Дата документу 07.10.2019 Справа № 334/8117/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/8117/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1332/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула 7 жовтня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 червня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бахмач Бахмацького району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

27 вересня 2018 року, о 07 годині 16 хвилин, керуючи автомобілем "Mitsubishi Pajero", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 здійснював рух по проїзній частині вул. Кияшка в м. Запоріжжі, з боку вул. Михайлова в напрямку вул. Вінтера, зі швидкістю понад 66,3 км/год., що перевищує допустиму швидкість руху в населеному пункті.
В цей же час проїзну частину вул.Кияшка по нерегульованому пішохідному переходу перетинала пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась справа наліво по ходу руху автомобіля "Mitsubishi Pajero", реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Під час руху, в районі буд. № 12 по вул. Кияшка, ОСОБА_7 наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому рухалась пішохід ОСОБА_9 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода та маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду на нього, відповідних заходів до зменшення швидкості транспортного заходу не вжив, не зупинився щоб дати дорогу пішоходу, для якої створив небезпеку, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 .
Внаслідок порушення вимог пп. 18.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху Україні водій ОСОБА_7 керуючи автомобілем "Mitsubishi Pajero", реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 .
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з висновками судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-653 від 12.10.2018, проведеної експертами Запорізького НДЕКЦ МВС України з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, загинула на місці події.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 червня 2019 року:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз в даному кримінальному провадженні розміром 2860 гривень.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі перший прокурора не погоджується з оскаржуваним вироком через його незаконність у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що кваліфікується як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, проте суд першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК України у вироку безпідставно не зазначив дану кваліфікуючу ознаку.

Крім того, під час судового розгляду даного провадження судом були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які надали показання щодо відомих їм обставин ДТП, проте в мотивувальній частині вироку взагалі не зазначено про допит вказаних свідків, не надано оцінку цим доказам, і як наслідок судом не взято до уваги докази, які могли суттєво вплинути на його висновки.

Також, потерпіла ОСОБА_12 просила суд залишити пред`явлений нею цивільний позов у даному кримінальному провадженні без розгляду, проте суд у резолютивній частині вироку не зазначив рішення щодо цивільного позову.

Окрім цього, посилаючись на грубе порушення ОСОБА_7 ПДР, що призвело до настання тяжких суспільно-небезпечних наслідків, а саме смерті потерпілої ОСОБА_13 , вважає, що у суду було достатньо підстав для призначення більш суворого покарання, аніж позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного покарання на мінімальний випробувальний термін.

Просить допитати свідків ОСОБА_11 ОСОБА_10 , вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробувальним строком на 3 роки.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вказав, що кримінальне провадження розглядалося не за скороченою процедурою, досліджувалися докази, проте судом не надана належна їм оцінка, крім того, у вироку не вирішено питання щодо цивільного позову, хоча потерпіла просила залишити його без розгляду, а також суд призначив м`яке покарання, просив задовольнити апеляційну скаргу.
Обвинувачений у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги прокурора, вказавши про те, що повністю відшкодував матеріальну шкоду, просив вирок суду залишити без змін.
Потерпіла до суду апеляційної інстанції не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності ті висловили згоду із апеляційною скаргою прокурора. Неявка потерпілої, згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Проте, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не виконані належним чином.
Звертаючись до змісту оскаржуваного вироку, апеляційна інстанція зауважує на суперечливих висновках суду щодо фактичних обставин, визнаних судом доведеними та кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Так, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_7 суд першої інстанції, встановлюючи фактичні обставини, вказав, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула на місці події, що узгоджується з пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_7 .
При цьому, місцевий суд кваліфікував дії ОСОБА_7 як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, не навівши у вироку конкретних беззаперечних обґрунтувань і мотивів, з яких суд відкинув встановленні фактичні обставини справи.
Крім того, з огляду на приписи вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції не навів у вироку відповідні мотиви, за яких він визнає чи відхиляє докази, які були досліджені під час судового розгляду, а лише перерахував їх, не розкривши змісту.

Також є слушними аргументи прокурора щодо відсутності в мотивувальній частині вироку показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були допитані під час судового розгляду щодо обставин ДТП, що підтверджується журналом судового засідання від 23.04.2019 року (а.п. 186-188) та яким судом взагалі не надана оцінка.

Отже, суд першої інстанції побудував своє рішення про зміну кваліфікації дій ОСОБА_14 в контексті висунутого обвинувачення на не достатньо перевірених доказах, без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу усіх наявних у кримінальному провадженні доказів, а також без зазначення власних висновків, які сприяли підставі для зміни кваліфікуючих ознак дій обвинуваченого.
Вищенаведене, на переконання судової колегії, вказує на ненадання судом першої інстанції відповідної юридичної оцінки інкримінованій ОСОБА_7 ознаці щодо спричинення смерті потерпілої внаслідок ДТП, тим самим місцевий суд припустився порушення ст. 374 КПК України щодо змісту вироку, про що обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі.
Одночасно, судова колегія звертає увагу на формальний підхід до розв`язання місцевим судом питання щодо цивільного позову потерпілої, який згідно мотивувальної частини вироку не отримав відповідного вирішення.

Наведенні порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

З урахуванням меж перегляду судом апеляційної інстанції та встановленого істотного порушення судом першої інстанції норм процесуального права, приймаючи до уваги усталену практику Верховного Суду, принцип змагальності та задля забезпечення визначеної ст. 23 КПК України засади кримінального провадження у вигляді безпосередності дослідження доказів та дотримання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості винесення остаточного рішення по даній справі.
Приймаючи до уваги встановлений факт істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, який допущений судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме вимог ст. 7 КПК України, ч.6 ст. 9 КПК України, оскаржуваний вирок, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409, ст. 415 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Усувати зазначені недоліки суд апеляційної інстанції, за вказаних обставин, не вправі.

Під час повторного розгляду місцевому суду необхідно ретельно дослідити надані докази в контексті висунутого обвинувачення, свої висновки щодо оцінки доказів викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.
Враховуючи певну неузгодженість між вимогами ч.2 ст. 415 КПК України та ч.2 ст. 416 КПК України, застосувавши положення ч.6 ст. 9 КПК України та принцип законності, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на небезпідставності аргументації прокурора щодо невідповідності призначеного за ч.2 ст. 286 КК України покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого і щодо збільшення іспитового строку. За відсутності інших позитивних обставин стосовно особистості ОСОБА_7 та змін у його житті, при призначенні покарання останньому потребують аналізу заявлені прокурором в апеляції вимоги щодо покарання у запропонованих межах.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415, 416, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 3 червня 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, скасувати, призначити новий розгляд краніального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4