МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/359/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000118 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2018 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, який має середню технічну освіту, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 7 червня 2011 року за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (надалі КК України) до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, який звільнений 17 лютого 2015 року по відбуттю терміну покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який не має постійного місця проживання,
- визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 186 та частиною 3 статті 357 КК України;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, раніше неодноразово судимого, останній раз 10 вересня 2018 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за частиною 2 статті 185 КК України з застосуванням статті 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2018 року скасувати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання:
за частиною 3 статті 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років;
за частиною 3 статті 357 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці.
Відповідно до частини 1 статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
На підставі частини 4 статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом частково складання покарань, призначених за оскаржуваним вироком та попереднім вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 1 (одного) місяця.
Ухвалено:
залишити ОСОБА_10 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу;
рахувати строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з моменту їх затримання, тобто з 14 березня 2018 року;
стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 15033 (п`ятнадцяти тисяч тридцяти трьох) грн. 56коп. .
стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 15033 (п`ятнадцяти тисяч тридцяти трьох) грн. 56 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Вважає, що потерпіла обмовляє його у тому, що у нього був ніж.

Стверджує про тиск з боку прокурора на нього.

Вказує, що вирок виносився не в його присутності.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 березня 2018 року близько 20 години ОСОБА_7 , раніше судимий за вчинення грабежу, та ОСОБА_6 , також раніше судимий вчинення за злочинів проти власності, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на вулицях смт. Арбузинка Миколаївської області у ході розмови за пропозицією ОСОБА_7 досягли попередньої злочинної домовленості на спільне вчинення грабежу із проникненням у житло ОСОБА_11 з метою заволодіння її майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел на скоєння грабежу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прийшли до будинку домоволодіння по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_11 та, подолавши перепони шляхом пошкодження віконної рами, проникли до приміщення житлового будинку та спальної кімнати, де перебувала ОСОБА_11 .
Продовжуючи реалізовувати свій спільний умисел на відкрите заволодіння майном потерпілої, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, нанесли декілька ударів кулаком кожен по обличчю потерпілій, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді множинних синців обличчя, садно обличчя, синців правої руки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У подальшому ОСОБА_6 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, наніс потерпілій два порізи лезом ножа, який знайшов у будинку потерпілої, в область правої руки та в область правого стегна потерпілої, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правого передпліччя та різаної рани правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Також ОСОБА_7 відкрито заволодів мобільним телефоном «BRAVIS ring F 180» вартістю 320 грн. з сім-карткою оператору телекомунікаційних послуг мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 25 грн., який знаходився на підвіконні вікна, та банківською карткою «ПриватБанк», що належить потерпілій.
Після чого, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли в невідомому напрямку. Майном, яким відкрито заволоділи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 345 грн.
Крім того, 13 березня 2018 року близько 20 години ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні житлового будинку домоволодіння по АДРЕСА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , під час вчинення дій, направлених на відкрите заволодіння майном ОСОБА_11 , знайшов на стільці паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_1 , виданий Арбузинським РВ УМВС України в Миколаївській області 23 липня 2001 року, поклав його до кишені свого одягу, таким чином незаконно заволодів паспортом ОСОБА_11 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про її безпідставність, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений порушує питання щодо безпідставного його засудження за вчинення ним злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України.

Проте, зазначені доводи обвинуваченого суд апеляційної інстанції вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України, прийшов до такого висновку посилаючись: на показання обвинувачених, потерпілої ОСОБА_11 ; дані протоколу огляду місця події від 13 березня 2018 року; дані протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 14 березня 2018 року; дані висновку експерта №130 від 14 березня 2018 року; дані висновку експерта №304 від 17 липня 2018 року.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив факт спільного з ОСОБА_7 вживання спиртних напоїв 13 березня 2018 року, підтвердив факт проникнення в той же день у житло потерпілої ОСОБА_11 через вікно будинку, підтвердив також факт вимагання ОСОБА_7 у потерпілої грошей та нанесення ударів кулаком по обличчю потерпілої.

Вказані обставини в суді першої інстанції підтвердив і обвинувачений ОСОБА_7 .

Як слідує з показань в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_11 , 13 березня 2018 року до кімнати зайшли ОСОБА_7 , якого вона знала раніше та ОСОБА_6 , де останній вимагав надати гроші. Після її відмови, ОСОБА_6 почав її бити в обличчя близько 10-ти разів. ОСОБА_7 знову вимагав грошей, а ОСОБА_6 ще декілька разів вдарив її в обличчя. Потім ОСОБА_6 побачив на плиті ніж, який схопив та порізав обидві її кофти, у яких вона була одягнута, від пояса до шиї з метою залякування. Коли ОСОБА_6 різав кофти на ній, то зачепив і порізав їй руку і стегно. Куди після цього дівся ніж вона не знає. На вимогу ОСОБА_7 надати гроші, вона знову відмовила, тоді ОСОБА_6 вдарив її по голові віником один раз. Все це продовжувалось з 19 години до 20 години. Вона погодилася віддати карту «Приватбанку», яка була в залі будинку та повідомила пін-код до карти. Картку взяв ОСОБА_7 та наказав віддати мобільний телефон, а ОСОБА_6 був в цей час біля неї. Вона відразу віддала мобільний телефон, який був на підвіконні, ОСОБА_7 його забрав. На табуретці під газетами, хтось з них його забрав її паспорти і вони пішли. Перед тим як піти ОСОБА_7 залякав її з метою, щоб вона не телефонувала до поліції. Після того як вони пішли, вона побачила, що в спальні було розбите вікно: одна рама валялася надворі, а інша була у кімнаті.
Відповідно до висновку експерта № 130 від 14 березня 2018 року, у потерпілої ОСОБА_11 виявлено множинні синці обличчя, садно обличчя, синці правої руки, різану рану правого передпліччя, правого стегна. Дані тілесні ушкодження могли утворитися в строк, вказаний обстежуваною і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Синьці і садно утворилися від дії тупого (их) твердого (их) предмету (ів). Різані рани утворилися від дії якого-небудь ріжучого предмету, можливо ножа.
Згідно даним протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 14 березня 2018 року, потерпіла ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_12 , який здійснив на неї напад разом з ОСОБА_7 (а.п. 173, 174-175).
Показання потерпілої ОСОБА_11 є чіткими, послідовними та такими, що узгоджуються з іншими дослідженими письмовими доказами.
Окрім мого, відповідно до даних протоколу огляду місця події від 13 березня 2018 року з фототаблицями домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , виявлено в стіні, яка виходить на подвір`я домоволодіння, пошкоджене вікно, а саме: вийнята дерев`яна рама, на склі потік рідини бурого кольору, слід руки з плямою бурого кольору, осип скла.
Дані протоколу огляду місця події від 13 березня 2018 року підвереджують показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , щодо способу проникнення у дім потерпілої ОСОБА_11 , з метою заволодіння майном потерпілої.
Також, наявні дані в матеріалах кримінального провадження, зокрема дані висновку експерта №130 від 14 березня 2018 (т.1 а.п. 201-202) та показання потерпілої ОСОБА_11 , підвереджують факт нанесення різаних ран потерпілій ОСОБА_11 та спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності ножа.
За такого, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав ставити під сумнів правдивість показань потерпілої ОСОБА_11 .
Апеляційний суд погоджується з вищезазначеним висновком суду першої інстанції.
Також, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про критичне оцінювання показів обвинуваченого ОСОБА_6 та розцінювання таких показань, у тому числі і щодо відсутності у нього ножа, як намагання уникнути кримінальної відповідальності.
За наведеного, апеляційний суд вважає, що всі зазначені вище докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами статті 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо визнання обвинувачених винуватими у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 3 статті 186 КК України, як грабіж, поєднаний з проникненням у житло з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.
Посилання апелянта на ухваленні вироку судом першої інстанції у його відсутність, є такими що не заслуговують на увагу.
Так, як слідує з даних матеріалів кримінального провадження, зокрема даних технічного носія та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 був присутній у судових засіданнях, надавав показання, виступав у судових дебатах, а також йому надавалось останнє слово.
28 грудня 2018 року після надання обвинуваченим останнього слова суд вийшов до нарадчої кімнати. Проголошення вироку судом було здійснено 29 грудня 2018 року.
11 січня 2019 року обвинувачений ОСОБА_6 отримав копію вироку з роз`ясненням положень статті 395 КПК України про порядок і термін апеляційного оскарження, про що є відповідна розписка в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.п. 184).
Відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 під час проголошення вироку судом першої інстанції, враховуючи зазначене вище, не є безумовною підставою для його скасування.
Також, не знайшло свого підтвердження і посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на тиск з боку прокурора на нього, оскільки, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, зокрема даних журналу судового засідання, даних технічного носія, таких даних вони не містять. 12 вересня 2018 року обвинувачений ОСОБА_6 відмовився від заявленого ним клопотання про відвід прокурора з цих підстав.
Вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає вимогам статті 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Порушень Конституції України, КПК України, які б були безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не виявлено, а тому посилання апелянта і в цій частині є не слушними.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не має постійного джерела доходу, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, на військовому обліку не перебуває, має непогашену судимість, його задовільну характеристику, дані досудової доповіді, згідно яких обвинувачений має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства, врахував обставину, яка пом`якшує покарання, а саме добровільне відшкодування завданого злочином збитку, обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При визначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції вірно застосовано і положення частини 4 статті 70 КК України.
З цими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.

Також дотримано положення статей 50, 65 КК України і при призначенні покарання ОСОБА_7 .

З огляду на наведене, мотиви, зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , є такими, що не заслуговують на увагу.
За такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2018 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий

Судді: