Справа № 157/232/19
Провадження №1-кп/157/23/19
УХВАЛА

21 лютого 2019 рокум.Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 січня 2019 року за № 0000002, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , заміжня, освіта професійно-технічна, працює листоношею відділення поштового зв`язку Видричі Центру поштового зв`язку № 4 ЦВПЗ Камінь-Каширський-1 Волинської дирекції АТ «Укрпошта», раніше не судима,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

встановив:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, надала до управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області за адресою: вул. Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, власноруч заповнену і підписану 17 травня 2017 року декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів допомоги, форма якої затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 204 від 22.07.2003, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.08.2003 за № 709/8030, не вказавши у розділі ІІ «Доходи членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» чи у розділі VІ «Відомості про наявність додаткових джерел для існування» за період часу із 01.11.2016 до 30.04.2017 відомості про дохід (додаткові джерела для існування) свого чоловіка ОСОБА_6 у вигляді фактично отриманої на початку березня 2017 року від ФОП ОСОБА_7 (реєстраційний номер платника єдиного внеску , адреса: АДРЕСА_2 ) річної (за 2017 рік) орендної плати за надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :001:0632, площею 9,87 га, на території Української сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, у розмірі 9150,60 грн. (із сумарного розрахунку середньомісячного доходу за попередні 6 місяців 4575,30 грн.), а у розділі V «Відомості про земельні ділянки, що перебувають у власності або володінні (користуванні) членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають окремо (дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей)» даної декларації відомості про те, що у власності її чоловіка ОСОБА_6 перебуває (окрім вказаних у даній декларації земельних ділянок, що перебувають у власності членів сім`ї, загальною площею 6,8809 га) вищевказана земельна ділянка площею 9,87 га. Вказаними діями ОСОБА_4 порушила вимоги ст. ст. 4, 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та п. п. 6, 10 Порядку визначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24.02.2003, внаслідок чого шляхом обману заволоділа чужим майном, а саме бюджетними коштами у вигляді надмірно виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в сумарному розмірі 4575,29 грн., чим спричинила державі в особі управління соціального захисту населення Камінь-Каширської райдержадміністрації матеріальну шкоду на вказану суму.

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про закриття на підставі ст. 46 КК України кримінального провадження у зв`язку з її примиренням з потерпілим та повним відшкодуванням заподіяної шкоди.

Представник потерпілої ОСОБА_5 в підготовчому судовому засідання не заперечила проти задоволення клопотання, мотивуючи тим, що досягнуто примирення з обвинуваченою і останньою повністю відшкодовано заподіяно шкоду.

Заслухавши думку прокурора та представника потерпілої, суд прийшов до висновку, що у задоволені клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 належить відмовити, зважаючи на таке.

Згідно зі ст. 46 КК особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як зазначається у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17 поняття «потерпілий» є міжгалузевим поняттям, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі. Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та /або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції. Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «потерпілий», яке використано у ст. 46 КК України, вжито в його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному. Право на примирення у ст. 46 КК України це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в кримінальному провадженні потерпілим є державний орган, злочином, вчинення якого ставиться у вину ОСОБА_4 , завдано шкоди, яка стосується публічних інтересів, зокрема, інтересів держави та її органів.

З урахуванням зазначених обставин та враховуючи правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ст. 46 КК України, який наведено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження.

Керуючись ст. 46 КК України, ст. ст. 314, 372 КПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та закриття кримінального провадження відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, передбачене частиною першою статті 392 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1