ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2308/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/116/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.126 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - обвинуваченого ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Тернопільської області на вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2019 року, яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сновидів Бучацького району Тернопільської області, проживає в АДРЕСА_1

засуджений за ч.1 ст.126 КК України із призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 49 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 833 гривні.

Відповідно до ст.ст.70,72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 45 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 765 гривень, призначене ОСОБА_5 вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2018 року, ухвалено виконувати самостійно.

Згідно вироку суду 19 листопада 2018 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у кімнаті житлового будинку по АДРЕСА_1 , під час конфлікту із ОСОБА_9 на ґрунті неприязних відносин умисно наніс останній два удари кулаком в ділянку грудної клітки та один удар кулаком в область обличчя, внаслідок чого завдав ОСОБА_9 фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Тернопільської області подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та фактичні дані, встановлені судом, просить вирок місцевого суду змінити у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.1 ст.126 КК України до штрафу в розмірі 49 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 833 гривні. На підставі ч.ч.1,4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2018 року у виді штрафу в розмірі 45 неоподаткованих мінімумів доходів громадян більш суворим покаранням за цим вироком визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 49 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 833 гривні.

Зокрема вказує, що оскільки обвинуваченим ОСОБА_5 вчинено злочин до постановлення попереднього вироку, то місцевий суд повинен був призначити остаточне покарання за правилами, передбаченими ч.ч.1,4 ст.70 КК України, та поглинути цим вироком покарання, призначене попереднім вироком або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Крім того, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів безпідставно застосував положення ст.72 КК України в частині недопустимості складення основного покарання у виді штрафу з іншими видами покарання, оскільки вид покарання в обох вироках однаковий штраф.

Разом з тим зазначає, що оскільки максимальне покарання, встановлене ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу, становить 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, то у даному випадку складання покарань із збільшенням неоподаткованих мінімумів доходів громадян на один (17 гривень) не є доцільним, а тому вважає за необхідне при призначенні покарання застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Заслухавши суддю доповідача, міркування прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та змінити вирок суду із зазначених у скарзі підстав, обвинуваченого ОСОБА_5 , який покладається на думку суду, представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , який заперечує щодо задоволення апеляційної скарги заступника прокурора області, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили.

Апеляційному оскарженню підлягають:

1) обвинувальні та виправдувальні вироки (з урахуванням особливостей щодо вироків, винесених за особливою процедурою, перелік яких визначено у ст. 394 КПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції (статті 342 - 345 КПК) з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити вирок або ухвалу без змін;

2) змінити вирок або ухвалу;

3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків, в тому числі п.2 ч.4 ст.374 КПК України, згідно якого у резолютивній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Відповідно до ст. 51 КПК України до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані різного виду покарання, перелік яких вказаний у цій статті.

У ст.50 КПК України зазначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду.

Згідно п.3 ч.1 ст.419 КПК України щодо змісту ухвали суду апеляційної інстанції у резолютивній частині ухвали зазначаються:

висновок суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги;

рішення щодо запобіжного заходу;

розподілу процесуальних витрат;

строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

З системного аналізу наведених норм закону вбачається, що призначення покарання, в тому числі за сукупністю злочинів, на підставі ч.4 ст.70 КК України, про що ставиться питання у апеляційній скарзі прокурора, можливо лише за вироком суду і аж ніяк не за ухвалою.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій вирок у випадках:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Слід зазначити, що наведений перелік випадків, коли суд апеляційної інстанції може скасувати вирок суду першої інстанції й ухвалити свій вирок, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Проте, є випадки неправильного застосування кримінального закону України, які тягнуть за собою скасування або зміну судового рішення і перелік таких випадків визначено у ст. 413 КПК України.

Отже, можна зробити висновок, що перелік випадків, визначений ч.1 ст. 420 КПК України, все ж таки не є вичерпним.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

При цьому скасування вироку суду першої інстанції і постановлення вироку апеляційним судом у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, допускається лише за умови, що в апеляційних скаргах прокурора, потерпілого чи його представника ставилось питання про скасування вироку саме з цих підстав.

Однак, як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, останній просить вирок місцевого суду в частині призначення покарання змінити, а не скасувати, та постановити новий, як це передбачено у п.3 ч.1 ст.407 КПК України.

Одним із завдань кримінальної процесуальної діяльності є правильне застосування норм закону України про кримінальну відповідальність. Неправильне застосування полягає в неправильному застосуванні норм як Особливої, так і Загальної частин КК, яке призвело до неправильної кваліфікації діяння; порушення правил призначення покарання; неправильного застосування норм, що визначають поняття злочину, строків давності та інших норм, що спричинило необґрунтоване засудження або виправдання підсудного, а також інші негативні наслідки.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність може бути пов`язано з призначенням покарання внаслідок:

а) недотримання правил призначення покарання за сукупністю злочинів або сукупністю вироків.

Застосування судом закону, який у цьому випадку не підлягає застосуванню, є порушенням засади законності (ст.9 КПК України).

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційний суд, враховуючи апеляційні вимоги прокурора, вправі лише постановити новий вирок, про що у апеляційній скарзі останнього питання не ставилось.

Вийти за межі апеляційної скарги в даному конкретному випадку суд не вправі, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407,409,412,413,415, 419 та 420 КПК України, колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Тернопільської області залишити без задоволення, а вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи