Дата документу 03.06.2019
Справа № 334/4198/19
Провадження № 1-кс/334/1952/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 ,

слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4

розглянув винесене в кримінальному провадженні № 0001899 від 31 травня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, клопотання про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
30.05.2019року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України 7 у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено автомобіль «DAEWOO LANOS» в кузові білого кольору д.р.з. НОМЕР_1 з ознаками підробки номера кузова.

За вказаним фактом СВ Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0001899 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

В ході досудового розслідування, в якості свідка був допитаний працівник патрульної поліції ОСОБА_6 , який повідомив, що 30.05.2019 під час патрулювання у складі екіпажу 151 разом з капітаном поліції ОСОБА_7 , близько 09:30 за адресою: м . Запоріжжя, вул. Незалежної України 7, був зупинений автомобіль «DAEWOO LANOS» в кузові білого кольору д.р.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , 1990 р.н. Під час перевірки документів було виявлено що кузов вказаного ТЗ та салон не відповідає року випуску ТЗ, який зазначений в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Також виявлено, що на швах панелі, де знаходиться номер кузова, наявні сліди кустарного переварювання.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «DAEWOO» моделі «LANOS» серії НОМЕР_2 р.н. НОМЕР_1 є власністю ОСОБА_9 , що мешкає у АДРЕСА_1 , але відповідно до договору оренди, користувачем є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Забезпечення арешту та доступу до автомобілю «DAEWOO LANOS» в кузові білого кольору д.р.з. НОМЕР_1 що перебуває у власності ОСОБА_9 , необхідно для проведення на стадії досудового розслідування першочергових слідчих дій, судової криміналістичної експертизи, та з метою з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме з`ясування чи піддавався зміненню первинний заводський ідентифікаційний номер кузову вищезазначеного автомобіля, та чи були внесені зміни в свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля.

Клопотання слідчого, узгодженого із прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 3, оформлене відповідно до вимог ст. 171 Кримінального процесуального кодексу України.

Слідчий у судовому засіданні підтримав вимоги свого клопотання.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого.

Вислухавши доводи та пояснення слідчого, думку прокурора, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання слідчого, виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що в провадженні слідчого відділу Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001899 від 31.05.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна (п. 7 ч. 2ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1ст. 173 КПК України).

Доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення та відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, а тому клопотання про арешти майна підлягає частковому задоволенню.

Так, ч. 4 ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності.

У п.47та п.49рішення Європейського суду з прав людини від 22.11.2007року (набуло статус остаточного 22.02.2008року) у справі «Україна Тюмень» проти України» (заява № 22603/02) зазначено, що стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: "перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.... Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі" (наприклад, рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» (Jahn and Others v. Germany), № 46720/99, №72203/01 та № 72552/01, параграф 78, ECHR 2005-...).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції» від 25 червня 1996 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» (заява № 25701/94), «Малама проти Греції» (заява № 43622/98), «Україна Тюмень» проти України» (заява № 22603/02), констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію "законів".

Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Таким чином, слідчий суддя, при вирішені питання щодо арешту майна, враховує наслідки для власника та володільця, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає доцільним накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль шляхом позбавлення права власників майна та володільця на відчуження та розпорядження ним, що не позбавляє останніх права користування цим майном.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 110, 132, 170, 173, 175, 309, 369, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про арешт майна - задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «DAEWOO LANOS» в кузові білого кольору д.р.з. НОМЕР_1 ; технічний паспорт на автомобіль марки «DAEWOO» моделі «LANOS» серії НОМЕР_2 р.н. НОМЕР_1 ; ключі від автомобілю, які містять на собі сліди кримінального правопорушення, шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження, власника та особи, яка фактично користувалась зазначеним автомобілем.

Автомобіль марки «DAEWOO LANOS» в кузові білого кольору д.р.з. НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 , який мешкає у АДРЕСА_1 віддати на відповідальне зберігання ОСОБА_9 .

Покласти на ОСОБА_9 , обов`язок забезпечити зберігання автомобіля марки «DAEWOO LANOS» в кузові білого кольору д.р.з. НОМЕР_1 , попередивши останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 Кримінального кодексу України.

В іншій частині клопотання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1