Номер провадження: 11-кп/813/1000/19
Номер справи місцевого суду: 520/8041/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Одеси від 29 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001737 від 10 травня 2014 року, відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Одесі, громадянина України, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, працює вантажником ТОВ «Таврія В», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року ОСОБА_8 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 09 травня 2014 року по 12 травня 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 09 травня 2014 року приблизно о 23:00 годині ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку №74 по вул. Ромашкова м. Одесі, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, який переріс в бійку, наявним в нього невстановленим ножем навмисно наніс удар ОСОБА_9 в область нижньої частини спини, чим, згідно висновку судово-медичної експертизи №1128 від 13 червня 2014 року, заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуваний вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, посилаючись на те, що вирок суду був ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що в порушення положень ст.317 КПК України, суд першої інстанції задовольнив клопотання прокурора про долучення доказів у кримінальному провадженні до початку судового розгляду.

Крім того, в судових засіданнях судом за власною ініціативою за та за ініціативою прокурора ОСОБА_10 були оголошені протоколи допитів всіх свідків, протокол допиту обвинуваченого та протокол допиту підозрюваного, що є порушенням ст.95 КПК України, відповідно до якої суд не має право обґрунтовувати свої висновки показами наданими слідчому та прокурору, або посилатися на них.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційні скарзі наполягав, що судом не було забезпечено принцип змагальності процесу відповідно до ст.22 КПК України та за ініціативою прокурора судом були оголошені протоколи допитів всіх свідків, протокол допиту обвинуваченого та протокол допиту підозрюваного, що є порушенням ст.95 КПК України, відповідно до якої суд не має право обґрунтовувати свої висновки показами наданими слідчому та прокурору, або посилатися на них.

Апеляційний суд вважає вказані доводи сторони захисту необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

У п.146 рішення у справі «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» (1998 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, що обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Частиною 4 ст.95 КПК України встановлено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції обґрунтував свій висновок про винуватість ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КПК України, зокрема, на підставі показань потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Відповідно до змісту журналів судових засідань, які відбувались в суді першої інстанції, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 та всі зазначені вище свідки були допитані судом безпосередньо під час судового розгляду кримінального провадження, а тому доводи про те, що суд, в порушення вимог КПК України, послався на покази вказаних осіб, які були надані ними під час досудового розслідування, є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 відбулось 09 липня 2014 року та було призначено до судового розгляду на 18 липня 2014 року.

Саме у першому судовому засіданні, яке відбулось 18 липня 2014 року вже на стадії судового розгляду головуючим суддею було задоволено клопотання прокурора про долучення до обвинувального акту матеріалів досудового розслідування.

За таких обставин, апеляційний суд вважає надуманими доводи сторони захисту про те, що до початку судового розгляду суд мав в наявності та був обізнаний зі всіма матеріалами кримінального провадження, чим був порушений принцип змагальності сторін, передбачений ст.22 КПК України.

В свою чергу, дослідивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

При цьому, суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, враховував в якості пом`якшуючої покарання обставини його щире каяття.

В якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого суд врахував вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, думку потерпілого, який просив призначити ОСОБА_8 реальне покарання у виді позбавлення волі, а також взяв до уваги, що обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується задовільно, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на утриманні у нього знаходиться троє неповнолітніх дітей, раніше він не судимий.

Слід зазначити, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України, яке на думку апеляційного суду в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом апеляційним судом не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

З метою забезпечення виконання вироку Київського районного суду м.Одеси від 29 березня 2019 року, який набирає законної сили після постановлення апеляційним даної ухвали, апеляційний суд вважає за необхідне взяти ОСОБА_8 під варту в залі суду та доставити його до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Одеси від 29 березня 2019 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі залишити без змін.

З метою виконання вироку Київського районного суду м.Одеси від 29 березня 2019 року взяти під варту ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доставити його до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4