ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 623/1487/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2259/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , без участі потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою потерпілих на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 04 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 04 2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюм, Харківської області, громадянин України, маючий професійно-технічну освіту, одружений, маючий на утриманні одну неповнолітню дитину, приватний підприємець, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень та йому призначено покарання:

за ч.1 ст.125 КК України 100 годин громадських робіт,
за ч.2 ст.125 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 1(одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього ч.1 ст. 76 КК України обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування цивільного позову щодо матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування та правову допомогу - 2985,84 грн., щодо моральної шкоди - 3000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування цивільного позову щодо матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування та правову допомогу - 4491,87 грн., щодо моральної шкоди - 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі комунального закладу охорони здоров`я Ізюмської міської ради Харківської області "Ізюмська центральна міська лікарня" - 9587,55 грн., витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 17.04.2018, близько 08-00 години, знаходячись біля торгового контейнеру № 92, розташованого на Центральному ринку по вул. К. Орлова в м. Ізюмі Харківської обл., на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, в ході сварки з ОСОБА_8 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень останній, завдав ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в обличчя, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на лівій щоці біля вушної ділянки, які відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.
Крім того, 19.04.2018, близько 07 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля торгового контейнеру № 92, розташованого на Центральному ринку по вул. К. Орлова в м. Ізюмі Харківської обл., на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, в ході сварки з ОСОБА_9 , маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень останньому, завдав ОСОБА_9 декілька ударів кулаками правої та лівої рук в обличчя, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді закритого двобічного перелому кісток носа зі зміщенням відламків, яке відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 та стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 3000 та 5000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та стягнути з останнього на користь ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн., а на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн.
В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на неповноту судового розгляду, не з`ясування та неврахування судом першої інстанції всіх обставин вчинення злочину, у результаті чого призначене покарання вважають не достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того вказують, що заявлена ними в цивільному позові матеріальна шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі, оскільки заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілих та їх моральні страждання.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

Потерпіла ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілих.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи апелянта, думку прокурора щодо поданої апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілих підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні злочинів ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності до ст.404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Що стосується доводів апелянтів про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції зазначених вимог дотримався, врахувавши, що обвинувачений скоїв злочини невеликої тяжкості, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

І хоча обвинувачений свою вину у скоєному не визнав, проте матеріали справи містять висновок досудової доповіді Ізюмського МРВ з питань пробації про можливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк.

Всі зазначені вище обставини були враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що висновки суду першої інстанції поряд із встановленими під час апеляційного розгляду даними свідчать про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства та без обмеження його волі.

Що стосується апеляційних вимог в частині неправильності вирішення питання щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Як передбачено частиною 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Вироком районного суду частково задоволено цивільний позов потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди та стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 3000 грн., а на користь ОСОБА_9 у сумі 5000 грн.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_8 внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у виді крововиливу на лівій щоці біля вушної ділянки, які згідно висновку експерта № 136-ІЗ/18 від 11.05.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тілесне ушкодження у виді закритого двобічного перелому кісток носа зі зміщенням відламків, та відповідно до висновку експерта № 137-ІЗ/18 від 11.05.218 року є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Висновки суду першої інстанції щодо стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_9 моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що зроблені з урахуванням доказів, що містяться у матеріалах справи та виходячи з принципів розумності та виваженості, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги в частині їх збільшення колегія судді не вбачає.

Що стосується потерпілої ОСОБА_9 , то суд першої інстанції не врахував, що внаслідок вчинених злочинів, уклад життя потерпілої змінився, вона відчуває образу та сором, дискомфорт від зустрічей з друзями та сусідами, її переслідують відчуття тривоги та душевний неспокій.
Тому з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, сума відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 підлягає збільшенню.
Враховуючи викладене, на підставі положень ст. 408 КПК України, з урахуванням того, що це не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікацію кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку суду та збільшення суми моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_7 на коритсь ОСОБА_8 .

Порушень кримінального процесуального законодавства при розгляді справи судом першої інстанції, які б тягнули безумовне скасування рішення суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст.392, 393, 404, 405, ч.1 ст. 407,418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 04 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - змінити.

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4