Справа № 448/930/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/735/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки, призначеного вироком Мостиського районного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що зважаючи на той факт, що ОСОБА_6 був засуджений за тяжкий необережний злочин, строк додаткового покарання повинен обчислюватись з моменту фактичного відбуття основного покарання, тобто з 26.12.2018 року (дата набрання ухвалою суду від 06.12.2018 року законної сили про звільнення умовно-достроково від відбування основного покарання). На момент звернення до суду та розгляду судом клопотання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання не пройшло половини відведеного законом строку відбуття додаткового покарання, а тому суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 , ще не набув права на умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Не погоджуючись із даною ухвалою засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та звільнити його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, призначеного вироком Мостиського районного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року на невідбутий термін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції винесене рішення, яке очевидно не відповідає його особі, адже з характеристика наданої Виконавчим комітетом Мостиської Міської Ради Львівської старости, 5, де вказано, що він в громадських місцях вміє керувати своїми емоціями, уважний до старших, грає у футбол і зауважень до мене немає, а також характеристику з місця роботи від ФОП ОСОБА_8 де зазначено, що він не курить, не вживає спиртні напої та інших одурманюючих засобів. Підкреслює, що суд першої інстанції не врахував його особу, необережну форму вини, його умовно-дострокове звільнення від основного покарання та більше строку додаткового покарання, характеристику з місця роботи та проживання, а також і те, що він позитивно зарекомендував себе під час перебування на обліку.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.
Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Частинами 1, 2 ст. 81 КК України визначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно п.1 ч.3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
При цьому, згідно п.1 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 55 КК України строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.
В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутної частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання.
В пункті 7 вищевказаної Постанови зазначено, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Позбавлення права займатися певною діяльністю є видом кримінального покарання, відповідно до якого особі забороняється займатися певною діяльністю, наприклад, керувати транспортним засобом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Мостиського районного суду Львівської області від 19.11.2015 року за ч.2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4-и роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2-а роки. Вчинений ОСОБА_6 злочин, у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином вчиненим з необережності.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 31.03.2016 року вищезазначений вирок Мостиського районного суду від 19.11.2015 року відносно ОСОБА_6 , залишено без змін.
Згідно ухвали Галицького районного суду м.Львова від 28.09.2017р. засудженому ОСОБА_6 замінено невідбуту частину основного покарання на більш м`яке покарання у виді виправних робіт строком 2-а роки з відрахуванням 20 відсотків від заробітної плати в дохід держави.
Окрім цього, ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 06.12.2018 року клопотання засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування основного і додаткового покарання задоволено частково.
Так, ОСОБА_6 , засудженого вироком Мостиського районного суду Львівської області від 19.11.2015 року, з урахуванням ухвали Галицького районного суду м.Львова від 28.09.2017 року, звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді виправних робіт на невідбутий строк 10 місяців 24 днів та відмовлено в задоволенні клопотання в частині звільнення умовно-достроково від відбуття додаткового покарання. Вищенаведена ухвала суду набрала законної сили 26.12.2018 року.
Таким чином, приймаючи рішення суд першої інстанції вірно врахував, що на момент звернення до суду та розгляду судом клопотання про умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання не пройшло половини відведеного законом строку відбуття додаткового покарання, а тому засуджений ОСОБА_6 ще не набув права на умовно-дострокове звільнення від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про незаконність судового рішення, а також те, що судом першої інстанції винесене рішення, яке очевидно не відповідає його особі, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, такі дані були в розпорядженні суду при розгляді клопотання по суті й досліджувались судом, а викладені в ухвалі суду висновки зроблені на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 не набув права на умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, а тому ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 18 липня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4