Постанова

іменем України
18 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 278/674/15-к

провадження № 51-8854км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000379, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Коростеня Житомирської області та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 30 березня 2018 року ОСОБА_7 виправдано за ч. 1 ст. 366 КК за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він, обіймаючи посаду інспектора дізнання відділення Державної автомобільної інспекції Житомирського міського відділу УМВС України в Житомирській області, вчинив службове підроблення.

Так, 30 грудня 2013 року старший інспектор ДПС взводу №3 РДПС ДАЇ із ЗС при УДАІ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_8 склав рапорт про те, що 29 грудня 2013 року близько 12:30 на 20-му кілометрі автодороги Київ Овруч у с. Нові Петрівці водій автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, а саме не виконав його вимоги про зупинку транспортного засобу, що надавалася за допомогою жезла і свистка. При цьому зазначеного автомобіля не було зупинено, а особу, яка ним керувала, не було встановлено.

Вказаний рапорт на підставі ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) через УДАІ УМВС України в Житомирській області було скеровано до ВДАІ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області для вирішення питання про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. Оформлення адміністративних матеріалів було доручено інспектору дізнання ОСОБА_7 . Будучи обізнаним з положеннями ст. 245 КУпАП про те, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, ОСОБА_7 замість установлення фактичних обставин скоєння адміністративного правопорушення, а також особи, яка його вчинила, збирання доказів її вини, вирішив вчинити службове підроблення.

09 січня 2014 року о 11:20 ОСОБА_7 у приміщення ВДАІ Житомирського МВ, розташованому на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області (5-й км, вул. Жуйка) вніс до протоколу про адміністративне правопорушення серії АБ2 №426544 завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_9 29 грудня 2013 року близько 12:33 на 20-му кілометрі автодороги Київ Овруч у с. Нові Петрівці, керуючи автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги інспектора про зупинку транспортного засобу, яка надавалася за допомогою жезла і свистка, чим порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що ст. 122-2 КУпАП передбачено відповідальність.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2014 року провадження в адміністративній справі щодо ОСОБА_9 було закрито за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, і виправдав його.
Своє рішення суд мотивував тим, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 366 КК, характеризується тільки прямим умислом, тобто службова особа усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, які вона вносить до офіційних документів. ОСОБА_7 ж при складанні протоколу про вчинення ОСОБА_9 адміністративного правопорушення впевнено вважав останнього правопорушником, тобто не усвідомлював неправдивого характеру відомостей, які вносив до протоколу, а отже в його діях відсутній умисел на вчинення службового підроблення.
Як зазначив суд, надані стороною обвинувачення докази не доводять винуватості ОСОБА_7 у службовому підробленні, а навпаки вказують на те, що останній діяв відповідно до вимог закону та в межах наданих йому повноважень. Зокрема, докази обвинувачення свідчать про те, що ОСОБА_7 з метою встановлення істини здійснив перевірку відомостей, зазначених у рапорті інспектора ДАІ ОСОБА_10 , у ході якої встановив власника автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , опитав його, перевірив дані системи відеофіксації та дійшов переконання, що саме ОСОБА_9 29 грудня 2013 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП, про що й склав відповідний протокол.
Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 13 червня 2018 року виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 залишив без змін.

Вимоги касаційних скарг і узгоджені доводи осіб, які їх подали

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі просить скасувати вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а також з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що висновки суду про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, оскільки в його діях відсутній умисел на вчинення службового підроблення, є безпідставними і не ґрунтуються на зібраних у справі доказах. Стверджує, що суд усупереч вимогам ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не оцінив у повному обсязі доказів, наданих стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності. Зокрема, на думку прокурора, суд першої інстанції не надав жодної оцінки дослідженим у судовому засіданні матеріалам апеляційної справи №581, протоколу огляду документів від 05 вересня 2015 року, наказу про призначення ОСОБА_7 на посаду, висновку експерта №1/233 від 18 лютого 2015 року, письмовим запереченням ОСОБА_9 , протоколу огляду документів від 25 лютого 2015 року, а також постанові Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2014 року, якою провадження у справі щодо ОСОБА_9 за ст. 122-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення. Зазначає, що апеляційний суд, переглядаючи вирок, усупереч вимогам ст. 419 КПК у своїй ухвалі не відповів на доводи, викладені в його апеляційній скарзі, про незаконне виправдання ОСОБА_7 , не навів докладних та переконливих мотивів на спростування цих доводів.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 частково підтримав касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За змістом касаційної скарги, незаконність судових рішень прокурор убачає в неправильному встановленні судом першої інстанції фактичних обставин справи та наявності у справі доказів, які свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також в порушенні апеляційним судом вимог ст. 419 КПК.

Суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження і при перегляді судових рішень виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК, якщо у кримінальному провадженні не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу таке судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, виходячи з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення і захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Суд дотримався зазначених вимог закону під час розгляду справи щодо ОСОБА_7 , при цьому виходив із закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст. 17 КПК про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на користь цієї особи.

