Справа № 751/2284/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/586/19
Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та цивільного відповідача ФОП ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, 2007 та 2011 років народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить новий злочин.

На підставі ст. 76 КК України покладено обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробацїі про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У задоволенні цивільного позову Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради та КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» про стягнення з ФОП « ОСОБА_7 » у відшкодовування витрат закладам охорони здоров`я на лікування потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 в розмірі 23 637,23 грн відмовлено.

У задоволенні цивільного позову потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_15 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 гривень відмовлено.

Цивільний позов потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_13 до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ФОП « ОСОБА_7 » та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_13 у відшкодування моральної шкоди - 205 грн, з ФОП « ОСОБА_7 » на користь ОСОБА_13 у відшкодування моральної шкоди - 70000 гривень. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_13 до ОСОБА_8 відмовлено.

Цивільний позов потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_10 до ФОП « ОСОБА_7 » та ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто із ФОП « ОСОБА_7 » на користь ОСОБА_16 у відшкодування моральної шкоди - 70000 гривень, стягнуто ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_16 у відшкодування матеріальної шкоди - 4989 грн 30 коп. у відшкодування моральної шкоди - 249 грн 47 коп.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: тролейбус марки «ЗІУ-9» інвентарний номер «440» - вирішено повернути ДКП «Чернігівське тролейбусне управління».

Речовий доказ у кримінальному провадженні: мікроавтобус марки «РУТА СПВ-17», реєстраційний номер НОМЕР_1 визначено повернути власнику.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 29.01.2018 року (т.2 а.с.95-96) на транспортний засіб тролейбус марки «ЗІУ-9 (682Г), інвентарний номер «440», який належить ДКП «Чернігівське тролейбусне управління» - скасовано.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 29.01.2018 року (т.2 а.с.97-98) на транспортний засіб - мікроавтобус «РУТА СПВ-17», реєстраційний номер НОМЕР_1 залишено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку із проведенням експертиз на загальну суму - 3432 грн 00 коп.

Стягнуто з ФОП « ОСОБА_7 » на користь потерпілої ОСОБА_13 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що 24 січня 2018 року, близько 9 год. 00 хв., ОСОБА_8 , керуючи мікроавтобусом марки «РУТА СПВ - 17», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маршруту № 15, рухаючись в місті Чернігові по вулиці Любецька, зі сторони вулиці Ріпкинської в напрямку вулиці Івана Мазепи, в районі будинку № 37, розташованого по вулиці Любецька, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, під час погіршення видимості в напрямку його руху не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умови фактичної видимості дороги в напрямку його руху та не зупинився, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого скоїв наїзд на тролейбус марки «ЗГУ-9 (682Г)», інвентарний номер - 440, маршруту № 6, який стояв та перебував в попутному напрямку біля правого краю проїзної частини.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажири мікроавтобуса марки «РУТА СПВ-17», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маршруту № 15 ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 отримали тілесні ушкодження, які відповідно до висновків судово-медичних експертиз відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, на строк більше ніж 21 добу.

У даній дорожній обстановці - водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б, 13.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині відмови прокурору у задоволенні цивільного позову, поданого в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради та КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» та ухвалити новий, яким задовольнити його позов та стягнути з ФОП « ОСОБА_7 » на користь Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_13 в розмірі 15 125 грн 93 коп., а також стягнути з ФОП « ОСОБА_7 » на користь КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілих від злочину ОСОБА_14 та ОСОБА_10 у розмірі 8 511 грн 30 коп. Також просить скасувати арешт з мікроавтобусу марки «РУТА СПВ-17», реєстраційний номер НОМЕР_1 . В решті позов залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, прокурор вважає, що суд неправильно вирішив цивільний позов, посилаючись при цьому на рішення Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 755/18006/15-ц), провадження № 14-176 цс 18), у якому ВП ВС відступив від висновку ВСУ, викладеного у постанові від 23.12.2015 року (№ 6-2587 цс 15) та зазначив, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, оскільки покладення обов`язку з відшкодування шкоди на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Однак прокурор вважає, що вказаним рішенням ВС відступив лише від правової позиції, що стосується порядку звернення потерпілого до страхової організації та не містить жодних застережень з цього приводу щодо суміжних правовідносин, що виникають між іншими суб`єктами деліктних правовідносин, які врегульовані іншими рішеннями ВСУ та ВС, зокрема, питання відшкодування витрат на лікування закладам охорони здоров`я, в яких проходили стаціонарне лікування потерпілі від злочинів врегульовано правовою позицією ВСУ, викладеною у справі № 6-1343цс15 від 24.02.2016 року, з посиланням на ч. 1 ст. 1206 ЦК України, ст. 999 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що в даному випадку ДТП є страховим випадком, метою договору страхування є забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування завданої їм шкоди внаслідок скоєння ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу. Тому вважає, що витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 174 КПК України при вирішенні питання скасування арешту речових доказів, оскільки безпідставно не знято арешт із мікроавтобусу «РУТА СПВ-17», при тому, що прокурор просив про це у судових дебатах та арешт накладався не з метою спеціальної конфіскації або забезпечення відшкодування шкоди потерпілим, а лише задля збереження речового доказу.

Цивільний відповідач ФОП « ОСОБА_7 » також не погодився із вироком суду в частині вирішення цивільних позовів та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду у цій частині змінити та зменшити суму морального відшкодування потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_10 до 20 000 грн кожній. В решті вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на неврахування судом ряду обставин, які впливають на визначення розміру моральної шкоди, вважає, що поза увагою суду залишилось те, що згідно виписок-епікризів потерпілих, останні проходили лікування та виписалися із лікарень у задовільному стані, тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_13 , згідно висновку експертизи є виправними, хірургічних втручань для усунення ушкодження обличчя не потребує. Також вказує, що судом не в повній мірі враховано, що обвинувачений вину повністю визнав, стосовно невідшкодування моральної шкоди протягом року, звертає увагу на те, що самі потерпілі у показаннях пояснювали, що ОСОБА_13 після ДТП змінила номер телефону, а під час перебування у лікарні отримала від обвинуваченого та цивільного відповідача 2500 грн, в подальшому ж зазначає, що його представник приходив за відомою адресою її проживання, однак двері ніхто не відчинив. Потерпіла ж ОСОБА_10 зазначала, що їй пропонувалося відшкодування шкоди, однак вона не погодилася на запропоновану суму. Тому вважає, що судом не дотримано вимог розумності та справедливості при визначенні сум моральної шкоди даним потерпілим, які, на його переконання, завищені.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, представника цивільного відповідача та обвинуваченого, які підтримали вимоги поданої цивільним відповідачем апеляційної скарги та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, потерпілих, які, заперечували проти задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурором та цивільним відповідачем у поданих апеляційних скаргах ставиться питання про необхідність скасування та зміни вироку в частині вирішення цивільних позовів, обставини ж вчинення кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого та доведеність його вини учасниками кримінального провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_20 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину; особу обвинуваченого; обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, висновок органу пробації, думку потерпілих щодо міри покарання, які не наполягали на його суворості, ту обставину, що не всім потерпілим відшкодована шкода та на даний час обвинувачений немає постійного місця роботи та дійшов висновку про необхідність та достатність призначення покарання у виді обмеження волі, без ізоляції від суспільства, із застосуванням додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, з чим погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи підстави для задоволення цивільного позову потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 та доводи, викладені в апеляційній скарзі цивільного відповідача щодо завищеної суми моральної шкоди, стягнутої на користь потерпілих, колегія суддів знаходить їх непереконливими.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілих врахував всі вищевказані обставини, а тому доводи цивільного відповідача в апеляційній скарзі з приводу зменшення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню і вимоги апеляційної скарги прокурора в частині скасування арешту з мікроавтобусу марки «РУТА СПВ-17», р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що судовий розгляд у суді першої інстанції закінчився обвинувальним вироком із задоволенням цивільних позовів потерпілих, то суд першої інстанції, відмовляючи у знятті арешту з автомобіля, належного цивільному відповідачеві, не вийшов за рамки вимог ст. 174 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Згідно положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів судового провадження потерпіла ОСОБА_13 перебувала на стаціонарному лікуванні у Чернігівській міській лікарні № 2 Чернігівської міської ради протягом 21 дня, загальна вартість її лікування становить 8511 грн. 30 коп. Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_10 перебували на стаціонарному лікуванні в КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» протягом 9 ліжко-днів та 21 ліжко-дня, відповідно, загальна вартість лікування останніх становить 4920 грн. 21 коп. та 10205 грн. 72 коп. відповідно (том 1, а.п. 50-53).

Процесуальний прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 в інтересах держави, заявив до ФОП « ОСОБА_7 » цивільний позов про стягнення коштів на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 на загальну суму 23637 грн. 23 коп. (том 1, а.п. 47-49).

Згідно обвинувального вироку суд відмовив у його задоволенні, зазначивши, що він поданий до неналежного відповідача та, пославшись на постанову Верховного Суду від 04.07.2018 року, дійшов висновку, що цивільний позов прокурора пов`язаний з деліктними правовідносинами, зобов`язання по яких допускають можливість відшкодування витрат закладові охорони здоров`я та лікування потерпілих від цього злочину страховиком.

Разом з тим, у вказаному рішенні Верховний Суд відступив лише від правової позиції, яка стосується порядку звернення потерпілого до страхової організації та не містить інших застережень з цього приводу щодо суміжних правовідносин, що виникають між іншими суб`єктами деліктних правовідносин, які врегульовані іншими рішеннями ВСУ та ВС.

Так, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (до якого в силу ст. 999 ЦК України відноситься цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів) ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

Стаття 6 згаданого Закону визначає страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, чия відповідальність застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Тобто, сторонами такого договору страхування є страхувальник та страховик, укладається ж такий договір з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим, третім особам (потерпілим) внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Зазначені вимоги законодавства не враховані судом першої інстанції під час вирішення цивільного позову прокурора, як і не враховані положення ст.1206 Цивільного кодексу України, якою на особу, яка вчинила злочин покладено обов`язок відшкодувати витрати лікувального закладу на лікування потерпілого.

Допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону, на думку апеляційного суду, є істотними в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині вирішення цивільного позову прокурора з направленням провадження в цій частині до суду першої інстанції для розгляду позову прокурора в порядку цивільного судочинства, оскільки судом першої інстанції не перевірені належним чином обставини, викладені в позовній заяві прокурора, не надано оцінки наявним у справі доказам, що стосується позову прокурора, в тому числі і полісу страхового відшкодування. Крім того, ухвалою суду першої інстанції ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» визнано цивільним відповідачем, однак питання відшкодування витрат страховиком, за наявності підстав, судом першої інстанції не вирішено.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду у частині його вирішення - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, за результатами якого суду слід врахувати обставини, викладені прокурором у апеляційній скарзі та прийняти законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково, апеляційну скаргу цивільного відповідача ФОП ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2019 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині вирішення цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради та КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину та провадження в цій частині направити до суду першої інстанції для розгляду позову в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала в частині скасування вироку остаточна і оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4