КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
особи, в інтересах якої
подано апеляційну скаргу ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08.10.2019 задоволено клопотання слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 , та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0001702 від 30.09.2019 на транспортний засіб марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично перебував у користуванні ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 автомобіль марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , із позбавленням користувача даного майна права на користування, розпорядження та його відчуження.
Зобов`язано ОСОБА_6 зберігати вищевказане майно за місцем його проживання: АДРЕСА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_6 за першої потреби органу досудового розслідування надати автомобіль марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , для проведення експертного дослідження.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив постановити ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчим під час тимчасового вилучення автомобіля не було надано копію протоколу собі, у якої вилучено майно.
Наданий на адвокатський запит протокол огляду місця події від 29.09.2019 не відповідає вимогам ст. 104 КПК України, оскільки не містить відомостей про послідовність дій, у ньому не зазначено, на якій підставі під час зупинки транспортного засобу проведено його огляд. У протоколі відсутня графа для зауважень та доповнень. Протокол не містить відомостей про всіх осіб, які були присутні під час проведення процесуальної дії; не зазначено повністю прізвище, ім`я та по-батькові присутнього спеціаліста; відсутні характеристики технічного засобу, за допомогою якого здійснювалась фіксація процесуальної дії, його серію, номер, марку, назву, та інші дані.
До клопотання про арешт майна слідчим не додано матеріали фотофіксації огляду місця події та постанову про визнання вилученого автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію речовими доказами. Вказану постанову надано лише у судовому засіданні 08.10.2019 під час розгляду клопотання.
Апелянт зазначав, що виходячи з диспозиції ст. 290 КК України, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не є предметом злочину за вказаною статтею, а тому не може бути визнано речовим доказом та на нього не може бути накладено арешт.
Крім того, посилався на недотримання слідчим передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України строків для звернення із клопотанням про арешт майна, оскільки майно вилучено 29.09.2019, тоді як з клопотанням про арешт автомобіля слідчий звернувся лише 02.10.2019. При цьому, питання про поновлення строку розгляду клопотання про арешт майна слідчим не порушувалось та слідчим суддею не розглядалось.
Автомобіль «Ауді А6» перебуває у користуванні ОСОБА_6 фактично з 2016 року та використовується ним для особистих потреб, а тому користувач не має наміру вчинити будь-яких дій з даним майном.
Підставою накладення арешту на автомобіль є необхідність збереження речових доказів, проте клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містять даних про те, які сліди містить на собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, або яким чином воно могло бути використане як знаряддя вчинення злочину.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліціїв Київській області перебуває кримінальне провадження № 0001702 від 30.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні, 30.09.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0001702 про те, що 29.09.2019 о 13 год. за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична виявлено автомобіль «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 зі слідами зміни номеру кузову (ЄО 23400).

Згідно протоколу огляду місця події старшого слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_11 від 29.09.2019, виявлено та вилучено: авто «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Постановою слідчого слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001702 від 30.09.2019 вилучений за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 30, транспортний засіб марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_2 .
02.10.2019 слідчий СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , звернувся із клопотанням до Ірпінського міського суду Київської області про накладення арешту на транспортний засіб марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично перебував у користуванні ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08.10.2019 задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт у кримінальному провадженні №0001702 від 30.09.2019 на транспортний засіб марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично перебував у користуванні ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя врахував правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, а тому вважав необхідним накласти арешт з метою збереження речових доказів, оскільки незастосування зазначеного заходу призведе до пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично перебував у користуванні ОСОБА_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , з тих підстав, що вилучений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в межах вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може зникнути або може бути пошкоджене чи можуть настати інші наслідки, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Крім того, як убачається з матеріалів судового провадження, та не заперечується учасниками судового розгляду, транспортний засіб марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 перебуває у власності ОСОБА_10 , та питання щодо накладення арешту на майно ОСОБА_6 слідчим суддею не вирішувалось.
Звертаючись із апеляційною скаргою, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 порушує питання про скасування арешту на транспортний засіб марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
Разом з тим, захисником ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 не доведено, що мало місце втручання у права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_6 , оскільки матеріали справи не містять даних про накладення арешту на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_6 .
Ураховуючи, що суд апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалуслідчого судді слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08 жовтня 2019 року, якою накладено арешт на транспортний засіб марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 автомобіль марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , із позбавленням користувача даного майна права на користування, розпорядження та його відчуження, зобов`язано ОСОБА_6 зберігати вищевказане майно за місцем його проживання: АДРЕСА_2 , та за першої потреби органу досудового розслідування надати автомобіль марки «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 для проведення експертного дослідження, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3