УХВАЛА

2 січня 2019 року
м. Київ

справа № 542/853/15-к
провадження № 51-10507ск18

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у складі колегії:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року,
в с т а н о в и в:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (далі Суд) дійшов висновку, що скаргу було подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та частин 3, 5 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу. Поряд із цим до скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Тому, скаржник заперечуючи законність ухвали апеляційного суду має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, саме істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування оспорюваного рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте всупереч законодавчим приписам у поданій скарзі не викладено обґрунтування допущення апеляційним судом таких порушень вимог закону, що відповідно до ст. 412 КПК є істотними та тягнуть за собою обов`язкове скасування оскарженої ухвали на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, з огляду на правила глави 34 КПК (провадження за нововиявленими або виключними обставинами) в їх взаємозв`язку. Натомість, як убачається зі змісту скарги, у ній потерпілий не погоджується з ухвалою апеляційного суду від 29 вересня 2016 року та вказує, що вона постановлена без врахування роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року. Однак, при цьому не зазначає обставин, в аспекті ст. 459 КПК, питання щодо яких вирішувалося у цьому провадженні.
Крім того, вимога ОСОБА_4 про зміну оскарженої ухвали з визнанням незаконною ухвали апеляційного суду від 29 вересня 2016 року та про залишення без зміни ухвали місцевого суду від 13 червня 2016 року, суперечить положенням згаданої глави та ст. 436 КПК (повноваження Суду за наслідками розгляду касаційної скарги).

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Також до скарги потерпілим не додано завіреної належним чином копії оскарженої ухвали.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати семи днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3