Справа №487/5690/19
Провадження №1-кс/487/8872/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2019 року слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2019 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва у кримінальному провадженні № 0002814 від 05.09.2019 року.

Вимоги клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2019 року накладено арешт на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Вважає, що на теперішній час арешт майна порушує його права як власника щодо користування та розпорядження своїм майном. В ході досудового розслідування кримінального провадження № 0002814 за ст. 190 КК України не встановлено подію злочину, спірна квартира не є об`єктом злочину, не відповідає жодному із критеріїв передбачених ст.98 КПК України, жодної особи не повідомлено про підозру.

В судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримав, наполягав на його задоволенні.

В судовому засіданні слідчий заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення заявника, слідчого, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Із матеріалів клопотання встановлено, що 16.08.2019 року слідчий СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 в рамка здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості про вчинення якого внесені до ЄРДР за № 0002814 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , з метою запобігання привласнення даної квартири невідомими особами злочинним шляхом.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2019 року в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 02.07.2003 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 .

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частинами першою, другою та четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснення. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадку та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Враховуючи передбачені КПК України розумні строки досудового слідства, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, і з метою недопущення порушення прав власника майна, заявлене клопотання ОСОБА_3 слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 169 КПК України. тимчасово вилучене майно повертається особі. у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

Керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2019 року, на майно а саме : квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1