Ухвала
9 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 128/2455/15-к
провадження № 51-5172км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року (з уточненнями згідно з ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2018 року) у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дяківка Бершацького району Вінницької області, жительки м. Вінниці,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ст.15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК за сукупністю злочинівшляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання про речові докази.
За цим вироком також засуджено ОСОБА_9 (за ч. 2 ст. 15і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК),судове рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржується.
Як установив суд, ОСОБА_7 18 вересня 2014 року о 15:41, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 таємно викрали зторговельного центру ТОВ «Епіцентр К» на вул. 1-й км Хмельницького шосе 1ав с. Зарванці Вінницькогорайону Вінницької області пару чоловічих черевиків «Redmont» вартістю349 грн.
1 лютого 2015 року о 13:42 ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 повторно таємно викрали із вказаного торговельного центру шліфувальну машину «Маkita ВО 5031» вартістю 2929 грн.
24 травня 2015 року о 20:17 ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 намагалися повторно викрасти іззазначеного торговельного центру чоловічі бутси «Nike» вартістю 2970грн, штани «Dumont» вартістю 1199 грн, вітрівку «Nike» вартістю 1599 грн, та інше майно на загальну суму 6847,25 грн, однакне довели свій умисел до кінця з причин, що не залежали від їхньої волі,оскільки були затримані працівниками служби безпеки торговельного центру.
При перегляді справи за апеляційною скаргою прокурора 26 грудня 2017 року Апеляційний суд Вінницької області постановив свій вирок, яким:
- вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 у частині призначення покарання скасував та призначив йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 309 КК на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 185 КК на строк 4 роки, за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки;на підставі ч. 1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінив постановив вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповіднодост. 75 КК звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю2 роки, поклавши на неї обов`язки, передбачені пунктами1, 2 ч. 1 ст. 76 КК. Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України від 22 грудня 2016 року№ 1810-VIII «Про амністію у 2016 році» звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
У решті вирок районного суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Укасаційній скарзі прокурор,не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженої, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляду у цьому суді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Обґрунтовуючисвої вимоги прокурор зазначає, що апеляційний судзміниввирок суду першої інстанції ОСОБА_10 та покращив її становище зменшив обсяг обов`язків, покладених на неї відповідно до ст. 76 КК, і звільнив від призначеного покарання на підставі акту амністії, однак прийняв таке рішення не у виді ухвали, а у виді вироку, чим, на думку прокурора, порушив вимоги статей 407, 408, 418 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). А тому прокурор вважає, що вирок апеляційного судуне відповідає вимогам ст. 370 КПК,є незаконним і підлягає скасуванню.
Позиція учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала касаційну скаргу, просила вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про час та місце розгляду касаційної скарги, однак у судове засідання вони не прибули.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження тадоводи,наведені у касаційній скарзі,колегія суддів дійшла висновку пронеобхідність передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду натаких підставах.
Відповідно до п. 7 параграфа 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 КПК вироком є судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті.
Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Положеннями ст. 420 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:
1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;
2) необхідності застосування більш суворого покарання;
3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;
4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення та рішення по суті вимог апеляційної скарги.
При цьому нормами чинного КПК не передбачено можливості ухвалення апеляційним судом за результатами розгляду одного кримінального провадження за одними й тими ж фактичними обставинамиодночасно двох різних процесуальних рішень вироку та ухвали.
Аналіз судових рішень Верховного Суду та Верховного Суду України свідчить про різну практику вирішення справ у таких випадках.
Так, в ухвалі від 23 жовтня 2008 року (справа № 5-3568к08) Верховний Суд України з урахуванням рекомендацій, наведених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року№ 1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», дійшов висновку, що в разі порушення в апеляціях питання про погіршення становища одних засуджених (виправданих) та скасування чи зміну вироку суду першої інстанції щодо інших осіб на інших підставах апеляційний суд за наявності для того підстав постановляє вирок тільки щодо тих засуджених (виправданих), становище яких погіршується, а щодо решти виносить ухвалу.
Такої ж практики дотримується і Верховний Суд у своїх рішеннях від 1 лютого 2018 року (провадження № 51-292км18), від 19 квітня 2018 року (провадження №51-742км17), від 31 травня 2018 року (провадження №51-3039км18, №51-1898км18), від 9 жовтня 2018 року (провадження №51-656км17), від 27 лютого 2019 року (провадження №51-6324км18).
Разом із тим, Верховний Суд України у рішенні від 30 березня 2010 року (справа № 5-847к10) висловив позицію про недопустимість постановлення апеляційним судом у справі щодо одних і тих самих осіб, за одними й тими ж фактичними обставинами справи двох судових рішень вироку та ухвали, кожне з яких може бути оскаржено окремо, оскільки така практикасуперечить вимогам кримінально-процесуального закону і є неприпустимою.
Із такою позицією погоджується і колегія суддів, яка вважає, що оскільки в зазначеному кримінальному провадженні обвинувачення висунуто двом особам ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , то за результатами перегляду вироку суду першої інстанції щодо них в апеляційному порядку повинно бути прийняте єдине рішення вирок, незважаючи на те, що апеляційний суд погіршив процесуальне становище тільки одного засудженого ОСОБА_9 , а вирок суду першої інстанцій щодо ОСОБА_7 змінив на інших підставах.
На думку колегії суддів, оскаржуване рішення апеляційного суду не суперечить вимогам статей 374, 408, 418, 420 КПК, оскільки відповідно до правил ст. 374 КПКза наслідками розгляду кримінального провадження щодо одних і тих самих осіб та за одними і тими самими фактичними обставинами суд повинен постановити одне рішення, яким може одночасно як засудити, так і виправдати одну особу або кількох з них за усім звинуваченням чи за деякими епізодами пред`явленого обвинувачення, або звільнити усіх цих осіб чи деяких із них від покарання.
