ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/369/18 Справа № 182/7052/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки.

На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 в період випробувального терміну періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілих та в період випробувального терміну не виїжджати за межі України, без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він приблизно о 18.35 год. 08 жовтня 2017 року, керуючи технічно справним автомобілем «МАZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 29.04.2017 належить йому на праві приватної власності, здійснював рух по автодорозі Н-23 «Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя», з боку м. Марганця у напрямку м. Нікополь Дніпропетровської області.

Під час руху водій ОСОБА_8 не діяв таким чином, що б не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не переконався в безпеці подальшого руху та що його дії не створять перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок свого руху ліворуч із виїздом на смугу зустрічного руху, де в районі електроопори «Г-Д С-Д 14 м», що розташована поблизу с. Червоногригорівка, лівою передньою частиною свого автомобіля «МАZDA 6», зіткнувся із лівою передньою частиною зустрічного автомобіля «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 . При цьому в автомобілі останнього знаходились в якості пасажирів громадяни ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б) та 10.1. Правил дорожнього руху України.
Невиконання водієм ОСОБА_8 п. 10.1. Правил порожнього руху України призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого:
- водію автомобіля «ЗАЗ 1102» ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми голови, тулуба, кінцівок, розрив селезінки та інші тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, та які призвели до настання смерті потерпілого.
Крім цього, пасажиру автомобіля «ЗАЗ 1102» ОСОБА_13 заподіяно тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у вигляді: закритого осколкового компресійного перелому лівої скроневої кістки, закритого перелому латеральної стінки лівої очниці, та інші тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких.
Пасажиру автомобіля ОСОБА_14 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми голови, тазу, нижніх кінцівок,та інші тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості.
В апеляційній скарзі:

- потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду, в частині призначення покарання, скасувати, у зв`язку з невідповідністю, на її думку покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 реально.

Вважає, що призначене судом першої інстанції покарання за ст 75 КК України, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки судом не проаналізовані та не прийняті до уваги обставини, встановлені ст. 67 КК України, які обтяжують покарання. Не враховано, що загинула зовсім молода людина, батько 3- річної дитини, яка залишилася напівсиротою на все подальше життя.

Вказана обставина, на думку апелянта, повинна обтяжувати покарання, бути визначальною при обранні виду, терміну та розміру покарання.

Вважає, що після скоєння ДТП ОСОБА_8 зник з місця пригоди, не поцікавившись, чи потрібна допомога людям, яких він покалічив та покинув напризволяще, що на думку апелянта, необхідно визнати обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Зазначає, що суд у вироку неналежно врахував обставини справи, особу винного, який ніби-то добровільно відшкодував шкоду потерпілим і претензій матеріального характеру вони ніби-то не мають, що, на думку суду, свідчить про його каяття. Вказує, що викладене не відповідає дійсності, оскільки невідомо чи дійсно він відшкодував збитки потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Що стосується загиблого ОСОБА_12 , то відшкодування його рідним не здійснено до цих пір. Після поховання чоловіка, ОСОБА_8 перерахував лише 4000 грн. на дрібні витрати по похованню, більше допомоги не пропонував і не надавав.

Вказана у вироку думка потерпілих щодо призначення покарання на розсуд суду, за твердженням апелянта, не відповідає дійсності, оскільки в ході судових засідань, вона прохала про суворе покарання обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думку потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити, вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, думку прокурора, який прохав вирок залишити без змін, думки обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 та просили вирок залишити без зміни, перевіривши та дослідивши відповідні матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 такими, що підлягають задоволенню, а вирок, в частині призначеного покарання, скасуванню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, ніким з учасників судового розгляду не оскаржувалися та не досліджувалися судом першої інстанції, в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, порядок застосування якого порушено не було. Доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду

Що стосується доводів апелянта про необґрунтованість призначення обвинуваченому міри покарання, то колегія суддів зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Між тим, вимоги вказаного закону судом першої інстанції не дотримано.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком, суд послався на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин з необережності, на дані про його особу, що він має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, на даний час не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатри не перебуває, у вчиненому щиро розкаявся та висловив жаль з цього приводу та бажання виправити ситуацію. Суд послався і на досудову доповідь Покровського МВ з питань пробації Південно-Східного МРУ ВКПП МЮ про те, що ОСОБА_8 має середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень небезпеки для суспільства. Судом першої інстанції зазначено про наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Також суд зазначив, що ОСОБА_8 добровільно відшкодував шкоду потерпілим і останні не мають до нього претензій матеріального характеру. Даний факт судом також віднесено до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 .

Але, перевіркою кримінального провадження встановлено, що під час допиту потерпілої в судовому засіданні першої інстанції, вона пояснила, що помер її чоловік, вона перебуває до цих пір в шоковому стані, цивільний позов нею заявлено не було, обвинувачений завдану шкоду їй не відшкодував, та просила призначити обвинуваченому суворе покарання у виді позбавлення волі.

Дані обставини судом першої інстанції належним чином до уваги взяті не були, та при призначенні покарання обвинуваченому, суд не навівши переконливих доводів для застосування вимог ст. 75 КК України, помилково прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від покарання з випробуванням.

Колегія суддів, вважає, що у суду першої інстанції не було належних підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України є несправедливим внаслідок м`якості.

Ті обставини, що обвинувачений визнав свою провину, щиро розкаявся, враховуються судом при призначенні покарання в межах санкції статті, що передбачає покарання за вчинений злочин та враховуються в сукупності з іншими матеріалами справи.

Врахування судом першої інстанції в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого відшкодування шкоди потерпілій, та що вона не прохала суворо покарати ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки суперечить зібраним доказам. Напроти, ОСОБА_10 прохала призначити покарання реально. Потерпіла також зазначила, що обвинувачений відшкодував їй лише 4000 грн.

Беручи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд призначив обвинуваченому таке покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, яке хоч і не виходить за межу, встановлену законом, але з застосуванням ст. 75 КК України, є явно несправедливим внаслідок м`якості. Таке покарання, на думку колегії суддів, є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З цих підстав апеляційна скарга потерпілої про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_8 внаслідок м`якості призначеного покарання та про призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі, підлягає задоволенню.
Виходячи з наведеного, на підставі ст. 414 КПК України, даний вирок підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку.
При призначенні покарання ОСОБА_8 колегія суддів враховує обставини вчиненого злочину, характер скоєного, дані про особу обвинуваченого та характеристики, наявність обставин, що пом`якшують його покарання: визнання вини та щире каяття обвинуваченого.
Колегія суддів також враховує думку потерпілої, яка прохала призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді реального позбавлення волі, зазначивши, що родина залишилась без належного батьківського піклування та допомоги, оскільки потерпілий ОСОБА_12 в результаті ДТП загинув.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. В справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
На думку колегії суддів, саме таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого, та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404,405,407,409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 - задовольнити.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровськохї області від 16 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання, - скасувати.
Призначити ОСОБА_8 , обвинуваченому за ч.2 ст. 286 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без змін
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3