Справа № 152/1339/18
В И Р О К
іменем України

18 червня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/1339/18
Провадження №1-кп/152/26/19

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинувальним актом від 18.09.2018 року та угоду про примирення у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 18.08.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бар Вінницької області, фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання у паспорті громадянина України не зазначене, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого 07.03.2012 року Барським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.186, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; 28.03.2013 року звільненого від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на строк шість місяців чотирнадцять днів з Літинської ВК-123 на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 20.03.2013 року, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
начальника Шаргородського відділу
Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасника судового провадження:
потерпілої ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення крадіжки, зокрема, 07.03.2012 року Барським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.186, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, 13.08.2018 року приблизно о 13 годині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , помітивши, як ОСОБА_5 в одній із кімнат будинку із шафи діставала грошові кошти, а потім поставила їх назад, вирішив викрасти вказані грошові кошти. Після цього, скориставшись тим, що ОСОБА_5 вийшла з будинку на подвір`я домоволодіння, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу викрав із шафи в одній із кімнат будинку 1400 грн., що належать ОСОБА_5 , залишивши місце злочину, розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд. Своїми злочинними діями обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 збитків на загальну суму 1400 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно.

Під час досудового розслідування 18.09.2018 року між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 за ініціативою підозрюваного було укладено угоду про примирення у кримінальному провадженні №0000211, яка надійшла до суду 24.09.2018 року і яка відповідає вимогам ст.471 КПК України.

З означеної угоди від 18.09.2018 року вбачається, що її сторони підозрюваний ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000211 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення; його правової кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, яка ніким не оспорюється; ОСОБА_3 повністю, беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненому злочині; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_3 обставини його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, і обтяжуючу покарання ОСОБА_3 обставину вчинення злочину, будучи в стані алкогольного сп`яніння; визначили розмір шкоди, заподіяної потерпілій внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 в сумі 1400 грн., та розмір відшкодованої під час досудового розслідування шкоди в сумі 1400 грн.; узгодили призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на один рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Сторони угоди надали згоду на призначення узгодженого покарання.

Також, в угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

У відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення; характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом, із звільненням від відбування покарання, тобто із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про примирення, добровільно у період досудового розслідування відшкодував збитки, заподіяні потерпілій, повернувши грошові кошти у розмірі викрадених 1400 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 13.08.2018 року вдень допомагав потерпілій виконувати роботу по господарству, за які ОСОБА_5 з ним розплатилася грошовими коштами. При цьому, перебуваючи у будинку потерпілої ОСОБА_5 , він побачив, що потерпіла брала гроші із шафи, що знаходилася у одній із кімнат будинку. Він вирішив викрасти решту грошових коштів. Коли потерпіла вийшла з будинку на подвір`я, а потім пішла на присадибну земельну ділянку нарвати помідор, так як готувала обід, він залишився у будинку та, пересвідчившись, що крім нього більше нікого немає, зайшов у кімнату, де із шафи викрав грошові кошти в сумі 1400 грн. Після цього він пішов до себе додому, а грошові кошти витратив. Коли працівники поліції приїхали до нього і з`ясовували, чи йому щось відомо про крадіжку грошей у ОСОБА_5 , відразу повідомив, що саме він вчинив крадіжку, пояснив, яким чином викрав грошові кошти. Під час досудового розслідування суму викрадених грошових коштів 1400 грн. він потерпілій повернув. Він щиро розкаюється у вчиненому, просить затвердити угоду та призначити йому покарання, визначене в угоді про примирення, та звільнити від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком. При цьому йому роз`яснено та зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, тобто, що він має права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_5 , що є стороною угоди про примирення, в підготовчому судовому засіданні пояснила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, що її укладення є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, і просить затвердити угоду та призначити ОСОБА_3 покарання, що узгоджене нею та обвинуваченим в угоді про примирення. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 вона не має, викрадені кошти їй відшкодовано в сумі 1400 грн. При цьому їй роз`яснено та зрозуміло, що сторони кримінального провадження мають право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачують ОСОБА_3 , а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Начальник Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає, що угода відповідає нормам КПК України та КК України, сторони угоди не заперечують щодо затвердження угоди, тому вважає, що є підстави для затвердження угоди про примирення між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк два роки із застосуванням вимог ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на один рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Вислухавши сторони угоди про примирення обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілу ОСОБА_5 , думку сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
Згідно із ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про примирення, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, класифікуються як злочин середньої тяжкості.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду… Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.
Зміст угоди про примирення від 18.09.2018 року, укладеної між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 , відповідає вимогам, встановленим в ст.471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачений, і потерпіла розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого, що виразилися у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненій повторно, вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, оскільки відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу, тоді як ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення крадіжки, зокрема, 07.03.2012 року Барським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.186, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, та вчинив злочин повторно, маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки.

Також, суд вважає, що фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 наявні, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, особі винного.

При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, а також обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину, будучи в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд враховує обставину, яка, відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Відповідно до ст.10 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення загального пенсійного віку залишилося не більше півтора року.
Потерпіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла пенсійного віку, є пенсіонером, тобто є особою похилого віку.
При цьому, така обтяжуюча покарання ОСОБА_3 обставина як вчинення злочину щодо особи похилого віку (п.6 ч.1 ст.67 КК України), відсутня у обвинувальному акті та не зазначена в угоді про примирення, як істотна для даного кримінального правопорушення обставина.
Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.67 КК України, суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.6 постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, відповідно до вимог ч.2 ст.67 КК України, установивши наявність зазначених, зокрема у пункті 6 ч.1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання.
Врахувавши наведені вище обставини, суд вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, судом було роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 , що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також, роз`яснено сторонам кримінального провадження і потерпілій їх право змагальності, тобто самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту, потерпілою їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Сторони кримінального провадження і потерпіла вважають, що угода про примирення відповідає вимогам КПК України і КК України та підлягає затвердженню.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 надав суду показання, з яких вбачається, що він визнає себе винуватим у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у обвинувальному акті.

Потерпіла ОСОБА_5 не має претензій до обвинуваченого, так як їй відшкодовано шкоду, заподіяну злочином.

Крім того, суд з`ясував у потерпілої ОСОБА_5 , чи цілком вона розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, які потерпілій роз`яснені і зрозумілі.

З наведених вище підстав, вивчивши угоду про примирення, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між підозрюваним ОСОБА_3 і потерпілою ОСОБА_5 , підлягає затвердженню в підготовчому судовому засіданні, що відповідає положенням п.1 ч.3 ст.314 та ч.2 ст.474 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».

Також, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання.

Відповідно до вимог ст.ст.315, 331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 суд не вбачає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 471, 473-475 КПК України, ст.ст.65-67, ч.2 ст.185 КК України, суд

засудив:

Затвердити угоду від 18.09.2018 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 18.08.2018 року, про примирення між підозрюваним ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1