Ухвала

22 липня 2019 року
м. Київ
Справа № 315/793/16-к
Провадження № 51-3062 ск 19
Верховний Суд колегією суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 6 грудня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 6 травня 2019 року,
встановив:
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 06 грудня 2018 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Полтавської області від 7 грудня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 14 липня 2005 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 6 травня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушила питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
26 червня 2019 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду касаційну скаргу захисника через її невідповідність вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах установленого строку захисник ОСОБА_4 направила нову касаційну скаргу, проте приписів ст. 427 КПК знову не дотрималась, недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунула.

Так, посилаючись у касаційній скарзі на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, захисник не вказала у чому конкретно з огляду на положення ст. 412, ст. 413 КПК полягають такі порушення при розгляді судами першої й апеляційної інстанції кримінального провадження в порядку глави 34 КПК, що було б підставою для скасування оспорюваних рішень, а також не обґрунтувала в аспекті ст. 459 КПКнаявність нововиявлених обставин, питання щодо яких вирішувалося у цьому провадженні.

Натомість, як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та інші порушення, допущені, на її думку, при постановлені вироку Апеляційного суду Полтавської області від 7 грудня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 14 липня 2005 року, які за змістом ч. 2 ст. 459 КПК не належать до нововиявлених і в даному випадку не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Відсутність у касаційній скарзі належного обґрунтування касаційних вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає поверненню.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 6 грудня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 6 травня 2019 року повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3