Справа № 461/6785/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/811/3/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - адвоката: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Йошкар - Ола Російської Федерації, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого у кв. АДРЕСА_1 , раніше не судженого,

за ч.2 ст.286 КК України

з апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на постанову Галицького районного суду м. Львова від 26 грудня 2018 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною постановою кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України направлено прокурору Львівської місцевої прокуратури №3 для проведення додаткового розслідування, в ході якого слід провести необхідні слідчі дії для усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині постанови, при необхідності провести інші слідчі дії.

Запобіжний захід підсудному ОСОБА_7 залишено попередньо обраний без змін підписку про невиїзд.

Підсудний ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 31.12.2009 року о 16.15 год., керуючи автобусом марки ЛАЗ 52523, р.н. НОМЕР_1 , який належить Львівському комунальному автотранспортному підприємству №1, та рухаючись за маршрутом №5 «ТЦ Зубра - вул. Кн. Романа», виконуючи свої функціональні обов`язки по перевезенню пасажирів, на вул. Руставелі у м. Львові, навпроти будинку №13, грубо порушив вимоги розділу 1 п.1.5 ч.1 ПДР України «дії, або бездіяльність учасників дорожнього руху не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», розділу 2 п.2.3 «б», Правил для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну...», п.2.3 «д`Правил «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», розділу 12 п.12.1 Правил «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій, повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», розділу 13 п.13.1 Правил «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Інтервал менше 0,8 м. і більше 2,5 м. є небезпечним для дорожнього руку», Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не забезпечив належним чином безпеки руху транспортного засобу, зважаючи на дорожню обстановку та її зміни.

Так, керуючи автобусом та виконуючи маневр виїзду з вул. Волоської на вул. Ш.Руставелі у м. Львові, ОСОБА_7 , не зважаючи на об`єктивну можливість бачити дорожню обстановку з місця водія, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не дотримався безпечного інтервалу між правою боковою частиною автобуса та технічним тротуаром на якому на той момент перебувала особа похилого віку, пішохід ОСОБА_10 , своїми діями, які суперечать вище вказаним вимогам ПДР України, створив загрозу для життя і здоров`я громадян, а в даному випадку здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , внаслідок чого остання, як встановлено висновком СМЕ №644 від 24.03.2012 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Рішення суду про повернення справи для проведення додаткового розслідування обґрунтоване тим, що в результаті проведення судових експертиз була виявлена істотна неповнота досудового слідства, яка не може бути усунута під час судового розгляду та яка може призвести до прийняття незаконного судового рішення. Так, згідно пред`явленого обвинувачення наїзд на пішохода ОСОБА_10 відбувся внаслідок порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 13.1, 13.3 ПДР України, якими передбачено обов`язок водіїв дотримуватись безпечного інтервалу. Однак, в матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які дані щодо величини бокового інтервалу в момент наїзду на пішохода. На схемі до протоколу огляду місця ДТП від 31.12.2009 р. місце ДТП, де відбувся наїзд на пішохода, не позначене. З метою усунення цієї неповноти, необхідно провести відтворення обстановки та обставин події. В ході цієї слідчої дії слід встановити місце наїзду на пішохода та визначити величину бокового інтервалу до технічного тротуару в місці наїзду. Зазначені докази, на переконання місцевого суду, можливо здобути шляхом проведення відтворення обстановки та обставин події за участю свідків - очевидців ДТП, а також судово-медичного експерта. В ході цієї слідчої дії необхідно відтворити рух пішохода ОСОБА_11 по технічному тротуару, характер і траєкторію її падіння, траєкторію зміщення ноги на проїзну частину, темп падіння та темп зміщення пішохода на проїзну частину. Крім цього, судом встановлено, що при проведенні відтворення обстановки та обставин події під час досудового слідства пасажири в салоні автобуса були відсутні, завантаженість з допомогою інших засобів не забезпечено. У зв`язку із цим маневреність та керування автобуса «ЛАЗ» були іншими, ніж у момент ДТП. Таким чином, внаслідок порушення мети цієї слідчої дії - відтворити обстановку та обставини події, було здобуто неточні (спотворені) дані з приводу того, чи можливо було здійснити маневр повороту праворуч з дотриманням безпечного бокового інтервалу. Саме ці неточні дані слугували вихідними даними для проведення автотехнічних експертиз та призвели до недостовірних висновків. З метою усунення зазначеного недоліку (неправильності) слідства необхідно провести відтворення обстановки та обставин події з використанням автобуса «ЛАЗ» (р.н.з. НОМЕР_1 ) із завантаженістю 15 пасажирами та розміщенням пасажирів у відповідності до показань ОСОБА_7 . Також судом з`ясовано, що, незважаючи на об`ємність матеріалів кримінальної справи, в них відсутня схема організації дорожнього руху на ділянці, де відбулась ДТП, відсутні дані про ширину смуги руху, по якій здійснював рух обвинувачений ОСОБА_7 , не встановлено та не досліджено вимоги до технічного тротуару, по якому здійснювала рух пішохід ОСОБА_11 . Усі ці дані підлягають з`ясуванню в ході проведення додаткових слідчих дій, на основі яких слід призначити необхідні судові експертизи.

