Категорія:ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 162 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Полонка, Луцького району, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, не працює, інвалід ІІ групи, раніше судимий:

-вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2016 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст. 162 КК України та йому призначено покарання:

-за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

-за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого

покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено до відбуття покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И В
Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17 вересня 2017 року близько 20.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність та небезпечність своїх дій, умисно наніс останньому один удар кухонним ножем в живіт чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки з ушкодженням тіла шлунка по передній стінці та внутрішньо - черевною кровотечею, які згідно висновку судово-медичної експертизи №991 від 9 жовтня 2017 року, за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння.

Крім того, ОСОБА_7 11 травня 2018 року близько 23.00 год. умисно, переслідуючи мету порушення конституційного права громадян на недоторканість житла, всупереч волі законного володільця помешкання ОСОБА_11 , незаконно проник у його житловий будинок, що по АДРЕСА_2 чим порушив недоторканість житла.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує на те, що, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.121 КК України, суд не врахував тяжкість вчиненого злочину, який у відповідності до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий за вчинення умисного злочину, судимість за вчинення якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до призначення ОСОБА_7 покарання, яке не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у майбутньому. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 162 КК України 1 рік обмеження волі та на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. В доповненнях до апеляційної скарги заступник прокурора вказує, що суд не вказав в резолютивній частині про остаточне покарання.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями до неї у повному обсязі, обвинуваченого та захисника, які кожен окремо, заперечили проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.121, ч.1 ст.162 КК України та висновки суду про доведеність його винуватості в умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння та умисних дій, що виразились у незаконному проникненні до житла ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та осіб з інвалідністю І та II групи.

Оскільки відбування покарання у виді обмеження волі пов`язане з обов`язковим залученням засудженого до праці, закон обмежує можливість його застосування, встановлюючи, що воно не може бути призначене особам з інвалідністю.

Санкцією ч.1 ст.162 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

Згідно копії пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 ОСОБА_7 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, у зв`язку із чим, призначення йому покарання у виді обмеження волі буде суперечити положенням закону про кримінальну відповідальність.

Тому, вирок суду в зазначеній частині, відповідно до положень ст. 413 КПК України, підлягає зміні, шляхом пом`якшення призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України.

Положеннями ст.69 КК України визначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких.

По відношенню до особи обвинуваченого, судом з достатньою повнотою враховано те, що ОСОБА_7 хоча і вчинив новий злочин в період не знятої та не погашеної судимості, проте є особою молодого віку, його характеристику за місцем проживання, а також думку потерпілих, кожен з яких, на призначенні обвинуваченому суворого покарання не наполягали.

До обставин, які пом`якшують покарання суд правильно відніс: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, з огляду на наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням особи винного, суд, навівши відповідні мотиви, правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та мав усі підстави для застосування статті 69 КК при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Крім того, слід зауважити, що розмір призначеного засудженому покарання із застосуванням статті 69 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки, є наближеним строком до мінімальної межі санкції частини 1 статті 121 КК України, відповідно до якої встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Тобто призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Інших доводів, які б вказували на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, прокурором у апеляційній скарзі не наведено, а його посилання на невмотивованість рішення суду в цій частині є неспроможними, оскільки суд належним чином вмотивував усі доводи його апеляційної скарги.

З цих же підстав, апеляційний суд погоджується із призначенням ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке, на думку апеляційного суду, буде достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , попередження нових злочинів, відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 414 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Зменшити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.162 КК України до штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Залишити призначене ОСОБА_7 судом покарання за ч.1 ст.121 КК із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді: