ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3568/17 Номер провадження 11-кп/814/415/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.125 КК України З.Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000523, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудки Дрогобицького району Львівської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, на утриманні малолітніх дітей не маючого, ветерана війни інваліда ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
визнано винуватим за ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що близько 14:30 год. 30.05.2017 року він, перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, під час сварки з ОСОБА_7 , наніс останній один удар стопою правої ноги по обличчю, внаслідок чого ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку та закритого перелому кісток носа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачений ОСОБА_8 та прокурор.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати його дії, як замах на вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки у нього не було умислу нападу на потерпілу, а остання намагалася нанести йому удар та мала умисел на завдання тілесних ушкоджень. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вважає, що суд не врахував вимоги ст.36 КК України щодо необхідної оборони та не взяв до уваги, що він захищався для негайного відвернення та припинення посягання і при цьому не перевищив меж необхідної оборони.

Посилаючись на висновки експертиз, вказує на відсутність у потерпілої будь-яких тілесних ушкоджень при огляді її експертом 31.05.2017р., а у додатковому висновку експерта (п.9) зазначено, що встановлені тілесні ушкодження знаходяться в анатомічній ділянці досяжній для само спричинення.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оскаржуючи фактичних обставин та кваліфікації дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання внаслідок м`якості. Постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -1190 грн.

Вказує, що суд призначаючи покарання не в повній мірі врахував конкретні обставини справи і процесуальну поведінку обвинуваченого на досудовому розслідуванні та у суді. Обвинувачений вину не визнав, надавав суперечливі та неправдиві покази, не розкаявся, не вибачився перед потерпілою, з приводу відшкодування матеріальної шкоди до неї не звертався, тому призначене судом покарання є не достатнім для виправлення обвинуваченого.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги та заперечення проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який подану апеляційну скаргу не підтримав та заперечив проти задоволення поданої обвинуваченим апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_7 , яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу та заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Так висновки суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджені належними доказами, які суд першої інстанції оцінивши, обґрунтовано поклав в основу вироку, як доказ його вини.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, досудове слідство та судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, що тягли б скасування чи зміну ухваленого вироку, не встановлено, а висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами.

У вироку суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши, обґрунтовано не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 , надані ним в ході судового слідства щодо перебування його в стані необхідної оборони.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , як в ході судового розгляду, так і під час апеляційного розгляду не заперечив факту заподіяння потерпілій ОСОБА_7 удару ногою у взуття в обличчя потерпілої, однак стверджував при цьому, що захищався від дій потерпілої, яка нападала на нього з вилами.

Однак такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , даними протоколу проведеного слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_7 , даними висновків додаткових судово-медичних експертиз.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 30.05.2017 р ОСОБА_8 на території належного їй домогосподарства, перебуваючи в тракторі, намагався забрати сільськогосподарську техніку та погрожував при цьому їй монтировкою. В ході виниклої між ними сварки ОСОБА_8 , перебуваючи в кабіні трактора, наніс їй удар ногою у взутті в ділянку перенісся, внаслідок чого вона отримала травму та лікувалася з цього приводу в неврологічному відділенні Полтавської ЦРЛ. Зауважила при цьому, що дійсно погрожувала пошкодити майно з метою спонукати ОСОБА_8 залишити територію її господарства, однак життю та здоров`ю Боярського вона жодних погроз не висловлювала та ніяких дій не вчиняла.

В ході слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_7 продемонструвала механізм нанесення ОСОБА_8 їй тілесних ушкоджень та їх локалізацію.

За даними висновків додаткових судово-медичних експертиз №1298 від 26.09.2017р. та №1347 від 10.10.2017р. згідно представленої медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , у останньої мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та закритого перелому кісток носу, які утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути нога людини в тому числі і у взутті чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерні для утворення при падінні, від однократної дії травмую чого фактору та можливо в строк і за обставин, на які посилається ОСОБА_7 та кваліфікуються тільки у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Покази потерпілої ОСОБА_7 , дані нею в ході проведення слідчого експерименту не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи та додаткової судово-медичної експертизи.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 працівники поліції, які перебували на місці події, суду зазначили, що в їх присутності відбулася сварка між ОСОБА_8 , який намагався забрати з двору ОСОБА_7 сільськогосподарський агрегат, та потерпілою ОСОБА_7 , яка виганяла Боярського з двору. В ході сварки ОСОБА_8 , перебуваючи в кабіні трактора, наніс удар ногою в обличчя ОСОБА_7 , яка перебувала поряд, внаслідок чого в неї з носа пішла кров. При цьому свідки зауважили, що ОСОБА_7 дійсно мала вила в руках під час конфлікту, однак її погрози були спрямовані на те, щоб змусити Боярського залишити територію домогосподарства та стосувалися пошкодження майна, а не заподіяння шкоди його життю чи здоров`ю, та в момент нанесення ОСОБА_8 удару вил у неї в руках не було.

Щодо стверджень обвинуваченого про заподіяння потерпілій удару в процесі самозахисту слід зазначити наступне.
Так, за змістом статті 36 КК України необхідна оборона це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту. Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини 1 статті 36 КК, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів. Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним заподіянням особі тілесних ушкоджень, зокрема щодо наявності чи відсутності стану необхідної оборони, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Отже, в даному випадку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в домогосподарстві потерпілої ОСОБА_7 самовільно намагався забрати з даного господарства сільськогосподарський агрегат, всупереч забороні присутніх працівників поліції, які вказали на необхідність надати для цього відповідні документи на техніку. Своїми діями обвинувачений спровокував конфлікт з потерпілою ОСОБА_7 . Згідно показань потерпілої ОСОБА_7 , які узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , потерпіла будь-яких ударів ОСОБА_8 не заподіювала, як і не висловлювала погроз на заподіяння шкоди життю чи здоров`ю ОСОБА_8 . Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували спричинення потерпілою обвинуваченому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, про що вказує обвинувачений. При цьому в ході судового розгляду судом встановлено, що під час конфлікту та заподіяння потерпілій удару обвинувачений мав в руках монтировку, водночас, потерпіла ОСОБА_7 будь-якого предмету в руках не мала.
Такі обставини дають підстави для висновку, що ОСОБА_8 не перебував у стані необхідної оборони, бо не зазнавав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_7 .
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що наведені та проаналізовані фактичні обставини справи вказують на спрямованість умислу обвинуваченого саме на спричинення потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Безпідставною є і апеляційна скарга прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 вироком суду покарання.

Так, покарання обвинуваченому призначено із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, вирок суду є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4