Справа №487/1733/19
Провадження №1-кс/487/1934/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.04.2019 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000004 від 09.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
07.03.2019 року слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, що поширює свою діяльність на Миколаївську область, прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене 05.03.2019 в ході обшуку майно - автомобіль Kia Sportage, д.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Підставою для внесення клопотання стало те, що накладення арешту на зазначене майно необхідне для забезпечення його збереження як речового доказу та забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Слідчий до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за своєї відсутності, клопотання підтримав у повному обсязі.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що Першим слідчим відділом Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 09.01.2019 за фактом систематичного вимагання начальником Веселинівського районного сектора ДСНС в Миколаївській області ОСОБА_5 неправомірної вигоди за нестворення перепон у зайнятті господарською діяльністю ТОВ «Ампела», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що начальник Веселинівського районного сектора ДСНС в Миколаївській області ОСОБА_5 за нестворення перепон у оформлення документів та подальшого зайняття господарською діяльністю на території Веселинівського району Миколаївської області вимагав у директора ТОВ «Ампела» ОСОБА_6 надання щомісячно неправомірної вигоди в сумі 5 000 грн. При цьому грошові кошти ОСОБА_5 , з метою конспірації протиправної діяльності та унеможливлення факту документування з боку правоохоронних органів, ОСОБА_6 повинен був надати не особисто ОСОБА_5 , а шляхом безготівкового перерахунку на рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 .

10.02.2019 приблизно о 12 год. 15 хв. ОСОБА_6 , діючи відповідно до вказівок ОСОБА_5 , за допомогою терміналу самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк» в магазині «Парфумерія» (м. Миколаїв, вул. Нікольська, 5/а) здійснив переведення грошових коштів на зазначений вище рахунок на суму 5 000 грн., тим самим передавши ОСОБА_5 неправомірну вигоду за оформлення документів та здійснення безперешкодної діяльності у лютому 2019 року.

05.03.2019 ОСОБА_6 , діючи відповідно до вказівок ОСОБА_5 , за допомогою терміналу самообслуговування АТ КБ «ПриватБанк» в магазині «Асторія» (м. Миколаїв, вул. Нікольська, 7) здійснив переведення грошових коштів на зазначений вище рахунок на суму 5 000 грн., тим самим передавши ОСОБА_5 неправомірну вигоду за оформлення документів та здійснення безперешкодної діяльності у березні 2019 року.

05.03.2019 ОСОБА_5 затримано в рамках даного кримінального провадження в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

05.03.2019 в автомобілі ОСОБА_5 (KIA Sportage, д.н. НОМЕР_1 ) проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва у справі № 487/1733/19 (№ 1-кс/487/1832/19) від 05.03.2019, в ході якого виявлено та вилучено: автомобіль Kia Sportage, д.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

На даному етапі розслідування в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучений в ході санкціонованого судом обшуку автомобіль перебуває відповідно до свідоцтва про реєстрація ТЗ НОМЕР_4 у власності ОСОБА_5 та використовувався останнім під час скоєння кримінального правопорушення.

Частиною 7 статті 237 КПК України передбачено, що вилучені під час обшуку речі, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так, слідчим доведено, що майно, щодо якого ініційоване клопотання, є об`єктом кримінально протиправних дій, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Крім того, невжиття заходів по арешту належного підозрюваному на праві власності майна може призвести до його відчуження та унеможливить застосування спеціальної конфіскації.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного у клопотанні майна.

Керуючись ст. ст. 131-132, 167, 169, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000004 від 09.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт тимчасово вилучене 05.03.2019 в ході обшуку майно - автомобіль Kia Sportage, д.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , з метою забезпечення його збереження як речового доказу та забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити старшому слідчому Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_3 .

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1