Справа № 461/9526/18
Провадження № 1-кс/461/8773/19
УХВАЛА

09.12.2019 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні у м. Львові клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000645 від 15 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2019 року адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним клопотанням, у якому просив скасувати арешт автомобіля DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; скасувати заборону відчуження, ремонту та експлуатації автомобіля; зобов`язати слідчого повернути автомобіль; витрати пов`язані зі зберіганням автомобіля покласти на орган досудового розслідування. Свої вимоги мотивував тим, що у провадженні ГУ Національної поліції у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 0000645 за фактом ДТП, що мало місце 15 грудня 2018 року на 436 кілометрі автодороги Мукачево-Івано-Фаранківськ-Рогатин-Львів за участі автомобіля DAEWOO LANOS. Ухвалою слідчого судді від 18 грудня 2018 року на автомобіль DAEWOO LANOS було накладено арешт. З транспортним засобом на даний час проведені всі необхідні експертизи, підозра про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 не повідомлялася. Вважає, що потреби у подальшому арешті майна відпали.
В судовому засіданні ОСОБА_3 просив суд задовольнити клопотання та скасувати арешт транспортного засобу. Зазначив, що йому про підозру у вчиненні злочину оголошено не було, тому підстави для подальшого утримання автомобіля відсутні.
Слідчий до суду не прибув, хоча ГУ Національної поліції у Львівській області було належним чином повідомлене про дату, час та місце розгляду справи.
Суд, вислухавши заявника, дослідивши надані матеріали клопотання, приходить до висновку, що таке задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Положення статей 317 та 319 ЦК України визначають зміст права власності, зокрема, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
За правилами ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З матеріалів клопотання, яке подане адвокатом ОСОБА_4 , вбачається, що на момент ДТП автомобілем DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , керував ОСОБА_3 , крім того, на його ім`я оформлений страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Проте вказані документи не доводять поза розумним сумнівом факт володіння автомобілем, вказуючи лише на користування ним. При цьому суду не надано документа, який підтверджує право власності на автомобіль, інших доказів, які б свідчили про володіння ОСОБА_3 транспортним засобом на постійній основі.
Відтак, суд вважає, що ОСОБА_3 не є суб`єктом подання клопотання про скасування арешту майна у розумінні ст. 174 КПК України, а тому у задоволенні його клопотання відмовляє.
Керуючись ст.ст. 174, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна.
Повний текст ухвали проголошений 11 грудня 2019 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1