Справа № 199/9899/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0002167, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2019 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0002167, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 14.03.2018 державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_5 , при виконанні ним функцій державного реєстратора відповідно до Закону України «Про реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», шляхом відкриття розділу в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, вчинено дії з державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про права власності, виданого 24.03.1998 Виконкомом міської ради народних депутатів за ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, НОМЕР_2 , виданий 21.08.2003 Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській обл).

Проте, відповідно до інформації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради свідоцтво про право власності на визначений об`єкт нерухомого майна, тобто квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 чи будь - якої іншої особи ніколи не видавалось.

Наведене свідчить, про використання невстановленою особою підробленого документу з метою отримання права на об`єкт нерухомого майна, що розташовано за вищевказаною адресою та наявність в її діях ознак кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України.
Крім того, під час досудового розслідування був допитаний в якості свідка власник майна, який пояснив, що дії з оформлення права власності на нерухоме майно дійсно виконувались ним безпосередньо, на прохання чоловіка на ім`я ОСОБА_7 прізвисько « ОСОБА_8 », який на протязі 2 років, періодично відвозив свідка до офісу нотаріуса, що розташований у підвальному приміщенні в центрі міста, де останнім підписувалась документація, зміст якої свідкові не відомий. За вказану послугу свідок отримував грошову винагороду. Підписання документів у нотаріуса, як правило, відбувалось у присутності другої людини. Після підписання документів свідкові надані грошові кошти чоловіком на ім`я ОСОБА_7 прізвисько « ОСОБА_8 ».

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 , на підставі документу, що має ознаки підроблення, на час подання клопотання перебуває у власності особи, яка допитана якості свідка у кримінальному провадженні та заперечує свідоме набуття права власності на вказаний об`єкт.

Враховуючи той факт, що квартира АДРЕСА_3 на підставі документу, що має ознаки підроблення, належить іншій особі, яка була допитана в якості свідка, є предметом вчинення кримінального правопорушення, а також має суттєве значення у даному кримінальному провадженні: з метою запобігання будь-якими особами та будь-яким способом її перепродажу добросовісному покупцю слідчий просив ухвалити рішення, яким накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 .

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання та просили його задовольнити.
Вивчивши подане клопотання та додатки до нього докази, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на нерухоме майно, суд вважає необхідним у задоволенні поданого клопотання відмовити з наступних підстав.

Так, органами досудового розслідування встановлено, що 14.03.2018 державним реєстратором Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» ОСОБА_5 , при виконанні ним функцій державного реєстратора відповідно до Закону України «Про реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», шляхом відкриття розділу в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, вчинено дії з державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про права власності, виданого 24.03.1998 Виконкомом міської ради народних депутатів за ОСОБА_6 .

Проте, відповідно до інформації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради свідоцтво про право власності на визначений об`єкт нерухомого майна, тобто квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 чи будь - якої іншої особи ніколи не видавалось.

Наведене свідчить, про використання невстановленою особою підробленого документу з метою отримання права на об`єкт нерухомого майна, що розташовано за вищевказаною адресою та наявність в її діях ознак кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_4 , на підставі документу, що має ознаки підроблення, на час подання клопотання перебуває у власності особи, яка допитана якості свідка у кримінальному провадженні та заперечує свідоме набуття права власності на вказаний об`єкт.

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Доказів того, що нерухоме майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є речовим доказом з огляду на вищенаведені вимоги КПК України суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати,зокрема:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

Слідчим суддею не встановлено доведеність наявності правової підстави для арешту зазначеного майна, що регламентуються ч. 2 п.2 ст. 170 КПК, з огляду на надані до клопотання документи, у зв`язку із чим відмовляє в заявленому клопотанні.
Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0002167, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: