Справа № 438/838/18
Номер провадження 1-кп/438/112/2018
В И Р О К
Іменем України

05 грудня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №0000309 від 09 червня 2018 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньо освітою, не одруженого, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особу з інвалідністю 1 групи, працюючого різноробочим ПП`Янабуд», раніш судимого вироком Бориславського міського суду Львівської області за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, звільнений умовно достроково 07 вересня 2012 року,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участі сторін судового провадження прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим вироком Бориславського міського суду Львівської області за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, після звільнення умовно достроково 07 вересня 2012 року на шлях виправлення не став, а скоїв новий злочин проти власності.

Так, ОСОБА_3 , 09 червня 2018 року, близько 01 год. 00 хв. перебуваючи неподалік будинку №171 по вул. В. Великого у м. Бориславі Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна та корисливий мотив, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , схопив останню за праву руку та викрутивши її, відкрито, повторно, викрав мобільний телефон марки «Alcatel 4034D», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 700 гривень, з встановленою в нього сім-картою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл», вартістю 15 гривень, який потерпіла тримала у руці, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 715 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю щиро розкаявся у скоєному, та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема показав, що 09 червня 2018 року, близько 01 год. 00 хв. неподалік будинку АДРЕСА_2 , вирвав з руки потерпілої ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Alcatel 4034D», при цьому швидше за все викрутивши потерпілій руку. Щиро просить пробачення у потерпілої. Просить суд суворо не карати, обрати покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі.

Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо встановлення фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не оспорювались ними під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.

Суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведеною повністю і вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, законодавцем віднесено до тяжких злочинів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, раніш судимого, має постійне місце проживання, не одружений, працює, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особу з інвалідністю 1 групи, на обліку у наркологічному диспансері та на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, являється носієм гапатиту В (Hbcore)та гепатиту С (ANTI-HCV), думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі із реальним відбуттям покарання з випробуванням, думку потерпілої про обрання покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі із призначенням мінімального строку покарання, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність, а також відсутність настання тяжких наслідків, вчиненим кримінальним правопорушенням. Крім цього, суд приймає до уваги що обвинувачений має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особу з інвалідністю 1 групи, та являється носієм гапатиту В (Hbcore) та гепатиту С (ANTI-HCV), а також думку потерпілої про обрання покарання, не пов`язане із реальним позбавленням волі, оскільки потерпіла пробачила обвинуваченого.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зіст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та приймаючи до відома досудову доповідь Дрогобицького МРВ з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінена органом пробації як високий, а також висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України та встановивши іспитовий строк, враховуючи мету покарання як виховання, - 3 роки.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази у справі: мобільний телефон марки «Alcatel 4034D» та коробку від мобільного телефону, які передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 , повернути потерпілій.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які не оспорювалися обвинуваченим та іншими учасниками судового процесу під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1