Провадження №1-кс/760/2354/19
в справі №760/3257/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000011 від 19.02.2018, -

В С Т А Н О В И В :
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2019 в рамках кримінального провадження № 0000011 від 19.02.2018.
Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000011 від 19.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 212 КК України.
У клопотанні вказано, що під час обшуку, проведеного 17.01.2019 слідчим з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2019, за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим, серед інших речей, виявлено та вилучено готівкові кошти, а саме: 50 002,0 (п`ятдесят тисяч дві) гривні; 6 750,0 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) євро; 2 020 (дві тисячі двадцять) доларів, а також телефон марки «Samsung» білого кольору та ноутбук марки «Lenovo» S/N EB10020938 і зарядний пристрій до нього.
Заявник зазначає, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2019 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вилучені у ході проведення 17.01.2019 обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , предмети і речі, а саме:
- ноутбук марки ««Lenovo» S/N EB10020938 та зарядний пристрій до нього;
- телефон марки «Samsun» білого кольору;
- готівкові кошти 50 002,0 (п`ятдесят тисяч дві) гривні; 6 750,0 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) євро; 2 020 (дві тисячі двадцять) доларів.
При цьому, адвокат ОСОБА_3 вказує на те, що слідчим не надано докази будь-якої протиправної діяльності гр. ОСОБА_4 , а доводи сторони обвинувачення про те, що вказана особа причетна до (як вважає сторона обвинувачення) протиправної діяльності фігурантів по справі, у тому числі підозрюваного ОСОБА_6 , носять характер припущень та не підтверджені належними та допустимими доказами. Разом з цим, зазначає, що походження вилучених коштів ОСОБА_4 є абсолютно легальним, оскільки вони є залишками грошей, що було одержано від продажу спадкового нерухомого майна. Більш того, ОСОБА_4 упродовж багатьох років постійно працює, є співзасновником підприємств реального сектору економіки, з огляду на що природа походження коштів, а саме накопичення, є зрозумілою та очевидною.
Адвокат, посилається на те, що відсутні відомості про наявний зв`язок між діяльністю юридичної особи, відносно якої здійснюється досудове розслідування, та ОСОБА_4 , а формальне визнання зазначених предметів та речей речовими доказами у кримінальному провадженні не може виправдовувати безпідставне обмеження конституційного права свободи власності, у зв`язку з чим просив скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_4 .
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , підтримав подане клопотання, надав доповнення до клопотання та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Старший слідчий з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області в судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що вищевказана ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2019 про накладення арешту на майно є обґрунтованою та не підлягає скасуванню, адже на вилучені речі та грошові кошти, вилучені під час обшуку 17.01.2019 постановами слідчого від 18.01.2019 визнанні речовим доказом в кримінальному правопорушенні № 0000011. Крім того, 28.02.2019 по даному кримінальному провадженню постановою старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_5 призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу по ноутбуку марки ««Lenovo» S/N EB10020938 та телефону марки «Samsun». Зазначив, що на даний час проведення вищевказаної судової експертизи не завершено і не відпала потреба в накладенні арешту на вказані предмети, які є об`єктами дослідження. Отже, скасування арешту на зазначене майно може негативно вплинути на проведення даної експертизи та призвести до неможливості вирішення питань, поставлених перед експертом.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000011 від 19.02.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 212 КК України.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2019 накладено арешт на вилучені у ході проведення обшуку 17.01.2019 року предмети та речі, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук марки «Lenovo» SEB10020938 та зарядний пристрій до нього F5TBO429127994;

- телефон марки «Samsung», білого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 S: НОМЕР_2 та SIM-карта № НОМЕР_3 ;

- грошові кошти: 50 002 (п`ятдесят тисячі дві) гривні; 6 750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) євро; 2 020 (дві тисячі двадцять) доларів.

Встановлено, що в ухвалі від 22.01.2019 слідчий суддя зробив висновок, що вказане вище майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, а слідчим було доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який ідеться в клопотанні слідчого та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом з цим, слідчий суддя вважає, що слідчим в судовому засіданні були наданні пояснення та докази, які свідчать про те, що вказані ноутбук марки ««Lenovo» S/N EB10020938 та телефон марки «Samsun» відповідають критеріям ст. 98 КПК України та речовим доказом по даному кримінальному провадженню, оскільки можуть містити відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя вважає, що обставини, викладені заявником в клопотанні щодо цих речей, є недостатніми, а надані докази не підтверджують посилання на те, що в арешті вказаного майна відпала потреба.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Поряд з цим, визначений КПК України процесуальний порядок обмеження права власності закріплює об`єктивні передумови для забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження, передбачає засоби, що гарантують реалізацію цих прав, їх захист, поновлення на випадок порушення, а також охорону законних інтересів.

Виходячи із змісту приписів ч. ч. 3-6 ст. 170 КПК України, умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Разом з цим, слідчий суддя, приймаючи до уваги доводи заявника, вважає, що вилучені грошові кошти, що належать ОСОБА_4 не відповідають критеріям речових доказів, викладеним у ст. 98 КПК України, що свідчить про відсутність потреби в подальшому застосуванні арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, клопотання про скасування арешту підлягає частковому задоволенню.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 7, 98, 132, 170-174 КПК України, слідчий суддя ухвалив:

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000011 від 19.02.2018 задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2019 у кримінальному провадженні № 0000011, на вилучені у ході проведення обшуку 17.01.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти: 50 002 (п`ятдесят тисяч дві) гривні; 6 750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) євро; 2 020 (дві тисячі двадцять) доларів.
В іншій частині клопотання - відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1