ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/796/18 Справа № 204/5451/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 рокуКолегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

особи, яка вчинила

суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши 23 листопада 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_10 на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, має середню освіту, не одружений, пенсіонер, інвалід 2 групи загального захворювання, не судимий, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1ст.115 КК України, у кримінальному провадженні № 0000553,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою, застосовано відносно ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації його до психіатричного закладу з суворим наглядом, а саме до Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом» МОЗ України. Запобіжний захід відносно ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою залишено до передачі останнього до психіатричного закладу.
Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке виразилося у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, перебуваючи при цьому у стані неосудності, тобто через наявний у нього психічний стан не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також те, що що за своїм психічним станом та характером суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_7 становить небезпеку для суспільства, суд вважає, що до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації його до психіатричного закладу з суворим наглядом, що передбачено ст. 94 КК України.
Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, ОСОБА_7 , 30 березня 2018 року близько 07.50 години, прибув за місцем мешкання раніше йому знайомого потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , з яким останній мав особисті неприязні відносини. Знаходячись у приміщені будинку за вказаною адресою, у ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин з раніше йому знайомим потерпілим ОСОБА_12 виник злочинний умисел на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а саме потерпілому ОСОБА_12 .Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , взявши у приміщенні будинку АДРЕСА_2 кухонний ніж, та в ході сварки та бійки вийшов на територію проїжджої частини вулиці Переможців, поблизу будинку № 74-76 по вказаній вулиці, де з метою доведення свого злочинного умислу, направленого на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_7 кухонним ножем, умисно наніс потерпілому ОСОБА_12 не менше п`яти ударів в область грудної клітини потерпілого ОСОБА_12 та не менше трьох ударів в область лівої верхньої кінцівки потерпілого, заподіявши останньому відповідно висновку судово-медичної експертизи № 182/НЕ/147 від 13.04.2018 року тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани № 1 по навкологрудинній лінії праворуч на рівні 4-го ребра; колото-різаної рани № 2 на передньо-ключичній лінії ліворуч на рівні 5-го ребра; різаної рани № 3 на лівій бічній поверхні шиї; різаної рани № 4 на навкологрудинній лінії праворуч на 1 см нижче рани № 1; різаної рани № 5 на середньо-ключичній лінії ліворуч на відстані 1 см донизу та вліво від рани № 2; різаної рани № 6 на передній поверхні лівого передпліччя; різаної рани № 7 на долонній поверхні 1-го пальця лівої кисті; різаної рани № 8 на задній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, які утворились від дії твердого плаского предмету (предметів), який мав колюче-ріжучі властивості та не менш одного загостреного леза, та у своїй сукупності, згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (наказ МОЗ України № 6, від 17.01.1995 р.), п. 2.1.1, є тяжкими за ознакою небезпеки для життя.
Внаслідок умисного спричинення потерпілому ОСОБА_12 вищевказаних множинних проникаючих та непроникаючих різаних та колото-різаних поранень грудної клітини та лівої верхньої кінцівки з ушкодженням ребер, легень, бронху та м`яких тканин відповідних ділянок тіла, які ускладнились розвитком крововтрати, та які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, і перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, відповідно висновку судово-медичної експертизи № 182/НЕ/147 від 13.04.2018 року, на місці вчинення кримінального правопорушення настала смерть потерпілого ОСОБА_12 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу змінити, виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без зміни.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експертизи, ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, страждав і на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії. З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку захисника та законного представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни судового рішення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КК України переглядається судове рішення щодо ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 статті 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 130 від 12 липня 2018 року, ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_7 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_7 також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у нього свідомості, чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак ухвалу необхідно в цій частині змінити через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Враховуючи вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала у цій частині - зміні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 19 вересня 2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4