Справа № 576/1392/19
Провадження №1-кп/576/253/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Глухів
Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухові кримінальне провадження № 0000061 від 22.06.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, не одруженого, освіта середня спеціальна, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 28.02.2014 року Кілійським районним судом Одеської області за ч.1 ст.186 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.,
- 25.01.2018 року Голосіївським районним судом м. Київ за ч.1 ст. 309 КК України до 2 місяців арешту,
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 13.10.2016 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на строкову військову службу, а 19.10.2017 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 30-РС від 19.10.2017 року зарахований у добровільному порядку на військову службу за контрактом у вказаній військовій частині, що дислокується у АДРЕСА_3 .

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 120 від 06.05.2019 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого стрільця 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 13.10.2016 року, тобто з дня зарахування до списків особового складу військової частини, солдат ОСОБА_4 розпочав проходити військову службу.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Поняття особливий період міститься в абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.02.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно із встановленим у військовій частині НОМЕР_2 розпорядком дня, військовослужбовці за контрактом мають право обирати місце проживання за межами військової частини під час проходження військової служби. Робочий день розпочинається о 9.00 год. ранку та закінчується о 20.00 год., весь інший час військовослужбовці за контрактом перебувають за межами військової частини.

Однак, в порушення вищевказаних норм законодавства України, солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, без поважних на те причин, без наказу та дозволу відповідних командирів і начальників, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, будучи придатним для проходження військової служби, в умовах особливого періоду 13.05.2019 року о 09.00 год. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , та був відсутній на військовій службі до 20.06.2019 року включно.

У період відсутності на військовій службі солдат ОСОБА_4 перебував за місцем фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до військової частини НОМЕР_2 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

21.06.2019 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_2 , а в подальшому до військової прокуратури Сумського гарнізону із зізнанням, чим припинив протиправну діяльність.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України є триваючим, воно вважається припиненим, зокрема, з моменту з`явлення особи із зізнанням до органу досудового розслідування, таким чином злочинне діяння останнього 20.06.2019 року припинено, та злочин завершено.

Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_2 у період з 13.05.2019 року по 20.06.2019 року включно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю та пояснив, що 13.05.2019 року посварився зі своєю дівчиною і поїхав до неї в Житомирську область, пізніше поїхав в Одеську область, але потім все усвідомив і 20.06.2019 року повернувся до військової частини.

За згодою обвинуваченого та прокурора, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд прийняв до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, докази, які ніким не оспорювались, та прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки фактичні обставини скоєного, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій учасниками судового провадження не оспорюються.

Оцінюючи зібрані по справі та перевірені докази, суд дійшов висновку, що інкриміноване ОСОБА_4 діяння повністю доведено і його слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ,суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, негативно характеризується за місцем проходження служби; наявність обставин, що пом`якшують, та відсутність обставин, що обтяжують покарання; стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, у зв`язку з чим, вважає за необхідне призначити обвинуваченому мінімальне покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі.
В рішенні «Бемер проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
Виходячи із зазначеного, відношення обвинуваченого до скоєного, даних про його особу: свою вину визнав повністю, сам в добровільному порядку повернувся до військової частини для подальшого проходження служби, щиро покаявся, враховуючи наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його належною поведінкою органом пробації під час звільнення від відбування покарання з встановленням іспитового строку відносно основного покарання на підставі статті 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених статтею 76 КК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати на проведення судових експертиз та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.
Початок іспитового строку обраховувати з 15 серпня 2019 року.
Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1