає на тому, що всупереч нормам КПК України ОСОБА_8 затримала цивільна особа з перевищенням меж необхідної оборони.

Крім того, в апеляційній скарзі звертає увагу на той факт, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручене з порушенням порядку, встановленого нормами КПК України, - через 25 годин після затримання, а сумка потерпілого була оглянута тільки наступного дня після дати вчинення злочину, що інкримінується підозрюваному ОСОБА_8 .

Також захисник стверджує, що тяжкий стан здоров`я ОСОБА_8 обумовлює необхідність належного лікування у виді операції, посилаючись на висновок експертизи №67.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частина перша ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя в цілому дотримався вимог ст.199 КПК України та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 .

Відповідно до клопотання слідчого, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000696 ОСОБА_8 12.02.2019 приблизно о 16-10 годині разом із ОСОБА_10 знаходились в парадній будинку № 34 по вул. Пушкінська в м. Одесі, та, маючи єдиний спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та за попередньою змовою, вирішивши, що для ефективного та безперешкодного заволодіння чужим майном необхідно зненацька застосувати насильство щодо потерпілого ОСОБА_11 .
Для цього дочекалися, коли потерпілий ОСОБА_11 зайшов у парадну будинку, та зненацька здійснили на нього напад шляхом нанесення ударів по обличчю, внаслідок якого останній втратив на декілька хвилин свідомість. В результаті ударів ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у виді перелому стінки лівої гайморової пазухи та перелому носа.
Далі, використовуючи безпорадний стан потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 відкрито та безперешкодно вирвали з рук потерпілого його шкіряну сумку, чорного кольору, в якій знаходяться грошові кошти у сумі 20000 тис. доларів США, що курсу НБУ становить 541000 тис. гривень. Після цього покинули місце злочину.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, зокрема, протоколом допиту потерпілого, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом огляду речей (сумки, в якій наявні грошові кошти в сумі 20000 тис. доларів США), протоколом пред`явлення особи для впізнання, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколом огляду відеозапису, та іншими доказами.

Крім того, в судовому засіданні прокурор пояснив, що існує запис камер міської системи відеоспостереження «Безпечне місто», на якому зафіксовано, як підозрюваний ОСОБА_8 вибігає з парадної будинку №34 по вул.Пушкінській в м.Одеса разом з сумкою, яку закинув під автомобіль, а підозрюваний ОСОБА_10 побіг в іншу сторону.
На даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочину. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд не погоджується з доводами захисника про те, що в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не обґрунтований висновок про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, що в сукупності з іншими обставинами, стали підставою для вирішення питання про продовження строку підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_8 органами досудового розслідування підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

За таких обставин, враховуючи відсутність у підозрюваного ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, оскільки він офіційно не працевлаштований, не одружений, не має утриманців, апеляційний суд вважає, що наявна розумна підозра того, що ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, характер та обставини злочину, який інкримінуються ОСОБА_8 відповідно до тих матеріалів, що зібрані на теперішній час у даному кримінальному провадженні, зокрема, застосування насильства до потерпілого з метою заволодіння його майном цілком обґрунтовано розцінюються як ризик того, що у випадку застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, він може здійснити спроби вчиняти вплив на потерпілого та свідків з метою схилити їх до зміни своїх показань, що, в свою чергу, буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному досудовому розслідуванню.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності порушень порядку, передбаченого кримінальним процесуальним законом, при затриманні ОСОБА_8 , що, на думку сторони захисту обумовлює незаконність затримання, апеляційний суд вважає неспроможними з наступних причин.
Відповідно до ч.2 ст.207 КПК України кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених в статті 482 КПК України, зокрема, безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.
Таким чином, дане положення спростовує доводи захисника про те, що ОСОБА_8 було затримано не уповноваженою на такі дії особою без відповідної ухвали слідчого судді.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на факт перевищення меж необхідної оборони при затриманні громадянином ОСОБА_12 підозрюваного ОСОБА_8 після вчинення останнім інкримінованого йому злочину, апеляційний суд зазначає, що за наявності ознак перевищення меж необхідної оборони в діях особи кримінальний закон та кримінальний процесуальний закон передбачає можливість звернутися до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину. Крім того, дані обставини щодо дотримання умов необхідної оборони при затриманні підозрюваного не мають значення для вирішення питання для обрання підозрюваному виду запобіжного заходу та відповідно не можуть вплинути на спростування наявності підстав для обрання запобіжного заходу підозрюваному.
Також апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо невідповідності правової кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, оскільки, на думку сторони захисту, тілесні ушкодження, що були завдані потерпілому ОСОБА_11 відносяться до категорії легких.
По-перше, на підтвердження своїх доводів захисником не було додано до апеляційної скарги відповідного експертного висновку або дослідження, в тому числі на яке посилається в апеляційній скарзі.
По-друге, в матеріалах провадження наявне медичне дослідження потерпілого ОСОБА_11 , яке було проведено в день вчинення нападу на нього підозрюваним ОСОБА_8 та ОСОБА_10 12 лютого 2019 року. З комп`ютерної томографії головного мозку вбачається серед іншого наявність у ОСОБА_11 перелому кості носу та перелому щелепи. Крім того, в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000696 було встановлено, що при нападі на нього внаслідок отриманих ударів потерпілий ОСОБА_11 втратив свідомість на декілька хвилин.
Такий перелік тілесних ушкоджень потребує підтвердження відповідним чином з застосуванням спеціальних медичних знань відповідно до норм діючого законодавства, що регулює проведення судово-медичної експертизи щодо визначення категорії тілесних ушкоджень за ступнем тяжкості.
Прокурором в засіданні були надані пояснення про те, що слідчим з метою визначення категорії тяжкості тілесних ушкоджень, що були завдані потерпілому ОСОБА_11 , було призначено повторну судово-медичну експертизу експертній установі м. Харкова.
Також апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування було порушено порядок вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру, оскільки це питання може бути предметом розгляду при оскарженні підозри в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК України та під час судового розгляду кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Враховуючи необхідність в ході досудового розслідування отримати висновок судово-медичної експертизи, виконати інші слідчі дії та виконати вимоги статей 283, 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів, слідчим суддею вірно зроблений висновок про наявність підстав для продовження строку запобіжного заходу для завершення досудового розслідування.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

При цьому обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлені.

Згідно з п.1 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок ухвалу без змін.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 12 травня 2019 року, якою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000696 від 12 лютого 2019 року, продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартоюОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, до 12 червня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3