КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене під час обшуку майно, за адресою: АДРЕСА_1 , у якій проживає ОСОБА_7 , а саме:
- папка швидкозшивач зеленого кольору із документами ТОВ «НВП «Укрекопром» оцінка впливу на навколишнє середовище;

- папка із документами ТОВ «Укрекологістика»;

- папка із документами ТОВ «Дніпро-Екосервіс»

- папка із документами ТОВ «Західекосервіс»;

- файл із документами ТОВ «Укрекопром» в тому числі із пустими аркушами паперу із печатками та підписом;

- файл із чистими аркушами паперу з печаткою ТОВ «Вінекоресурс та підписом»

- документи «Інформації щодо переліку»;

- довіреність від 07.09.17;

- лист Мінприроди про надання висновку держ. екологічної експертизи на № 7-1 від 07.06.17 із додатками;

- заява про отримання ліцензії ТОВ «Умань-Еко» із додатками;

- додатковий договір № 0699/2601 -2017/0002.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що стороною обвинувачення не надано належних доказів відповідності арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Крім того, слідчим не дотримано вимог ст. 171 КПК України.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження апелянт вказує на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна проводився у відсутність власника майна, а апеляційна скарга подана у строки визначені ч. 3 ст. 395 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора про законність ухвали слідчого судді та необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, в тому числі і щодо поважності причин пропуску стоку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
Як вбачається з наданих матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001994, від 18.08.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України.

11.03.2019 року прокурор третього відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотання про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , у якій проживає ОСОБА_7 , перелік та ідентифікуючі ознаки якого вказано в клопотанні сторони обвинувачення, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року клопотання прокурора задоволено.

Жодних об`єктивний даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то сторона обвинувачення повинна неухильно їх дотримуватись.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора, внесене в межах кримінального провадження за №0001994 про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дійшов правильного висновку, що зазначене клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить належну правову підставу для його задоволення.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 3 ст. 170 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на зазначене в клопотанні прокурора майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому доводи апелянта щодо незаконності ухвали слідчого судді та відсутність правових підстав для задоволення внесеного на розгляд слідчого судді клопотання про арешт майна, слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене під час обшуку майно, за адресою: АДРЕСА_1 , у якій проживає ОСОБА_7 ,- залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2534/2019 Категорія ст.170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1