ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/773/19 Справа № 193/1259/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи Софіївська виправна колонія № 45 ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання про застосування до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він є інвалідом ІІ групи, характеризується позитивно, залучений до праці, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу Правова освіта, прагне до підвищення освіти, веде активну участь у відділенні, вину у вчиненому злочині визнає в повному обсязі.

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він перебуває не у трудовій колонії, за 4 роки відбування покарання не має жодного порушення, та не зважаючи на свій стан здоров`я, офіційно влаштувався на роботу до швейного цеху.

Вказує на те, що він не знав про наявність виконавчих листів, а тому гроші ним не сплачувались, однак він не відмовляється від виплати цих кошти.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 рокувідмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи Софіївська виправна колонія № 45 ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, вирішальним фактором є не факт відбування засудженим певної частини покарання, а його виправлення, а саме той факт, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів своє виправлення, оскільки не відшкодував позов у розмірі 735,82 грн., а тому засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 не відшкодував позов в розмірі 735,82 грн., що не свідчить про його виправлення, при цьому посилання засудженого на те, що він не знав про наявність виконавчих листів не можуть бути взяті до уваги, оскільки зазначене не є підставою для скасування ухвали суду, відомості про те, що засудженим вживались заходи щодо погашення заборгованості до суду не надані.
Крім того, за весь період відбування покарання, ОСОБА_7 має два заохочення, стягнень не має, за вироком суду має позов в розмірі 735,82 грн., виконавчий лист до установи не надходив, залучений до участі в програмах диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення», підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов, прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, на заходи виховного характеру реагує позитивно, проявляє активну участь в житті відділення, станом на 17.08.2018 року відбув 2/3 частини покарання.
Відповідно до наявної в матеріалах справи характеристики засудженого ОСОБА_7 , останній за час його перебування в УВП м. Чернігів та ДУ Жовтневська виправна колонія № 17 характеризувався посередньо, заохочень не мав. Під час перебування в ДУ Софіївська вправна колонія № 45 засуджений характеризується позитивно, 2 рази заохочувався, стягнень не має, є інвалідом 2 групи, за власним бажанням працевлаштований на швейній дільниці без оплати праці, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу Правова просвіта, Підготовка до звільнення, а також у виховних заходах, які проводяться в установі.
19.04.2017 року та 05.04.2018 року ОСОБА_7 заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Між тим, відповідно до характеристики на засудженого, початок строку відбування покарання ОСОБА_7 починається 17.12.2014 року, а тому наявність у ОСОБА_7 лише двох заохочень за весь період відбування покарання, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення, оскільки вказує на сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він характеризується позитивно, залучений до праці, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу Правова освіта, прагне до підвищення освіти, веде активну участь у відділенні, вину у вчиненому злочині визнає в повному обсязі, підтверджуються наданими матеріалами, однак вони не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.

Посилання засудженого на те, що він є інвалідом ІІ групи може бути підставою для звільнення від покарання за хворобою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання адміністрації установи та спостережної комісії щодо ОСОБА_7 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 рокущодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4