Колегія суддів вважає, що зміст ст. 374 КПК повністю узгоджується зположеннями ст. 420 КПК, оскільки закріплені у ній правила для суду апеляційної інстанції про необхідність постановлення вирокуувизначених цією нормою випадках охоплює й ситуації, коли необхідність погіршення становища стосується хоча б одного з обвинувачених. Ці положення ст. 420 КПК не суперечать іншим нормам цього Кодексуі відповідають загальними засадам кримінального процесу.
Тлумачення, яке застосовано Верховним Судом України в ухвалі від 23 жовтня 2008 року (справа № 5-3568к08) і інших згаданих вище рішеннях, призводить до низки суперечливих та несприятливих для кримінального процесу наслідків.
Наприклад, постановлення апеляційним судом у кримінальному провадженні щодо одних і тих самих осіб та за одними і тими самими фактичними обставинами двох різних процесуальних рішеньстворює правову проблему, оскільки за правилами ст. 425 КПК учасники процесу можуть оскаржити судові рішення лише в частині, яка стосується їхніх інтересів. Зокрема, сторона захисту залежно від того, кого саме із засуджених стосуються постановлені апеляційним судом судові рішення, зможе оскаржити в касаційному порядку лише тільки або, вирок або ухвалуі буде позбавлена можливості оскаржити інше рішення апеляційного суду, яке не стосується її інтересів. Так само і будь-хто з інших учасників процесу може оскаржити не обидва ці рішення, а якесь одне із них. У такому випадку коли Судпри перевірці одного із цих рішень у касаційному порядку виявить істотні порушення вимог кримінального закону або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою незаконне постановлення судом апеляційної інстанції обох судових рішень, він буде позбавлений можливості виправити допущену помилку щодо іншої особи в порядку ч. 2 ст. 433 КПК, якщо інше постановлене стосовно цієї особи рішення в касаційному порядку ніким не оскаржувалось, або скасувати таке рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанцій.
Також проблеми можуть виникнути і при скасуванні судом касаційної інстанції оскаржуваного рішення та призначеннінового розгляду справи в суді першої чи апеляційної інстанції, оскільки створить певні труднощі у цих судах при новому розгляді справи, особливо коли судам необхідно буде вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення тадавати правову оцінкудіям осіб за злочини вчинені у співучасті, якщо стосовно однієї чи кількох з них у цій же справі та за тими ж фактичними обставинами буде існувати інше нескасоване рішення, яке набрало законної сили і звернуте до виконання.
Правовою проблемою,на думку колегії суддів, є також і те, що при касаційному розгляді обох судових рішень Суд буде виходити із конкретних вимог касаційних скарг учасників, поданих на кожне із них, і ці вимоги щодо кожного із рішень можуть бути суперечливими. Крім того, склад колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду, який прийме рішення стосовно одного із цих рішень (вироку або ухвали), постановлених апеляційним судом, з огляду на вимоги п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК не може брати участів розгляді касаційних скарг на інше рішення цього суду (вирок або ухвалу) в справі, оскільки вже висловить свою думку щодо законності чи незаконності судового рішення в одному і тому ж кримінальному провадженні яке він розгляне першим ( вирок чи ухвалу), що може викликати обґрунтовані сумніви унеупередженості цього складу колегії.
Окреме оскарження таких рішень та їх окремий розгляд порушують і законні права та інтереси сторони захисту, яка за правилами глави 32 КПК може брати участь у розгляді справи в суді касаційної інстанції лише при перегляді Судом тих рішень, які нею оскаржено.
Така сама ситуація може скластися і у випадках, передбачених п. 11 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, коли апеляційний суд постановляє свій вирок лише щодо частини обвинувачення, яке має окрему кримінально-правову кваліфікацію, цим вироком частково скасовує вирок суду першої інстанції із погіршенням становища засудженого, а іншим процесуальним документом ухвалою той же вирок у частині засудження за іншими статтями Кримінального кодексу України залишає без зміни, або змінює,тобто постановляє в одній справі два судових рішення із можливістю їх окремого оскарження учасниками.
Отже, питання можливостіухвалення апеляційним судом за результатами перегляду в апеляційному порядку одного кримінального провадження щодооднієї або кількох осіб двох різних за своєю природою процесуальних рішень (вироку та ухвали) містить виключну правову проблему та має важливе значення для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
Питання законності ухвалення апеляційним судом в одному кримінальному провадженні різних процесуальних рішень (вироку та ухвали) щодо однієї або кількох осіб за одними й тими ж фактичними обставинами виникає не в одиничній правовій ситуації, а вневизначеній кількості кримінальних проваджень, може мати триваючий характер, оскільки постає ще під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, і його вирішення необхідне для забезпечення балансу законних інтересів засуджених в одному кримінальному провадженні при ухваленні щодо них цим судом різних процесуальних рішень.
Особливо актуальним є це питання при оскарженні таких рішень у касаційному порядку.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного раніше в ухвалі Верховного Суду України від 23 жовтня 2008 року (справа № 5-3568к08).
На думку колегії суддів, вказана справа містить виключну правову проблему і передача кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
Суддя ОСОБА_11 висловила свою незгоду з такою позицією, оскільки вважає, що положеннями КПК чітко врегульовано питання, які стосуються форми рішень, прийнятих судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, а також визначено правові підстави, на яких згаданим судом постановляютьсявироки й ухвали (ч. 1 ст. 418, ч. 1 ст. 420 КПК).
Керуючись статтями 434-1, 434-2, 441 КПК, п. 7 параграфа 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», колегія суддів
постановила:
Матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 разом із касаційною скаргою прокурора на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3