Справа № 308/5022/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001647 від 16.12.2016 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Львів, що зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за попередньою змовою з невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, з метою отримання грошової винагороди, організував незаконне переправлення через державний кордон України шістьох громадян Шрі-Ланки, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця м. Джапан; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця м. Джапан; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця м. Джапан; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканця м. Джапан; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця м. Джапан; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканця м. Джапан, за наступних обставин.

15.12.2016 року, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами зустрів вищевказаних громадян Шрі-Ланки на території смт. Верхнє Синьовидне, Сколівського району Львівської області, усвідомлюючи, що останні мають намір з порушенням установленого законом порядку перетнути державний кордон України в напрямку республіки Словаччини з метою подальшого постійного проживання на території однієї з країн Євросоюзу.

Після їх зустрічі, ОСОБА_4 , з метою таємного переправлення шістьох громадян Шрі-Ланки на територію Закарпатської області, зокрема Ужгородського району до лінії державного кордону між Україною та Словаччиною, підшукав автомобіль марки «Форд-Транзит», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , та за його допомогою перевіз ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця м. Джапан, Appiah Jeyakumar, ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця м. Джапан, Yogarajan Thajan ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця м. Джапан, Jonsjn Stanislus, ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканця м. Джапан, Thambymuthu Sellathamby, ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця м. Джапан, Balakishnan Kuxman, ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканця м. Джапан, до м. Ужгорода.

Під час перевезення вищевказаних громадян Шрі-Ланки із смт. Верхнє Синьовидне, Сколівського району Львівської області до м. Ужгород, ОСОБА_4 знаходився у вищевказаному автомобілі в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні та показував водію маршрут руху.

Приїхавши до м. Ужгорода, ОСОБА_4 наказав ОСОБА_12 під`їхати до будинку АДРЕСА_2 , знаючи, що там знаходиться хостел, який перебуває у користуванні АТ «Закарпатінтерпорт», та маючи намір тимчасово поселити шістьох громадян Шрі-Ланки для очікування зручного часу незаконного перетину державного кордону України.

Отримавши відмову адміністратора хостелу у поселенні шістьох громадян Шрі-Ланки, ОСОБА_4 наказав ОСОБА_12 відвезти ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця м. Джапан, Appiah Jeyakumar, ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця м. Джапан, Yogarajan Thajan, ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця м. Джапан, Jonsjn Stanislus, ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканця м. Джапан, Thambymuthu Sellathamby, ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця м. Джапан, Balakishnan Kuxman, ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканця м. Джапан, до смт. Середнє Ужгородського району, де їх в подальшому висадили на автозаправній станції «WOG» та ОСОБА_4 пояснив, що їм потрібно очікувати його для подальшого незаконного перетину державного кордону України, а сам разом з ОСОБА_12 виїхали в невідомому напрямку.

