ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/2421/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186, ч.2 ст.153 КК України
УХВАЛА
Іменем України

25 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргоюобвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2019р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою суд задовольнив клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 . Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 залишено без змін у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 09.08.2019 року.
Суд першої інстанції прийнявши вищевказане рішення вказав, що розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням наведених в ухвалі ознак, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду.

Посилаючись на сталу практику правозастосування, суд зазначив, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приведених обставин, суд прийшов до висновку про доведеність наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України і підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати зв`язку з істотними порушенням судом вимог Європейського суду з прав людини , Європейської Конвенції про захист прав людини, Конституції та Кримінального процесуального кодексу та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на будь-який інший.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав рішення суду правомірним і просив залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як випливає зі змісту ухвали (т.1 а.с.15-16) у судовому засіданні прокурор кримінального провадження заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Отже, з наведеної норми колегія суддів робить висновок, що обов`язок доводити необхідність застосування тримання під вартою покладається чинним процесуальним законодавством виключно на прокурора.
З урахуванням вищезазначеної норми та виходячи з положень передбачених ч.ч.3, 6 ст.22 КПК України які передбачають, що під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, колегія суддів приходить до висновку про відсутність процесуальних порушень які були підставами для скасування чи зміни судового рішення.
Оцінюючи обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що висновки суду підтверджуються доказами дослідженими у судовому засіданні.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий у тому числі 24.10.2006р. Євпаторійським міським судом АР Крим за ч.2 ст.187, ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.15, ч.2 ст.152, ч.3 ст.185, ч.2 ст.152, ст.70 КК України до 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого належного йому майна, звільненого з місць позбавлення волі 10.11.2017р. по відбуттю покарання, а 26.03.2018р. Московським відділом поліції ГУНП в Харківській області вже знову притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185 КК України.

З обвинувального акту (т.1 а.с.2-5) вбачається, що ОСОБА_7 інкримінуються нові злочини, які він вчинив 13.04.2018р. тобто менш ніж за півроку після свого звільнення.

При цьому, нові злочини є аналогічними тим злочинам за які він вже відбував покарання.

Звідси, оскільки прокурор довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим КПК України, а колегією суддів не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення то слід прийти до висновку, що ухвалу суду необхідно залишити без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 408-409, 419КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2019р. відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді