Справа №635/3075/19
Провадження №1-в/635/358/2019

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.Покотилівка заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Городище Бахмацького району Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, вдівця, раніш судимого: 1) 21 квітня 1994 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ст.ст.81 ч.3, 46-1 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки; 2) 22 травня 1995 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ст.ст.140 ч.2, 229-6 ч.1, 42 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого; 3) 24 травня 2001 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ст.ст.81 ч.3, 142 ч.2, 42 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 4) 10.02.2014 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ст.213 ч.1 КК України (в редакції 2001 року) до 120 годин громадських робіт; 5) 24.07.2014 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ст.185 ч.1 КК України до 2 місяців арешту; 6) 13.11.2015 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 7) 05.12.2016 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ст.ст.185 ч.3, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; який до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,
про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 засуджений 05.12.2016 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ст.ст.185 ч.3, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 травня 2017 року в строк призначеного вироком покарання було зараховано строк попереднього ув`язнення з 06.12.2016 року по 05.01.2017 року.
Початок строку відбування покарання - 19.07.2016 року.
Кінець строку відбування покарання - 02.03.2020 року.
Засуджений звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, відповідно до вимог ст.81 КК України.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти умовно-достроково звільнення засудженого ОСОБА_4 .
Представник установи виконання покарань та засуджений надали до суду заяви про розгляд клопотання засудженого за їх відсутністю.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи на засудженого ОСОБА_4 , вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.
При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.
Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 в місцях попереднього ув"язнення та позбавлення волі знаходився з 19 липня 2016 року. Під час перебування у Чернігівському слідчому ізоляторі характеризується посередньо, режим утримання не порушув, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.
З 14 лютого 2017 року тримався у Харківській установі виконання покаранб (№27), де характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має.
З 21 лютого 2017 року відбуває покарання в ДУ "Темнівська виправна колонія (№100)".
Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_4 , складеної 23 квітня 2019 року начальником сектору СВПР ДУ "Хролівський виправний центр (№140)" майором внутрішньої служби ОСОБА_5 , засуджений за станом здоров`я не працевлаштований. За час відбування покарання характеризується посередньо, режим утримання не порушує, стягнень та заохочень не має. В колективі засуджених не конфліктний, дотримується правомірних відносин з працівниками установи. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персонали установи відбування покарання ставиться не завжди сумлінно через власну неорганізованість. Не приймає участі у виховних заходах, які проводяться в установі, ініціативи в організації їх проведення не проявляє. Бере участь в реалізації програми диференційованого впливу "Духовне відродження". 15.07.2017 року було розглянуто питання щодо можливості застосування до ОСОБА_4 вимог ст.ст.100, 101 КВК України, було відмовлено в застосуванні зазначених норм, як особі, яка не стала на шлях виправлення. 07.03.2018 року розглядалось питання щодо можливості застосування до ОСОБА_4 вимог ст.82 КК України і було відмовлено в застосуванні цієї норми, як особі, яка не стала на шлях виправлення. 24.10.2018 року розглядалось питання про можливість застосування до ОСОБА_4 вимог ст.81 КК України і було відмовлено в застосуванні цієї норми закону, як особі, що не довела своєї виправлення. На профілактичному обліку не перебуває.
Вирішуючи питання про виправлення ОСОБА_4 , суд враховує поведінку засудженого та ставлення до праці за весь період відбування покарання і зазначає наступне.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як вбачається з матеріалів, наданих до суду ОСОБА_4 за час відбування призначеного покарання не має жодного заохочення.
Суд також зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, за вчинення якого ОСОБА_4 був засуджений вироком від 05.12.2016 року відноситься до умисних тяжких злочинів.
Також судом враховується наявність у ОСОБА_4 ще двох судимостей протягом 2014 року за вчинення умисних корисливих злочинів, передбачених ст.185 КК України, попереднє рішення комісії установи від 24.10.2018 року про відмову засудженому у застосуванні ст.81 КК України та зважаючи на великий строк невідбутого покарання, суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст.81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на теперішній час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, ст.81 КК України, ст.154 КВК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1