Провадження № 11-сс/4808/328/19
Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника апелянтки ОСОБА_8 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000008 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 6.11.2019 року про накладення арешту на її майно,

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою в провадженні про обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ст.ст. 28 ч. 2, 204 ч. 2, 199 ч. 2 ККУ задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, в тому числі автомобіль «Subaru» із державними номерними знаками НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_9 та ключі від нього.

Суд мотивував ухвалу тим, що відповідно до ст. 170 ч. 3 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що вилучений автомобіль відповідно до ст. 98 КПК України є речовим доказом, оскільки використовувався при вчиненні злочину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 оспорює ухвалу слідчого судді, вважає, що арешт на її автомобіль накладено безпідставно. Слідчий порушив строки, згідно ст. 171 ч. 5 КПК України та звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль тільки 4.11.2019 року, а не наступного дня 2.11.2019 року, як вимагає закон. В клопотанні слідчого не надано жодного обґрунтування необхідності такого арешту. Вона не є стороною кримінального провадження, проте її законні права були обмежені. Переконує, що не була обізнана з протиправною діяльністю ОСОБА_10 та про незаконне використання ним її автомобіля, оскільки на той час перебувала за межами України. На момент ухвалення судом даного рішення перебувала закордоном та не змогла взяти участь у судовому засіданні, таким чином про таку ухвалу їй не було нічого відомо. Про арешт автомобіля вона дізналась 19 листопада 2019 року, що завадило вчасно оскаржити ухвалу слідчого судді, а 25 листопада змогла її отримати. Тому просить поновити їй строк на апеляційне оскарження і скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт автомобіля.

В апеляційній інстанції:

- представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити;

- прокурор визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, просить її відхилити, ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Апеляційний розгляд проведено без участі апелянти за заявою її представника.

Колегія суддів вважає, що з метою забезпечення до правосуддя слід поновити апелянту строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки вона пропустила його з поважних причин: перебувала за кордоном, не брала участі в судовому засіданні, що перешкодило вчасно подати апеляційну скаргу.

З`ясувавши обставини провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу апелянтки ОСОБА_9 слід відхилити.

Ухвала слідчого судді є законною, вмотивованою й обґрунтованою.

Висновок слідчого судді про наявність законних підстав для накладення арешту на зазначене майно, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, слід вважати обґрунтованим. Такий висновок ґрунтується на вимогах ст. ст. 170-173 КПК України, згідно яких слідчий суддя за клопотанням слідчого вправі накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні з метою їх збереження на час досудового слідства та судового розгляду.

Як слідує із матеріалів провадження у вказаному автомобілі були виявлені предмети злочину, тому його правомірно визнано речовим доказом.

Всі наведені апелянтом апеляційні доводи не спростовують вказаного висновку слідчого судді.

Доводи апелянти про те, що цей автомобіль належить їй, вона не є учасником кримінального провадження і не знала про неправомірні дії батька не можуть бути підставою для скасування ухвали в силу ст.170 ч.3 КПК, яка надає можливість накладення арешту на майно будь-якої особи, якщо воно є речовим доказом к кримінальному провадженні, а її обізнаність з діями батька мають бути перевірені слідчим.

Судом встановлено, що слідчим не було порушено строки, згідно ст. 171 ч. 5 КПК України щодо подачі клопотання на арешт майна, оскільки воно надійшло до суду 4.11.2019 року (в понеділок), тобто на наступний робочий день після вилучення майна 2.11.2019 року (а.п. 1-3), тому дані доводи апелянтки позбавлені правового змісту.

Накладення арешту на автомобіль слід трактувати у заборонні користування, використання і відчуження, що є виправданим на почастковій стадії досудового розслідування.

За таких обставин немає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Зазначені обставини не є процесуальною перешкодою для звернення ОСОБА_9 чи її представника в порядку ст. 174 КПК з клопотанням про скасування вказаного арешту автомобіля чи його обмеження в забороні відчуження.

К е р у ю ч и с ь ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Поновити ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 6.11.2019 року про накладення арешту на її майно без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3