Справа № 611/1159/18
Провадження № 1-кп/611/98/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Барвінкового кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з освітою 9 класів, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст. 185 ч. 1 КК України, за таких обставин.

28 серпня 2018 року ОСОБА_4 приїхав в гості до своєї сестри ОСОБА_6 , яка мешкає в АДРЕСА_2 . У цей же день ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 та співмешканцем сестри ОСОБА_8 у дворі останнього вживали спиртні напої. Близько 12 години 30 хвилин ОСОБА_7 попросив ОСОБА_4 , щоб той сходив до нього додому та взяв хліба, так як хліб у них скінчився. ОСОБА_4 зайшов до будинку ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в ящику кухонного столу помітив мобільний телефон. Оскільки в будинку нікого не було, у ОСОБА_4 виник умисел на крадіжку даного телефону.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, діючи умисно та протиправно, з корисливого мотиву, ОСОБА_4 , впевнившись у тому, що його дії не будуть ніким помічені, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон «Lenovo А536» разом з карткою пам`яті «Trancend» micro SD об`ємом 1 Гб, яка знаходилася в телефоні, що належали потерпілому ОСОБА_7 . Після здійснення крадіжки ОСОБА_4 повернувся до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з якими продовжував вживати алкогольні напої, а потім поїхав додому.

Згідно висновку експерта від 11.09.2018 року № 3454, вартість мобільного телефону «Lenovo А536» та картки пам`яті «Trancend» micro SD об`ємом 1 Гб складає 1150 грн. та 50 грн. відповідно.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 1200 грн.

Викраденим майном ОСОБА_4 розпорядився на свій розсуд, а саме сховав його у себе вдома з метою використання у власних цілях.

Допитаний як обвинувачений, ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованому йому злочині визнав повністю і дав показання щодо обставин скоєного ним злочину так, як це викладено вище.

Роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч. 3 ст. 349 КПК України та вислухавши їх думку щодо можливості її застосування, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, вважає за можливе у відповідності зі ст. 349 ч. 3 КПК України обмежити дослідження доказів у провадженні допитом обвинуваченого ОСОБА_4 і дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та не досліджувати інші докази щодо обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, уважає повністю доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна і кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за статтею 185 ч. 1 КК України.

Призначаючи вид і міру покарання, суд ураховує положення Загальної частини КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено: ОСОБА_4 раніше не судимий, не працює, проживає з батьком, за місцем проживання характеризується добре, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, у вчиненому кається.

З висновку судово психіатричної експертизи від 13.11.2018 № 1171 вбачається, що ОСОБА_4 страждає хронічною душевною хворобою епілепсія, генералізована форма з частими абортивними поліморфними судомними припадками, когнітивними порушеннями, з недорозвитком інтелекту до ступеню легкої дебільності, на фоні вродженої аномалії головного мозку, витонченням мозолистого тіла, з лікворною гіпертензією. В період скоєння інкримінованого діяння і в даний час ОСОБА_4 за своїм психічним станом не був здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст. 20 КК України. ОСОБА_4 потребує постановки на облік до психіатра і застосування примусових заходів медичного характеру в виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. (т. 2, а.с. 64 69).

Отже, відповідно до ст. 20 КК України, ОСОБА_4 слід визнати обмежено осудною особою.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття та сприяння розкриттю злочину, те, що завдані потерпілому збитки відшкодовані шляхом повернення викраденого у нього майна, а також те, що він страждає на психічне захворювання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання, передбачене санкцією статі 185 ч. 1 КК України, у виді громадських робіт, необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів, і яке буде відповідати принципу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

Статтею 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справах «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) та «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

З висновку судово психіатричної експертизи від 13.11.2018 № 1171 вбачається, що ОСОБА_4 страждає хронічною душевною хворобою епілепсія, потребує постановки на облік до психіатра і застосування примусових заходів медичного характеру в виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку .

Згідно ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину через наявні у неї психічні розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Визнання особи обмежено осудною, враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 504 КПК України суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності, як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного суду України така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язано з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язано - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засудженого.

Таким чином, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, даних про його особу, обставин кримінального провадження, висновку судово-психіатричної експертизи, суд доходить висновку про необхідність врахувати стан обмеженої осудності обвинуваченого як підставу для застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я за місцем проживання.

Суд, дійшовши висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає за необхідне стягнути з нього в дохід держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 572 грн. 00 коп.

Долю речових доказів суд визначає у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 374 376, ч. 2 ст. 504 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим за статтею 185 ч. 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею громадські роботи на строк 80 (вісімдесят) годин.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирати.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати щодо ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я за місцем мешкання засудженого.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп.

Речові докази у провадженні мобільний телефон ТМ «Lenovo А 536» з карткою пам`яті «Trancend» micro SD об`ємом 1 Гб, що зберігаються у потерпілого ОСОБА_7 , залишити у нього.

На вирок може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду через Барвінківський районний суд протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1