Провадження №1-кс/447/980/18
Справа №447/1659/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 р. Слідчий суддя Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 за заявою від 04.07.2018р.,
в с т а н о в и в :
Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 та зобов`язати слідчого СВ Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області внести відомості в ЄРДР за ст.383 КК України за правопорушення вчинені начальником СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 та залучити його як потерпілого у кримінальному провадженні №0000028; відшкодувати ОСОБА_3 моральну шкоду за приниження честі та гідності, а також ділової репутації в розмірі 200 мільярдів гривень.
В обґрунтування скарги покликається на те, що 28.04.2017року звернувся до Миколаївського відділу Золочівської місцевої прокуратури із заявою про внесення відомостей до ЄРДР в порядку ч.1 ст. 214, ч.1 ст.216 КПК України за ст. 383 КПК України з приводу завідомо неправдивого повідомлення ( заяви) ОСОБА_5 ЄО 6390 зареєстрованого 18.11.2016року К-88. 04.07.2018року начальнику СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 через канцелярію ОСОБА_3 подав заяву про залучення його як потерпілим у кримінальному провадженні №0000028. Начальник СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВА ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 не вчинив дії, які йому належить вчиняти відповідно ст. 220 КПК України в інтересах ОСОБА_5 , а відтак став співучасником злочину передбаченого ст.383 КК України. Оскільки, рішення за заявою ОСОБА_3 про визнання потерпілим не винесено, чим порушено його права, гарантовані законом, тому він звернувся в суд із скаргою.
В судові засідання, призначені на 30.10.2018року та 27.11.2018 року скаржник ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги, з невідомих для суду причин, не з`явився, що позбавило суд можливості заслухати особисті пояснення скаржника по суті скарги.
Слідчим суддею прийнято рішення про проведення розгляду скарги за відсутності скаржника ОСОБА_3 , оскільки останній будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явився, залишення скарги без розгляду суперечить правовим приписам ст.307 КПК України, а відтак, скаргу слід вирішити на підставі поданих доказів. До вказаних висновків, суд прийшов виходячи з наступного.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 5 ст.9 КПК України зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").
Судом встановлено, що скаржник ОСОБА_3 будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги, в судові засідання не з`являвся, а відтак, судом вирішено провести розгляд скарги за його відсутності, що на думку суду не суперечить правовим приписам кримінально-процесуального закону. Суд позбавлений можливості прийняти інше, аніж передбачено ст.307 КПК України, судове рішення по скарзі.
Прокурор та представник СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча неодноразово були повідомлені про час і місце розгляду скарги, судом вирішено провести розгляд скарги за їх відсутності, що не суперечить правовим приписам ч.3 ст.306 КПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників провадження, фіксування судового засідання на підставі ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалося.
Оглянувши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000028, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті303цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст.303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому розслідуванні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.
На орган досудового розслідування покладається обов`язок застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування (ст. 38 КПК).
Відповідно до ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Частиною 2 статті 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
В матеріалах кримінального провадження містяться заяви ОСОБА_3 від 04.07.2018 р. про визнання його потерпілим, але вона не розглянута у встановлений ст.220 КПК України триденний строк та не повідомлено заявника про результати їх розгляду, тобто, порушено вимоги ст.220 КПК України.
Таким чином, в порушення вимог ст. 55 КПК України не вжито заходів щодо розгляду заяв скаржника, оскільки не було прийнято рішення про визнання його потерпілим та врученням пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого чи винесена постанова про відмову у визнанні потерпілим.
У зв`язку з наведеним, слідчому слід, на виконання вимог ст.ст.55,220 КПК України, розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання його потерпілим та вирішити таку у відповідності з чинним законодавством.
Одночасно слід роз`яснити скаржнику, що відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Слідчий суддя звертає увагу на вичерпний перелік підстав для звернень до слідчого судді на підставі ст.303 КПК України та вважає, що до компетенції слідчого судді не належить вирішення питання про зобов`язання слідчого залучити скаржника до участі в справі в якості потерпілого.
Статтею 307 КПК України передбачено вичерпний перелік процесуальних рішень слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, а саме: 1)скасування рішення слідчого чи прокурора; 2)зобов`язання припинити дію; 3)зобов`язання вчинити певну дію; 4)відмову у задоволенні скарги.
Проаналізувавши матеріали скарги, встановлено, що ОСОБА_3 звертався із заявою, 04.07.2018 року до начальника СВ Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, а не до слідчого, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0000028. Разом з тим просить зобов`язати слідчого вчинити дії відповідно до поданої його заяви 04.07.2018 року на ім`я начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області.
На підставі наведеного, суд встановив, що в діях начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області мала місце бездіяльність, оскільки заява ОСОБА_3 від 04.07.2018року про визнання його потерпілим, яка містяться в матеріалах кримінального провадження не вирішена, а відтак, слідчому слід розглянути та вирішити такі у відповідності з чинним законодавством.
Зобов`язання слідчого залучити ОСОБА_3 до участі в справі в якості потерпілого суперечить правовим приписам кримінально-процесуального закону та не належить до компетенції слідчого судді.
Суд вважає, що не вирішення клопотання ОСОБА_3 про залучення його в якості потерпілого жодним чином не містить в діях начальника СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 ознак злочину передбаченого ст. 383 КК України, а відтак підстав внесення відомостей в ЄРДР з приводу цього немає.
Щодо заявлених вимог ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди за приниження честі і гідності, а також ділової репутації в розмірі 200 міліардів гривень та стосовно заявленого позову про відшкодування моральної шкоди за приниження честі та гідності , а також ділової репутації слідчим суддею у зв`язку із відмовою в задоволенні заяви в розмірі 400 міліардів гривень, то такі вимоги не підлягають розгляду слідчим суддею в порядку глави 26 КПК України, а тому ОСОБА_3 слід роз`яснити його право на звернення із вказаними позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 22, 93, 284, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в:
Скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.
Зобовязати слідчого СВ Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області у кримінальному провадженні №0000028 в порядку, встановленому КПК України, розглянути заяву ОСОБА_3 від 04.07.2018 р. про визнання його потерпілим та повідомити останнього про прийняті рішення.
В задоволенні решти вимог скарги - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1