Провадження № 11-кп/4820/363/19
Справа № 685/1698/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000324 від 22 жовтня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Білогірського районного суду від 26 березня 2019 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 09 лютого 1982 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 142, ч. 2 ст. 206, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 5 років позбавлення волі, звільнений 24 липня 1985 року умовно-достроково, невідбутий термін 1 рік 5 місяців 21 день;

- 16 грудня 1991 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі, звільнений 18 червня 1994 року по відбуттю терміну покарання;

- 20 листопада 1996 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 року) на 5 років позбавлення волі, звільнений 19 липня 2001 року по відбуттю терміну покарання;

- 09 липня 2002 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

- 27 листопада 2002 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений 08 листопада 2004 року умовно-достроково, невідбутий термін 9 місяців 30 днів;

- 29 листопада 2006 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 04 червня 2008 року умовно-достроково, невідбутий термін 9 місяців 29 днів;

- 15 січня 2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

- 17 квітня 2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 16 липня 2013 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 1 місяць 10 днів позбавлення волі;

- 13 жовтня 2014 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 393 КК України на 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 21 квітня 2017 року із заміною невідбутої частини покарання на 240 годин громадських робіт, невідбутий термін 8 місяців 20 днів,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки два місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 572 гривні процесуальних витрат на залучення експерта.

Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст.100 КПК України.

За вироком суду, 05 жовтня 2018 року біля 11 год. 00 хв. ОСОБА_7 , зайшовши на територію домогосподарства по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою крадіжки чужого майна, за допомогою ключа, який був у в`язці ключів, що знаходилась на підвіконні будинку, відкрив замок вхідних дверей та через двері проник до житлового будинку, звідки таємно викрав належний ОСОБА_9 бувший у використанні мобільний телефон марки «ASUS» моделі Zenfone 3 Max вартістю 1729 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити, призначивши покарання без реального його відбуття на підставі положень ст.75 КК України.
Свої вимоги аргументує тим, що призначене йому покарання є надто суворим та несправедливим.
Зазначає про неврахування судом першої інстанції добровільного усунення ним заподіяння шкоди, визнання вини, сприяння у розкритті злочину.
Звертає увагу і на позицію потерпілого, який не має до нього жодних претензій та не бажає призначення йому реального покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з підстав наведених у ній, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, в якій фактичні обставини та правова кваліфікація дій обвинуваченого не оскаржуються.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченому покарання з врахуванням положень ст.75 КК України, оскільки покарання ОСОБА_7 у виді та в розмірі, визначеному вироком місцевого суду, належним чином мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, за правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинений злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових злочинів.

Покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, є законним та справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, а тому підстав вважати призначене покарання надмірно суворим, про що зазначається у апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачається.

Призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд виходив із того, що ОСОБА_7 в минулому неодноразово засуджувався за вчинення аналогічних злочинів проти власності, відбував реальні покарання за ними, однак належних для себе висновків не зробив та продовжував вчиняти нові умисні злочини, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та схильність до вчинення суспільно небезпечних діянь.

Такі обставини дають підстави колегії суддів вважати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Приймаючи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначена ОСОБА_7 форма відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною протиправному діянню, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, місцевим судом під час призначення обвинуваченому форми відбування покарання, враховувалися обставини, якими обґрунтовуються апеляційні вимоги сторони захисту, з відповідною їх оцінкою.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, визнав вину у скоєному та сприяв слідству в розкритті злочину.

Враховано місцевим судом і позицію потерпілого, який жодних претензій до обвинуваченого не мав та просив його суворо не карати.

Вказані обставини стали підставою для призначення обвинуваченому практично мінімально можливого покарання, передбаченого у санкції інкримінованого йому злочину.

В свою чергу, стороною захисту не наведено переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене ОСОБА_7 покарання є неправильним, явно несправедливим через його суворість, та того, що саме застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням забезпечить його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, з огляду на таку усталену поведінку обвинуваченого у поєднанні з його негативною характеристикою, викладеною у досудовій доповіді, яка свідчить про схильність останнього до правопорушень та очевидне небажання стати на шлях виправлення, висновок місцевого суду про неможливість досягти мети виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є обґрунтованим, а призначене майже у мінімальних межах санкції ч.3 ст.185 КК покарання справедливим.

Твердження обвинуваченого та його захисника про неврахування судом першої інстанції такої пом`якшуючої покарання обставини як добровільне усунення заподіяної шкоди, не заслуговує на увагу, так як викрадений телефон обвинувачений повернув працівникам поліції лише під час огляду приміщення (а.м.с.31). Зазначене свідчить про відсутність факту добровільного відшкодування завданих збитків або усунення ним заподіяної шкоди.

Натомість, позиція потерпілого, на яку звертає увагу апелянт, щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Також така висловлена позиція не обмежує потерпілого у можливостях подальшого оскарження до суду вищого рівня законності й обґрунтованості вироку у частині вирішення вказаних питань у тому числі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судом першої інстанції при розгляді провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4