УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю представника володільця майна - адвоката ОСОБА_2

слідчого - ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_5 , про часткове скасування заходів забезпечення кримінального провадження - арешту нерухомого майна, накладеного в межах кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000081, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання володільця арештованого майна - ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 , в якому володілець майна, просить частково скасувати арешт, накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000081 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21 вересня 2018 року, на нерухоме майно, законним володільцем якого насьогодні є ОСОБА_5 ..

При цьому, як підставу для скасування вищезазначеного арешту вказує на те, що ОСОБА_5 не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи у кримінальному провадженні, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, він не перебуває в жодному процесуальному статусі та не вчиняв будь-яких дій, що мають ознаки кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим, підстав для подальшого обмеження права володіння майном немає.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 , який здійснює представництво інтересів власника майна, підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, у ньому наведених, а також з урахуванням поданого до суду уточненого клопотання.

Слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні проти задоволення клопотання заперечував, вказавши на те, що правомірність накладення арешту підтвердждена відповідним рішенням апеляційного суду, при цьому арештоване майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення представника власника майна та слідчого, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000081 від 18.03.2014 р., внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року було задоволено клопотання слідчого ГСУ СБ України та накладено арешт, окрім іншого, на наступне майно: Апартамент двоповерхового зблокованого дачного котеджу № 46, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37; власник - ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 08.12.2000 Жашківським РВ УМВС України в Черкаській області

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийнятгя законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ст. 170 КГІК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позоіз), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КГІК України, арешт майна"є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. З ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, грунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень,володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50).

Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права, недостатньо одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту. Оскільки, для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт, належного їй майна, мас бути дотримано вищенанедені приписи кримінально процесуального законодавства, чітко визначені в ст.ст. 170 - 173 КПК України.

За таких обставин накладення арешту на майно товариства є явно неспівмірним з обмеженням ОСОБА_5 права користування та розпорядження майном, а тому такий захід забезпечення кримінального провадження фактично порушує право на мирне володіння та розпорядження належним майно.

Враховуючи вишевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні таких даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_5 належним йому майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешті майна, відпала потреба.

У зв`язку з чим і вважає доцільним частково скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судці Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_5 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000081 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21 вересня 2018 року, в частині накладення арешту на Апартамент двоповерхового зблокованого дачного котеджу АДРЕСА_1 ; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37; власник - ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 08.12.2000 Жашківським РВ УМВС України в Черкаській області

Скасувати заборону розпорядження майном, оголошену в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000081 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21 вересня 2018 року, в частині заборони розпорядження наступним майном: Апартамент двоповерхового зблокованого дачного котеджу № 46, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 37; власник - ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 08.12.2000 Жашківським РВ УМВС України в Черкаській області

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, разом з тим проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1