Справа №577/3201/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/215/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/3201/17-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Луганської області м. Первомайськ, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 ), раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК у виді обмеження волі, оскільки він щиро розкаявся, сприяв у встановленні істини у кримінальному провадженні, потерпілі не мають до нього претензій, а відбуваючи покарання у виді обмеження волі він зможе піклуватися про неповнолітнього сина.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.10.2018 ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК, та йому призначене покарання: за ч.2 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.3 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. На підставі ч.1 ст.70 КК визначено покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Постановлено стягнути на користь держави 269,61 грн. процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 24.07.2017 повторно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки викрав належні потерпілій ОСОБА_12 металеві предмети загальною вартістю 515,60 грн. 23.08.2017 перебуваючи в будинку АДРЕСА_4 , повторно викрав належний потерпілій ОСОБА_13 мобільний телефон з карткою пам`яті та сім-карткою загальною вартістю 544,17 грн. 16.06.2018 повторно викрав з під`їзду будинку АДРЕСА_5 належний потерпілій ОСОБА_14 велосипед з дитячим сидінням, підставкою для ніг та багажником загальною вартістю 2154 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали свою апеляційну скаргу та просили пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах. Фактичні обставини вчинення злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_9 не оспорює.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про суворість призначеного йому покарання колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував як ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 злочинів, які згідно ст.12 КК є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, так і обставини, які його (покарання) пом`якшують щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини. Також судом врахований висновок органу з питань пробації, відповідно до якого застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних злочинів, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції і дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за злочини проти власності, відбував покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочинів проти власності і знову вчинив ряд корисливих злочинів, проте визнав свою вину та розкаявся у вчиненому, а також врахована позиція потерпілих, які претензій не мають та не наполягають на суворому покаранні.

З урахуванням викладеного, врахувавши передбачені ст.65 КК обставини, у тому числі й зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про неможливість застосування ст.ст.69 і 75 КК та необхідність призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій частин статей закону про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч.1 ст.65 КК, суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Таким чином, з огляду на вказані вище обставини та вимоги ст.65 КК, колегія суддів вважає, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання, передбачених у санкції ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65-69 і 75 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Слід також зазначити, що судом першої інстанції, враховуючи вказані вище обставини, обвинуваченому ОСОБА_9 призначене покарання за ч.3 ст.185 КК в розмірі, близькому до мінімального розміру, передбаченого його санкцією, а за сукупністю злочинів покарання призначене з застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, з огляду на це, враховуючи тяжкість злочинів, особу обвинуваченого та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст.69 КК.

Призначене покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчинених ним діянь, даним про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. При цьому, колегія суддів керується не лише національним законодавством щодо призначення кримінального покарання, а й враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства»), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

На підставі викладеного, судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення, оскільки під час апеляційного розгляду вона не знайшла свого підтвердження і суд першої інстанції визначив покарання виключно у межах закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_15 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4