Справа № 171/518/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.06.2019 року м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове кримінальне провадження № 0000234 від 12.03.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосеменівка, Апостолівського району, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
07.03.2019, приблизно о 00 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 , знаходився біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, належного ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , через хвіртку зайшов на повністю огороджену по периметру парканом територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , де переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, таємно, умисно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, викрав будівельну тачку (по типу АТЕК) двохколісну, об`ємом 130л, максимальною вагою 300 кг, вартістю 1632грн.28 коп., металевий лом довжиною 1,6 м, діаметром 26 мм, вартістю 220 грн., металеву рейку по типу Р40 довжиною 1,5м, вартістю 576 грн., саморобну платформу для накувальні, вартістю 141грн.89 коп., що знаходились на подвір`ї вищевказаного будинку, які належать потерпілій ОСОБА_6 , спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 2570грн.17коп., після чого разом з викраденим майном ОСОБА_5 , з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене на свою користь.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні вказаного злочину визнав повністю, не оспорює обставини викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що 07 березня 2019 року йшов городами та через хвіртку зайшов до раніше йому знайомої ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . На території подвір`я побачив тачку та металеві вироби, загрузивши їх в тачку покотив до свого будинку. Наступного дня здав викрадені речі на пункт прийому металобрухту, а отримані кошти витратив на власні потреби. Заподіяну шкоду відшкодував в повному обсязі, щиро кається. У потерпілої просив вибачення.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про проведення судового розгляду без її участі.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до висновку, що його дії правильно кваліфіковано на досудовому слідстві та в його діях має місце склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Обговорюючи питання про міру та вид покарання обвинуваченого по кримінальному провадженню, суд керується ст.65 КК України та приймає до уваги ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, а також ті обставини, що обвинувачений винуватість визнав повністю, у вчиненому розкаявся, відшкодував завдану майнову шкоду, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Таким чином, з врахуванням вищевикладених обставин, особи обвинуваченого, ступеню тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставин, те що ОСОБА_5 , раніше не судимий, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України щире каяття, та обставин, які обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про те, чи повинен обвинувачений відбувати покарання у вигляді позбавлення волі, суд враховує пом`якшуючі вину обставини: вину визнав повністю, в скоєному розкаявся і вважає можливим звільнити його від відбування покарання, призначивши йому іспитовий строк із застосуванням до нього ст.ст.75, 76 КК України.

Питання про речові докази по кримінальному провадженню суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винуватим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на Апостолівський РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

Іспитовий строк обчислюється відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню: будівельну тачку (пошкоджену), металевий лом залишити за належністю законному власнику.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1