печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, в інтересах якої подано скаргу адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону юстиції ОСОБА_6 від 05 квітня 2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000012 від 10.02.2017, -

В С Т А Н О В И В :
26.04.2018 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону юстиції ОСОБА_6 від 05 квітня 2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000012 від 10.02.2017.
В обґрунтування скарги адвокат зазначає, що вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню як наслідок її незаконності та необґрунтованості та просить зобов`язати слідчого вчинити дії вказані в клопотанні.
Представник особи, яка подала скаргу в судовому засіданні скаргу підтримав, посилаючись на викладені в ній доводи. Просив скаргу задовольнити в повному обсязі. Зазначивши, що оскаржувана постанова, щодо відмови в задоволенні клопотання безпосередньо суперечить закону та порушує право його підзахисного на захист, а тому просив оскаржувану постанову скасувати в повному обсязі.
Прокурор у судовому засіданні щодо вимог означених у скарзі заперечував, вказав, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.
Вивчивши скаргу, заслухавши позицію учасників розгляду, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.
Відповідно до положень ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
На стадії досудового розслідування особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником можуть бути оскарженні рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, що встановлено п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Як вбачається із скарги та долучених до неї матеріалів, Військовою прокуратурою Чернігівського гарнізону здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000012 від 10.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України.
До військової прокуратури Чернігівського гарнізону надійшло клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про виконання слідчих та процесуальних дій.
В клопотанні ініціюється питання витребування з Голосіївської медико- соціальної експертної комісії та Центральної військово-лікарської комісії медичних документів, на підставі яких ОСОБА_5 встановлено групу інвалідності та досліджено питання зв`язку такого захворювання з проходженням військової служби. Також, зазначається про необхідність огляду зазначених документів.
Постановою прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону юстиції ОСОБА_6 від 05 квітня 2019 року частково відмовлено в задоволенні вказаного клопотання., а саме задоволено в частині Витребувати з Голосіївської медико-соціальної експертної комісії, Центральної військово-лікарської комісії медичні документи щодо медичного огляду, лікування ОСОБА_5 , витребувати копію медичної книжки ОСОБА_5 . Провести огляд вказаних документів. З військової частини НОМЕР_1 витребувати інформацію про результати інвентаризації медичного майна, препаратів, наявності фактів їх втрат та нестач. В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити, з підстав, наведених в описовій частині даної постанови.
Так, на слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та в даному конкретному випадку зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.
При дослідженні матеріалів провадження та клопотання сторони захисту, за результатами якого прокурором прийнято рішення про часткову відмову у його задоволенні, встановлено, що викладені в клопотанні вимоги відносяться до слідчих дій в розумінні ст. 220 КПК України.
Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відтак вказана скарга подана повноважною особою, у визначений законом спосіб та слідчий суддя вважає за необхідне поновити строк на звернення до слідчого судді з метою виконання завдання кримінального провадження.
Так, при дослідженні оскаржуваної постанови, встановлено, що в обґрунтування відмови в задоволенні клопотання, слідчий вказав, що сторона захисту відповідно до ч. 3 ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання відомостей, в тому числі від фізичних осіб.
Проте, вказані доводи на думки слідчого судді являються хибними.
Так, частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 93 КПК України зазначено, що сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Частиною 1 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 2 ст. 223 КПК України).
Вказані норми кримінального процесуального законодавства наряду з обставинами, які являються предметом дослідження у кримінальному провадженні №0000012 від 10.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України, спростовують доводи прокурора, що покладені в обґрунтування підстав для відмови задоволенні клопотання та як наслідок свідчить, що вказане рішення не узгоджується з нормами кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
А відтак, відмова слідчого у задоволенні клопотання про здійснення слідчих дій, що заявлено представником потерпілого, не обґрунтована та перешкоджає встановленню істини у даному кримінальному провадженні, оскільки першочерговим завданням кримінального провадження є захист та охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, що встановлено ст. 2 КПК України, для всебічного, об`єктивного та неупередженого встановлення всіх важливих обставин у справі, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Нормою ч. 6 ст. 223 КПК України передбачено, що слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній.
Під час проведення такої слідчої (розшукової) дії присутні особи, що її ініціювали, мають право ставити питання, висловлювати свої пропозиції, зауваження та заперечення щодо порядку проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, які заносяться до протоколу.
Наряду з викладеним, всупереч вимогам ст. 110 КПК України, оскаржувана стороною захисту постанова прокурора є немотивованою.
Враховуючи означене, приходжу до висновку про незаконність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2,7, 9, 223, 220, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону юстиції ОСОБА_6 від 05 квітня 2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000012 від 10.02.2017 задовольнити.
Поновити строк на оскарження процесуального рішення прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону юстиції ОСОБА_6 від 05 квітня 2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання.
Скасувати постанову прокурора військової прокуратури Чернігівського гарнізону юстиції ОСОБА_6 від 05 квітня 2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000012 від 10.02.2017.
Зобов`язати уповноважену особу, яка здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000012 від 10.02.2017 повторно розглянути клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 № 233 від 26.03.2019 .
Повний текст ухвали буде виготовлений і проголошений о 10:00 год. 28 травня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1