Постанова
Іменем України
20 листопада 2018 року
справа № 688/953/16-к
провадження № 51-1234зпв18
Верховний Суд Другою судовою палатою Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_12
прокурора
Генеральної прокуратури ОСОБА_13 ,
захисника ОСОБА_14
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_15 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року,
встановив:
вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2016 року ОСОБА_15 засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років. Зараховано ОСОБА_15 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 13 листопада 2015 року по 03 квітня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Апеляційний суд Хмельницької області ухвалою від 03 червня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_15 залишив без зміни. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахував ОСОБА_15 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 04 квітня 2016 року по 03 червня 2016 року.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 13 квітня 2017 року судові рішення щодо ОСОБА_15 залишив без зміни.
Вимоги заяви і узагальнені доводи особи, яка її подала
Посилаючись на пункт 2 частини першої статті 445 КПК, захисник ОСОБА_14 просить переглянути ухвалу касаційного суду щодо ОСОБА_15 , скасувати це рішення і рішення судів першої та апеляційної інстанцій та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги аргументує тим, що в зазначеній справі суд касаційної інстанції неоднаково застосував одну і ту саму норму права, передбачену ч. 1 ст. 412 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Зокрема посилається на ухвалу касаційного суду від 13 грудня 2016 року, в якій положення ст. 412 КПК витлумачено інакше, тобто було визнано порушення судами першої та апеляційної інстанцій цієї норми закону під час вирішення питання стосовно дотримання судами імперативних вимог ст. 367 КПК, щодо таємниці наради суддів.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_14 в судовому засіданні підтримав свою заяву та просив задовольнити її в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечив щодо задоволення заяви захисника.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідача, з`ясувавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Ухвалою судді Верховного Суду України від 05 вересня 2017 року відкрито провадження за заявою захисника ОСОБА_14 .
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року (далі - Закон), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України та визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

На виконання пунктів 1, 6 параграфу 3 розділу 4 Законусправу за заявою захисника ОСОБА_14 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року щодо ОСОБА_15 передано для розгляду до Касаційного кримінального суду Верховного Суду. За наведеними положеннями Закону справу має бути розглянуто за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом.

Справу про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року допущено до провадження за заявою захисника ОСОБА_14 , який зазначає підстави для перегляду, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VII).

На стадії відкриття провадження заява захисника ОСОБА_14 була визнана прийнятною.
Згідно зі статтею 444 КПК (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VII) Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених КПК.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 445 КПК (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VII) підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Суд звертає увагу, що положення пункту 2 частини 1 статті 445 КПКпередбачають порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права. Факт неоднакового застосування норми права касаційним судом повинен мати певний зовнішній вияв, знаходити відображення у відповідному процесуальному документі (рішенні). Про неоднакове застосування норми права свідчить неоднакове її розуміння судом виключно в процесі правозастосування, що зумовлює ухвалення рішень, які мають різний зміст. Неоднаковість у застосуванні положень норми права нерозривно пов`язана з предметом правозастосування - одна й та сама норма (її положення, припис) одного і того самого закону. Для уможливлення процедури порівняння судових рішень, оцінювання судом відповідної норми права на предмет неоднаковості її застосування така норма має бути реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справи за касаційною процедурою.

У рішенні, про перегляд якого порушено питання у заяві, касаційний суд зазначив, що в результаті перевірки матеріалів кримінального провадження не виявлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час перебування суду першої станції в нарадчій кімнаті.
Водночас, із тексту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2016 року, доданого до заяви для порівняння, убачається, що суд касаційної інстанції встановив невиконання судами першої та апеляційної інстанцій імперативних вимог ст. 367 КПК стосовно таємниці наради суддів, що визнав істотним порушенням вимог КПК, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та визнав - недотриманням судами обох інстанцій такої засади кримінального провадження, як законність.
За таких обставин, суд вважає, що посилання захисника на вказані рішення суду касаційної інстанції, є неспроможними, оскільки в рішенні, яке просить переглянути захисник, не було виявлено істотних порушення КПК, у тому числі, таємниці наради суддів, натомість у наданому для порівняння рішенні, встановлено порушення таємниці наради суддів. Отже, вищевказане не утворює підстав для висновку про подібність предмету правозастосування та не свідчить про неоднаковість застосування судом касаційної інстанції процесуальної норми, передбаченої ч. 1 ст. 412 КПК.
Наведене свідчить про відсутність неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.
Натомість, за доводами заяви захисника про перегляд судового рішення, останній фактично порушує питання про перевірку зазначених обставин в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_15 з приводу порушення судом першої інстанції таємниці наради суддів та визнання цього порушення істотним в порядку ч. 1 ст. 412 КПК, тобто просить про повторну перевірку рішення суду першої інстанції в порядку касаційної процедури.
Втім, особливість перегляду судових рішень в аспекті пункту 2 частини 1 статті 445 КПК полягає в тому, що висновок щодо правильності правозастосування надається Судом за результатами розгляду конкретної справи про перегляд судових рішень з підстав, передбачених ст. 445 КПК, і завжди обумовлений її обставинами, які становлять межі розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на необхідність дотримуватися принципу юридичної визначеності, який є одним із фундаментальних аспектів верховенства права і передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою касацію, а сама можливість існування двох думок на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть бути лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 456 КПК (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VII) Суд відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Ураховуючи, що обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, відповідно до ч. 1 ст. 456 КПК (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VII), у задоволенні заяви захисника ОСОБА_14 необхідно відмовити.

З огляду на викладене, керуючись статтями 453, 454, 455, 456 КПК в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VII, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Верховний Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_14 в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року щодо ОСОБА_15 .
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_16

ОСОБА_4 ОСОБА_5

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

ОСОБА_9 ОСОБА_10

ОСОБА_11