З матеріалів провадження вбачається, що суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення згідно з обвинувальним актом, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Дотримався суд також норм, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Ретельно перевіривши всі зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, суд проаналізував показання ОСОБА_7 , який у суді заперечував злочинну мету своїх дій і послідовно стверджував, що діяв у межах закону. Отримавши на розгляд рапорт інспектора УДАІ в Київській області ОСОБА_11 про вчинення водієм автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , 29 грудня 2013 року близько 12:33 на 20-му кілометрі автодороги «Київ Овруч» у с. Нові Петрівці правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, із доданим до нього записом системи відеофіксації «Рубіж», він установив власника зазначеного транспортного засобу, яким виявився потерпілий ОСОБА_9 , викликав його за місцем своєї роботи і опитав. Останній не визнав себе винуватим і зазначив, що 29 грудня 2013 року не вчиняв зазначеного правопорушення, оскільки весь день був на роботі. Разом з тим потерпілий погодився, що передавав того дня свій автомобіль у користування друзям та не заперечував перебування його автомобіля того дня на автодорозі Київ Овруч. При цьому ОСОБА_9 не зміг пояснити, кому саме він передав автомобіль, і хто саме 29 грудня 2013 року був за його кермом. Оцінивши неправдивість пояснень потерпілого, а також зміст рапорту інспектора УДАІ ОСОБА_11 , відомості системи відеофіксації «Рубіж» про фіксування 29 грудня 2013 року автомобіля потерпілого на ділянці дороги з м. Києва до с. Нові Петрівці, ОСОБА_7 не мав жодних сумнівів про вчинення саме ОСОБА_9 як водієм транспортного засобу адміністративного правопорушення. У зв`язку з чим він склав щодо останнього адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, і направив його до Богунського районного суду м. Житомира для розгляду.

Дав суд належну оцінку й показанням потерпілого ОСОБА_9 , який підтвердив суду, що інспектор ДАІ ОСОБА_7 викликав його з приводу вчинення адміністративного правопорушення поблизу с. Нові Петрівці 29 грудня 2013 року, опитав, належним чином зафіксувавши його пояснення, та ознайомив з даними системи відеофіксації про фіксування руху автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , 29 грудня 2013 року на ділянці дороги з м. Києва до с. Нові Петрівці. Потерпілий не заперечував факту перебування його автомобіля 29 грудня 2013 рокупоблизу с. Нові Петрівці, проте стверджував, що за кермом були інші особи, назвати яких суду він не зміг.

Також суд дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які засвідчили факт перебування потерпілого ОСОБА_9 29 грудня 2013 року на роботі, а також показанням свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 про надходження до УДАІ УМВС України в Житомирській області матеріалів про вчинення 29 грудня 2013 року адміністративного правопорушення водієм автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , і передачу їх на перевірку інспектору ОСОБА_7 .

На думку суду, показання потерпілого і зазначених свідків не свідчили про те, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_9 не керував транспортним засобом, вніс завідомо неправдиві відомості до протоколу про адміністративне правопорушення.

Проаналізував суд дані, викладені в рапорті інспектора ДПС ОСОБА_11 , а також дані системи відеофіксації транспортних засобів «Відеоконтроль-Рубіж» про те, що 29 грудня 2013 року автомобіль ОСОБА_9 проїжджав повз поста ДАІ «Богатирська» на автодорозі з м. Києва до с. Нові Петрівці.

Дав належну оцінку суд і тим даним, які містяться в матеріалах адміністративного провадження, зокрема поясненням ОСОБА_9 (а. с. 3437, т. 3), протоколу про адміністративне правопорушення серії АБ2 №426544 (а. с. 10, т. 3), постанові Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2014 року (а. с. 6162, т. 3), висновку експерта №1/233 від 18 лютого 2015 року (а. с. 6873, т. 3).

За наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що зібраними у кримінальному провадженні доказами не доведено, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, у зв`язку з чим виправдав останнього на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК.

Спростовуючи пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, суд належним чином мотивував своє рішення.

Як зазначив суд, надані стороною обвинувачення докази не доводять винуватості ОСОБА_7 у службовому підробленні, а навпаки вказують на те, що останній діяв відповідно до вимог закону та в межах наданих йому повноважень. Зокрема, докази обвинувачення свідчать про те, що ОСОБА_7 з метою встановлення істини здійснив перевірку відомостей, зазначених у рапорті інспектора ДАІ ОСОБА_10 , у ході якої встановив власника автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , опитав його, перевірив дані системи відеофіксації та дійшов переконання, що саме ОСОБА_9 29 грудня 2013 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП, про що й склав відповідний протокол. Оскільки суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 366 КК, характеризується виключно прямим умислом, тобто службова особа усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, які вона вносить до офіційних документів, тоді як у справі встановлено, що ОСОБА_7 при складанні протоколу про вчинення ОСОБА_9 адміністративного правопорушення впевнено вважав останнього правопорушником, тобто не усвідомлював неправдивого характеру відомостей, які вносив до протоколу, а отже в його діях відсутній умисел на вчинення службового підроблення.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Що стосується доводів прокурора про невиконання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК, то вони не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Доводи прокурора щодо неправильного встановлення судом фактичних обставин справи, безпідставності виправдання ОСОБА_7 та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції належним чином перевірив і дав вмотивовані відповіді на них.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 30 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3