Дата документу 11.04.2019 Справа № 331/767/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/767/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11сс/807/257/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000016 від 12 лютого 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню №0000016, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, та накладений арешт на речі, вилучені 26 лютого 2019 року в ході обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , з наведенням переліку майна.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що метою накладення арешту на зазначене майно є збереження речових доказів та забезпечення обов`язкової конфіскації, передбаченої санкцією статті. Слідчим суддею встановлено, що грошові кошти, передані ОСОБА_10 ОСОБА_7 , є предметом злочину та підлягають подальшій ідентифікації та співвідношенню із тими, які, відповідно до протоколу попередньої ідентифікації, були попередньо вручені ОСОБА_10 співробітниками поліції. Крім того, грошові кошти, які належать ОСОБА_7 , що перевищують суму, розмір якої був переданий останньому в якості неправомірної вигоди, підлягають обов`язковій конфіскації у разі постановлення в подальшому обвинувального вироку. Оскільки на сьогодні ОСОБА_7 перевіряється на причетність до інших аналогічних правопорушень, спілкується із іншими ймовірними фігурантами злочину засобами мобільного зв`язку, мобільний телефон, відео реєстратор та інформація, що зберігається на них, а також вилучена документація, також можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні, обставини вчинення якого на сьогодні перевіряються.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить зазначену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що усе вилучене майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки дружина ОСОБА_7 також є приватним підприємцем та працює у тому самому приміщенні, де проводився обшук; підозра, пред`явлена ОСОБА_7 , є необґрунтованою, тому взагалі відсутні правові підстави для обмеження у праві власності підозрюваного.

Згідно з ухвалою слідчого судді, до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання, у якому вказано, що СВ Олександрівського ВП ГУНП у Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за відомостями, викладеними в заяві ОСОБА_10 , в якій зазначено, що посадові особи міжрайонного управління у Запорізькому районі Держгеокадастру в Запорізькій області за змовою з ФОП « ОСОБА_7 » вимагають в нього неправомірну вигоду в розмірі 500 доларів США за внесення земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, до Державного земельного кадастру. В ході досудового розслідування встановлено, що в серпні 2018 року ОСОБА_10 звернувся до ФОП « ОСОБА_7 », який здійснює свою господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , з метою замовлення витягу з нормативно-грошової оцінки на земельні ділянки, які належать йому. В грудні 2018 року помічник ФОП « ОСОБА_7 » на ім`я ОСОБА_11 зателефонувала йому і повідомила, що дійшла черга до його документів. 28 січня 2019 року він приїхав до офісу ФОП, де ОСОБА_7 і ОСОБА_11 сказали, що на один державний акт на землю вони не зможуть замовити витяг з нормативно-грошової оцінки, оскільки відсутні дані в Державному земельному кадастрі. ОСОБА_7 сказав, що це зовсім інша робота і коштує інших грошей. ОСОБА_7 сказав, що його робота по виготовленню технічної документації буде коштувати 1500 грн та ще потрібно буде заплатити 500 доларів США в Держгеокадастр для того, щоб вони внесли до публічної карти кадастровий номер. Якщо він не заплатить ці кошти, Держгеокадстр відмовить у наданні відповідних документів.

25 лютого 2019 року ОСОБА_10 співробітниками Управління захисту економіки в Запорізькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, були видані грошові кошти у розмірі 500 доларів США, про що було складено відповідні процесуальні документи. В подальшому цього ж дня, ОСОБА_10 при особистій зустрічі з ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , передав останньому вказану суму грошових коштів, за внесення відомостей щодо земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:3088 до Державного земельного кадастру України.

ОСОБА_7 , отримавши вказану суму грошових коштів, гарантував ОСОБА_10 внесення вказаних відомостей до Державного земельного кадастру України, про що він повідомить останнього 26 лютого 2019 року та призначить час, коли необхідно буде прийти до офісу ОСОБА_7 за документами. 26 лютого 2019 року ОСОБА_10 зателефонувала помічниця ОСОБА_7 та повідомила, що документи на земельну ділянку оформлені і ОСОБА_10 може під`їхати забрати документи. 26 лютого 2019 року ОСОБА_10 прибув до офісу ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , де отримав пакет документів щодо оформлення права приватної власності щодо земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:3088.

Після того, як ОСОБА_10 вийшов з приміщення офісу ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою переслідування ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а також збору, фіксації речей та документів, які мають безпосереднє значення у вчиненому кримінальному правопорушенню та з метою запобігання знищенню доказів, проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого були вилучені предмети і документи, які мають значення для досудового розслідування, згідно до переліку, який зазначений у протоколі обшуку.

Встановлено, що в провадженні СВ Олександрівського ВП ГУНП у Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №00000016, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

27 лютого 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, яка є обґрунтованою та підтверджується матеріалами, зібраними в ході досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді; ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст. 173 КПК України, повинен був враховувати наступне: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку колегії суддів, слідчим суддею ці положення закону в цілому враховані при розгляді клопотання.

Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підтвердження доводів клопотання слідчий надав витяг з ЄРДР за №0000016 від 12 лютого 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, та інші документи, якими, на думку органу досудового розслідування, підтверджується необхідність зазначеного арешту.

Слідчий суддя, перевіривши доводи клопотання, дійшов правильного висновку про те, що накладення арешту на грошові кошти, документацію, мобільні телефони та відео реєстратор, вилучені в ході обшуку, необхідне для збереження речових доказів та забезпечення обов`язкової конфіскації, передбаченої санкцією статті.

Свої висновки в зазначеній частині слідчий суддя належним чином вмотивував та вони наведені вище.

Крім того, слідчим суддею перевірені та спростовані доводи апелянта про те, що вилучені грошові кошти та інші предмети є спільною сумісною власністю подружжя.

Так, як обґрунтовано зазначено слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі, з чим погоджується і колегія суддів, що усі грошові кошти були вилучені із чорної сумки, яка належить ОСОБА_7 . За місцем проведення обшуку підозрюваний здійснює підприємницьку діяльність, а майно приватного підприємця не є тотожним із поняттям спільного сумісного майна подружжя.

Доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_7 до інкримінованого його правопорушення та про недопустимість зібраних доказів, мають ретельно перевірятись в установленому законом порядку, в ході досудового розслідування, а в подальшому судом при розгляді провадження по суті.

Крім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
Колегія суддів вважає, що надані прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 міг вчинити вищевказаний злочин, тобто про те, що останній обґрунтовано підозрюється у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Разом з цим, накладаючи арешт на карти банку «RaiFFeisen Bank Aval», на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , картку банку OTP Bank на ім`я ОСОБА_13 , № НОМЕР_3 , банківські картки, слідчий суддя не звернув уваги на те, що, в супереч вимогам ст.171 КПК України, клопотання слідчого не містить будь-яких посилань на докази, а матеріали провадження і самих доказів, на підтвердження того, що ці картки відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Не наведено відповідного обґрунтування і в ухвалі слідчого судді.

Колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведено необхідності арешту на вилучені банківські картки, на що слідчий суддя уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про необхідність накладення вказаного арешту.

У зв`язку з викладеним, оскаржувана ухвала у частині накладення арешту на майно: 2 картки банку «RaiFFeisen Bank Aval», на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , картку банку OTP Bank на ім`я ОСОБА_13 , № НОМЕР_3 , не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому на підставі ст.ст.407, 409 КПК України, підлягає скасуванню в зазначеній частині, з постановленням нової ухвали - про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт вказаного майна.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню № 00000016, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, та накладений арешт на речі, вилучені 26 лютого 2019 року в ході обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , в частині накладення арешту на : 2 картки банку «RaiFFeisen Bank Aval», на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , картку банку OTP Bank на ім`я ОСОБА_13 , № НОМЕР_3 , скасувати та у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на вищезазначене майно відмовити.

У решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4