Державний обвинувач прокурор ОСОБА_9 із вказаною постановою суду не погоджується та оскаржив її в апеляційному порядку. На переконання апелянта, висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи. Як стверджує прокурор, усі дані, які, як зазначив суд, необхідно додатково встановити, уже встановлені і ці дані зафіксовані протоколом огляду місця події, протоколом відтворення обстановки та обставин події, наведені у висновках проведених судових експертиз. Крім цього, обвинувач звертає увагу, що у своїй ухвалі суд першої інстанції оперує поняттям «технічний тротуар», однак таке визначення у нормативно-правових актах відсутнє, існує лише єдине поняття «тротуар», яке прописане в законодавстві. Також прокурор наголошує, що у цій же справі суд своєюб ухвалою від 07 листопада 2018 р. відмовив захиснику підсудного адвокату ОСОБА_12 у задоволенні клопотання про призначення комісійної судово-медичної та авто технічної експертизи. Тому, на думку апелянта,Ю посилання в оскаржуваній ухвалі на потребу у проведенні таких експертиз суперечить раніше зробленим судом висновкам. Крім цього, прокурор наголошує, що проведення окремих слідчих чи процесуальних дій, на необхідність чого вказує суд, можливо забезпечити шляхом надання в порядку ст.315-1 КПК України (1960 р.) судових доручень органу, який проводив розслідування. Потреби і підстав повертати за таких умов справу на додаткове розслідування немає. З урахуванням наведеного прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, а тому, просить її скасувати і повернути справу на новий судовий розгляд у той же суд в тому ж складі суду.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої державним обвинувачем апеляційної скарги, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 щодо обґрунтованості постанови місцевого суду і безпідставності апеляційних вимог сторони обвинувачення, вивчивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України (1960 р.) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Місцевим судом зазначених вимог закону не виконано, мотиви прийнятого рішення чітко не обгрунтовано, а процесуальних засобів, які надані чинним законодавством суду для можливого встановлення і перевірки додаткових відомостей у справі, не використано.

Так, суд не навів в оскаржуваній постанові переконливих аргументів про те, які існують перешкоди для надання в порядку ст.315-1 КПК України (1960 р.) судових доручень органу досудового розслідування для проведення, за потреби, відтворення обстановки та обставин події з участю свідків, судово-медичного експерта та статистів, призначення, в разі необхідності, відповідних експертиз, якщо попередньо проведені викликають сумніви, а також витребування додаткових доказів, які мають значення для справи.

Узагальнені твердження в оскаржуваній постанові про неповноту проведеного досудового слідства, а також безпідставне посилання на неможливість її усунення в ході судового розгляду, яке мотивоване лише потребою у проведенні відтворення обстановки та обставин події і призначення з урахуванням здобутих вихідних даних необхідних судових експертиз, реалізація чого можлива шляхом використання наданих суду процесуальних повноважень, свідчать про безпідставність ухваленого рішення, яке не може залишатись в силі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що кримінальну справу стосовно ОСОБА_7 у зв`язку із скасуванням постанови про направлення справи на додаткове розслідування слід повернути місцевому суду на новий судовий розгляд в тому ж складі суду.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід вжити належних заходів для повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, як це передбачено ст.275 КПК України (1960 р.), та з дотриманням вимог щодо розумності строків провадження прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції на даний час не встановлено.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367, 369, 370, 377, 379 КПК України (1960 р.), колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, - задоволити.
Постанову Галицького районного суду м. Львова від 26 грудня 2018 р., якою матеріали справи про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування, - скасувати, а справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції в тому ж складі суду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4