ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року. м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000112 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 проходить військову службу у Збройних Сил України із 2011 року.
25.02.2016 року між ОСОБА_4 та командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, строком на три роки. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 24.04.2016 року № 84-РС ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка-водія інженерно-саперного взводу механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_3 (у подальшому в/ч НОМЕР_1 ).
Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 за контрактом ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період функціонування органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, органів місцевого самоврядування, органів управління у справах цивільної оборони і сил цивільної оборони, а також галузей національної економіки, підприємств, установ та організацій, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указів Президента України від 01.03.2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», від 02.03.2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» та від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» в державі оголошено часткову мобілізацію та Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, у зв`язку із чим згідно положень ст. 1 Закону України Про оборону України діє особливий період.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Однак, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), 28.11.2017 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованого по АДРЕСА_2 .
У період з 28.11.2017 року по 18.01.2018 року ОСОБА_4 усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і перебуває на військовій службі за контрактом, до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_4 без поважних причин не з`являвся та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання за адресоюАДРЕСА_1 .

18.01.2018 року ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) чим припинив вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю. Пояснив, що причиною його нез`явлення на військову службу у інкримінований йому період були проблеми із здоров`ям матері, яка потребувала стороннього догляду. Він чесно та сумлінно продовжує військову службу і бажає своєю поведінкою довести своє виправлення.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його як особу.

Таким чином, дослідивши матеріали даного кримінального провадження, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що даний злочин відноситься до тяжких злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших правопорушень стосовно нього необхідно призначити покарання пов`язане з ізоляцію від суспільства.

Беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який за місцем несення служби характеризується посередньо, за місцем проживання характеризується позитивно, не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій та антитерористичної операції, зважаючи на те, що судом встановлено сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме: щире каяття та повне сприяння досудовому та судовому слідству, суд приходить до висновку про можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом з застосуванням ст. 69 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст.65, 69 КК України, 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) місяця арешту на гауптвахті.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

СуддяВолодимир-Волинського міського суду ОСОБА_1