КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

03 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2019 року,

за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) 19.08.2015 за № 0000391 по обвинуваченню ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України повернуто прокурору.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 19.08.2015 року до ЄРДР за № 0000391 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України не відповідає вимогам закону, оскільки при його складанні не дотримано вимог, передбачених ст. 291 КПК України.

Зокрема, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, в обвинувальному акті прокурор зазначив про те, що на сесіях Бучанської селищної, а потім і міської ради, під головуванням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , упродовж 2003-2016 та 2013-2015 років відповідно, прийнято ряд незаконних рішень, про надання у власність земельних ділянок лісового фонду, які фактично перебували в державній власності, громадянам, а ОСОБА_12 та ОСОБА_13 незаконно підписали висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель лісового фонду у 2002-2007 р.р. Проте, прокурор не вказав, які саме умисні дії і в який конкретно час, в якому місці, у який спосіб та з якою конкретною метою вчинили обвинувачені, та що саме дає прокурору підстави стверджувати, що ними скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України.

Крім того, в обвинувальному акті прокурор вказує на те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вчинили злочин умисно з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної чи юридичної особи, а ОСОБА_13 в особистих інтересах, а також в інтересах третіх осіб. Проте, в обвинувальному акті прокурор не вказує ким, для кого, від кого і яку саме неправомірну вигоду було отримано внаслідок вчинення зазначеного прокурором злочину, тобто обвинувальний акт не містить жодних посилань на обставини одержання неправомірної вигоди, як кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення, яке інкримінується зазначеним обвинуваченим.

Також, як зазначається в оскаржуваній ухвалі у формулюванні обвинувачення містяться протиріччя, які полягають у тому, що згідно висунутого обвинувачення незаконні рішення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 приймались впродовж 2003-2016 та 2013-2015 років відповідно, а ОСОБА_12 та ОСОБА_14 впродовж 2002-2007 р.р., тоді як незаконність прийнятого рішення № 71/1-4-ХХІІ від 25.06.2002 було встановлено 17.10.2014 року відповідно рішенням Ірпінського міського суду, яке набрало законної сили лише 06.02.2015 року після постановлення ухвали апеляційним судом. Виходячи з наведеного, на думку суду, незрозуміло, яким чином могли обвинувачені незаконно приймати рішення до 06 лютого 2015 року, якщо рішення міської ради № 71/1-4-ХХІІ від 25.06.2002 року на той час не було визнано незаконним.

Звертає увагу суд і на те, що кваліфікуючи дії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 364 КК України прокурор зазначає про те, що останні обвинувачуються у зловживанні службовим становищем шляхом використання службовою особою влади чи службового становища, всупереч інтересам служби, при цьому не конкретизовано, з використанням службовою особою влади чи службового становища було вчинено цей злочин.

Окрім цього, як зазначив суд, в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України письмове повідомлення про підозру міському голові ОСОБА_10 було здійснено не Генеральним прокурором, його заступником або керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень, а слідчим, чим грубо порушено право особи на захист, що у подальшому може призвести до скасування прийнятого рішення по даному провадженню.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07.06.2019, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000391 від 19.08.2015 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України повернути до Ірпінського міського суду Київської області для виконання вимог ст. ст. 314-316 КПК України.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що, вказана ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, як зазначає апелянт, з тексту оскаржуваного судового рішення вбачається, що на думку суду обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме, в обвинувальному акті прокурор не вірно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 364 КК України, яка входить до предмета доказування, у зв`язку з чим, суд, своїм рішенням, під час підготовчого судового засідання вдався до вільного трактування положень ст. 291 КПК України та дослідження обставин, які встановлюються виключно судом в судовому засіданні під час судового розгляду обвинувального акту по суті.

На думку апелянта, з незрозумілих причин, не маючи матеріалів кримінального провадження, суд безпідставно дійшов до висновку, що прокурором в обвинувальному акті не вірно кваліфіковано дії обвинувачених, адже всі відомості про вчинення обвинуваченими злочину містяться у формулюванні обвинувачення та викладі фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті, та не дослідив їх в судовому засіданні під час судового розгляду, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Крім того, прокурор вказує на те, що під час підготовчого судового засідання суд вийшов за межі наданих йому повноважень, коли надав правову оцінку рішенню Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2014 року, яким визнано недійсним рішення Бучанської селищної ради № 71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 «Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови».

Звертає увагу апелянт і на те, що ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 06.02.2015 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2014 року залишено без змін, яке ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.07.2015 року було залишено без змін, а постановою Верховного суду України від 16.12.2015 року відмовлено у задоволенні заяв Бучанської міської ради та ОСОБА_15 про перегляд судових рішень, що свідчить, на думку прокурора про те, що суд передчасно вирішив питання щодо законності того чи іншого судового рішення, надавши зазначеним рішенням судів свою правову оцінку, без посилання на конкретні порушення, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Також, на думку апелянта, з незрозумілих причин, суд, не маючи матеріалів кримінального провадження, безпідставно та передчасно дійшов до висновку, що письмове повідомлення про підозру міському голові ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України вручено не уповноваженою особою відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, що свідчить про те, що суд знову вийшов за межі наданих йому повноважень під час проведення підготовчого судового засідання та вирішив вказане питання, яке суд повинен досліджувати виключно під час розгляду обвинувального акту та стадії досудового розгляду та дати свою оцінку в нарадчій кімнаті під час винесення вироку.

У письмових запереченнях сторони захисту на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на те, що доводи прокурора про те, що у викладі фактичних обставин і формулюванні обвинувачення містяться всі відомості про вчинення обвинуваченими злочину, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07.06.2019 року в справі № 367/203/18 без змін.
Захисники обвинуваченого ОСОБА_10 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посилаючись на те, що прокурором порушені вимоги кримінального процесуального закону, а саме вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, кожен окремо, просять суд апеляційної інстанції вирішити питання про залишення апеляційної скарги прокурора на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2019 року без задоволення та доповнити мотивувальну частину судового рішення вказівками щодо необхідності усунення прокурором недоліків обвинувального акту, на які було звернено увагу апеляційного суду в поданих запереченнях.
Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора у кримінальному провадженні, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення обвинувачених та їх захисників, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу суду без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно послався у своїй ухвалі на порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, яке полягало у тому, що письмове повідомлення про підозру міському голові ОСОБА_10 було здійснено не Генеральним прокурором, його заступником або керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень, а слідчим, як на одну з підстав для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, вдаючись до оцінки вказаних обставин, суд вийшов за межі тих питань, які підлягають розгляду під час проведення підготовчого судового засідання та можуть бути предметом лише судового розгляду в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У зв`язку з наведеним ухвала підготовчого судового засідання підлягає зміні, а посилання суду на вказане порушення, як на одну з підстав повернення обвинувального акта прокурору, виключенню із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, то вони не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та повернення обвинувального акта у зазначеному кримінальному провадженні до Ірпінського міського суду Київської області для виконання вимог ст. ст. 314-316 КПК України, з огляду на таке.
Відповідно до вимог, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, за результатами підготовчого судового засідання суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувальний акт, як це передбачено ст. 291 КПК України, складається і підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Частиною другою зазначеної вище норми визначений перелік відомостей, які повинен містити в собі обвинувальний акт. Зокрема, поряд з іншими відомостями, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).
Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000391 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, який було направлено до Ірпінського міського суду Київської області, вказаний процесуальний документ, не в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а саме вимогам ст. 291КПК України, а тому суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про повернення вказаного обвинувального акта прокурору через неконкретність викладення в ньому фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, оскільки вказаний обвинувальний акт не містить чітких та зрозумілих висновків щодо встановлених під час досудового розслідування обставин, які, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального, форми вини, мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення кожним із обвинувачених.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано послався на вимоги не лише національного законодавства, а й на судову практику Європейського суду з прав людини та положення ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій закріплено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, в тому числі з метою забезпечення реалізації іншого права, передбаченого вказаною нормою, а саме мати можливості, необхідні для підготовки свого захисту проти висунутого обвинувачення.

Обґрунтованим слід визнати і посилання суду інстанції в оскаржуваній ухвалі на наявність певних протиріч при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення, оскільки вони підтверджуються змістом самого обвинувального акту, в якому зокрема зазначається про те, що ОСОБА_10 , достовірно знаючи про незаконність прийняття рішення № 71/1-4-ХХІV від 25.06.2002, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе чи іншої фізичної або юридичної особи вирішив у незаконний спосіб розпорядитись землями, які даним рішенням приєднано до території Бучанської селищної ради, внаслідок чого на сесіях Бучанської селищної, а потім і міської ради, під головуванням ОСОБА_10 , упродовж 2003-2016 років, прийнято ряд незаконних рішень про надання у власність земельних ділянок лісового фонду, які фактично перебували у державній власності. При цьому вказане вище рішення було визнано недійсним, згідно з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2014 року, яке фактично набрало законної сили лише 06.02.2015 року, а про встановлення незаконності прийнятих упродовж 2003-2016 років, на сесіях Бучанської селищної, а потім і міської ради, ряду рішень про надання у власність земельних ділянок лісового фонду, які фактично перебували у державній власності, в обвинувальному акті взагалі не згадується.

І це не єдиний приклад, на який обґрунтовано послався у своїй ухвалі суд першої інстанції, який дає підстави для висновку про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не відповідає вимогам закону.
У звязку з цим, а також враховуючи інші обставини, які наведені в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що суд вдався до оцінки правової кваліфікації дій обвинувачених, чим вийшов за межі своїх повноважень, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, правова кваліфікаціякримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність повинна ґрунтуватись на фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а не на формальному дублюванні диспозиції відповідної норми закону, в даному випадку ч. 2 ст. 364 КК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали, оскільки вважає, що ухвала підготовчого судового засідання Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу підготовчого судового засідання Ірпінського міського суду Київської області від 07 червня 2019 року, відповідно до якої обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 19.08.2015 за № 0000391 по обвинуваченню ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, повернуто прокурору змінити.

Виключити із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали посилання на оголошення ОСОБА_10 про підозру не уповноваженою на те особою, як на одну з підстав повернення обвинувального акта прокурору.

У решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/2209/2019

Категорія: ч. 2 ст. 364 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_16

Доповідач - суддя ОСОБА_1