В подальшому громадяни ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець м. Джапан, Appiah Jeyakumar, ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець м. Джапан, Yogarajan Thajan, ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець м. Джапан, Jonsjn Stanislus, ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканець м. Джапан, Thambymuthu Sellathamby, ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканець м. Джапан, та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканець м. Джапан, на території вказаної автозаправної станції були затримані працівниками ГУНП в Закарпатській області та військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_8 і доставлені до ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Обвинувачений ОСОБА_4 спочатку в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнавав, однак у подальшому свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнав повністю та у вчиненому розкаявся. Обвинувачений просив не допитувати інших свідків у даному кримінальному провадженні, які не прибули до суду, та не досліджувати матеріали кримінального провадження, якими підтверджуються його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, та обмежитися дослідженням даних, які характеризуються його особу.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , а також дослідженням характеризуючих даних про особу обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що обіймає посаду оперативного працівника ІНФОРМАЦІЯ_8 . Приблизно до Нового Року, у той вечір, в рамках протидії нелегальної міграції він спостерігав як в регіоні Перечинського автовокзалу під`їхав мікроавтобус, була наявна група іноземців, які прийшли до хостелу і потім одна особа слов`янської зовнішності вийшла з хостелу до автомобіля. Один раз виходили двоє чоловік, потім повернулися до хостелу, а через 30-40 хв. транспортний засіб поїхав. Далі його колеги пішли в хостел і дізналися, що всі покинули будівлю, не розміщувалися в хостелі. Одна особа слов`янської зовнішності показала картку для ідентифікації, однак їх там не прийняли і вони покинули приміщення. Йому було доручено спостерігати за хостелом. Вищевказаний транспортний засіб був мікроавтобусом світлого кольору, марки «Форд». Інші його колеги спілкувалися в хостелі з працівниками останнього.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні ствердив, що більше місяця працював у хостелі по вул. Підградській в м. Ужгороді. Того дня він дивився у камеру та з боку Перечинського вокзалу він побачив, що чоловік, як йому стало відомо обвинувачений ОСОБА_17 , два рази підходив і намагався відкрити двері, розмовляв по телефону і потім знову намагався відкрити двері. У хостелі є два виходи і він знову побачив обвинуваченого у адміністратора. Він подумав, що вказаний чоловік з органів, так як показував посвідчення. Особа на ім`я « ОСОБА_18 » сказав йому, що поселяються люди без паспортів, подивився, що це за посвідчення на право носіння зброї. Свідок повідомив, що був ОСОБА_17 і ще одна особа, які вели чорношкірих людей у кількості більше чотирьох осіб. Він зателефонував власнику, яким у той час був ОСОБА_19 , та повідомив, що є якісь «чорні» і надав телефон особи на ім`я « ОСОБА_18 ». Адміністратор пішов, вони зібралися і вийшли на той вихід, що знаходиться з боку Перечинського автовокзалу. Свідок зауважив, що фото було неякісне, прізвище особи було ОСОБА_17 , а другу особу він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показав, що він впізнає ОСОБА_17 , який приходив до хостелу по вул. Підградській, 59 в м. Ужгороді поселити людей. Вказаний факт мав місце ввечері, і повідомив, що їх документи він не буде надавати. Тоді він (свідок ОСОБА_16 ) попросив його документи. Він надав йому свідоцтво на носіння зброї, і тоді свідок ОСОБА_16 відразу зрозумів, що останній є працівником правоохоронних органів. Він скопіював вказаний документ та віддав, не вдивляючись, що зазначено в документі. Свідок зауважив, що було чотири-п`ять людей і ще один чоловік із ОСОБА_17 , який тримався з-заді та мав капюшон. Під час досудового розслідування він його впізнавав, однак на даний час не може стверджувати. Також свідок повідомив, що ОСОБА_17 кудись пішов, а потім підійшов охоронець, який сказав, що телефонує власник і сказав, щоб нікого не поселяти. Потім ОСОБА_17 та інші особи покинули хостел. Друга особа приховувала своє обличчя, а ОСОБА_17 не приховував. Він сказав їм, якщо вони не виселяться, то зателефонує в поліцію.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні ствердив, що йому зателефонував ОСОБА_17 . Вони працюють у ОСОБА_20 разом з його братом і батьком. Цмоць попросив його, щоб він приїхав до нього і там були люди з Шрі-Ланки, іноземці. Це була денна пора і ОСОБА_17 сказав йому, що потрібно відвести вказаних людей в м. Ужгород. Свідок повідомив, що у нього був автомобіль марки «Форд Транзит», пасажирський з тонованим склом. Вони самі розміщували вказаних людей, які були без речей, і яких було шість дорослих чоловік. Цмоць їхав у автомобілі спереду та по дорозі їх ніхто не зупиняв. Вони шукали готель в м. Ужгороді та ОСОБА_17 сказав зупинитися біля хостелу. Як йому здається всі разом вийшли з автомобіля до хостелу і приблизно десять-п`ятнадцять хвилин їх не було. Також свідок повідомив, що з будинку ОСОБА_21 вийшов ще один хлопець, який їхав з ними. Потім вони вийшли, як він зрозумів, у них щось не вийшло, і вони поїхали назад у напрямку м. Мукачево. Далі виїхали з міста і зупинилися на обочині, їх вигрузили і вони поїхали.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним у обвинувальному акті, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 332 КК України за кваліфікуючою ознакою організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинена за попередньою змовою групою осіб щодо кількох осіб.

Об`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, є порядок перетинання державного кордону України. З об`єктивної сторони цей злочин може проявитися у трьох формах: 1) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 2) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України; 3) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод. Організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України передбачає схиляння інших осіб до перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України, але без відповідних документів та без дозволу відповідних органів державної влади, поєднане з розробкою планів такого перетинання та безпосередньою їх реалізацією.

Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується виною у формі прямого умислу. Мотиви і мета злочину не мають значення для його кваліфікації.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного, який є молодим за віком, на обліку в лікарів нарколога, психіатра, диспансерних та фтизіатричних обліках не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, вчинення злочину вперше, щире каяття.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи наведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 під час досудового розслідування згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2017 року (справа № 308/4577/17) було обрано у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання покладених слідчим суддею обов`язків, у розмірі 32000 грн.

Згідно з даними з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001647 щодо заходів забезпечення кримінального провадження, застосованих в ході досудового розслідування, вид заходу тримання під вартою змінено заставою (квитанція № від 22.05.2017 року).

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній заставу, а після набрання вироком законної сили грошову заставу в сумі 32000 грн. повернути заставодавцю.

Процесуальних витрат немає.

Керуючись ст. ст. 349, 368-370, 373, 374, 377, 394, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній заставу, а після набрання вироком законної сили грошову заставу в сумі 32000 (тридцять дві тисячі) гривень, сплачену згідно з квитанцією № від 22.05.2017 року повернути заставодавцю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1