АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/273/19 Справа № 696/912/18 Категорія: ч. 1 ст. 389 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, українка, громадянка України, маючу на утриманні неповнолітню дитину, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.05.2017 за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., судимість, у встановленому законом порядку, не знята і не погашена,

засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Вирішено остаточне покарання призначене ОСОБА_7 на підставі ст. 71 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.05.2017, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виконувати самостійно,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за те, що вона, будучи засудженою вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.05.2017, який 22.06.2017 набрав законної сили, за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та 22.05.2017 будучи ознайомленою про необхідність сплати штрафу, всупереч вимогам ст. 26 КВК України, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо сплати штрафу, призначеного їй вироком суду, впродовж місячного строку з моменту набрання вироком законної сили, і повідомлення про це кримінально виконавчої інспекції, суду, шляхом пред`явлення документа про сплату, будучи попередженою про необхідність виконання покарання і про кримінальну відповідальність за несплату штрафу, діючи умисно, маючи змогу та не бажаючи сплачувати штраф призначений вироком Кам`янського районного суду від 22.05.2017, щомісячно отримуючи в управлінні соціального захисту населення допомогу одинокої матері, а саме: за період часу з червня 2017 по серпень 2018 отримала допомогу на суму 27 532,56 грн. Та інші неофіційні доходи, однак з 22.06.2017 та по 06.11.2018 не сплатила штраф без поважних на те причин, жодних заходів до своєчасного виконання вироку не вжила.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Просить виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ст.ст. 71, 72 КК України та необхідність самостійного виконання даного вироку та вироку Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.05.2017, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 389 КК України на 1 рік обмеження волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, поклавши обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Зокрема апелянт, не заперечуючи доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, посилаючись на положення ст. 71,72 КК України та роз`яснення, що містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, зазначає, що судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного судового рішення застосовано закон, який не підлягає застосуванню, здійснивши посилання на необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків в порядку, передбаченому ст.ст. 71, 72 КК України.

Звертає увагу на те, що згідно ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу, при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягають, і виконуються самостійно, тому, посилання на самостійне виконання покарань за даним вироком та вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.05.2017, є недоцільним.

Прокурор вказує, що в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 06.11.2018, після направлення кримінального провадження за її обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, сплатила штраф за вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.05.2017, про що надала суду підтверджуючі документи. Тому, на думку прокурора, ОСОБА_7 не може бути повторно піддано покаранню у виді штрафу за вироком від 22.05.2017, оскільки на момент ухвалення Смілянським міськрайонним судом Черкаської області вироку від 29.11.2018, покарання нею відбуто повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора в підтримку апеляційних вимог прокурора у кримінальному провадженні з підстав, наведених в апеляційній скарзі, обвинуваченої ОСОБА_7 , яка у вирішенні апеляційних вимог сторони обвинувачення поклалась на розсуд суду, останнє слово обвинуваченої ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні - заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 підлягає до задоволення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який вона засуджена, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і учасниками судового провадження не оскаржується.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 398 КК України, як ухилення від сплати штрафу особою, засудженою до цього виду покарання, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватої, яка характеризується за місцем проживання виключно з позитивної сторони, на спеціальних обліках не перебуває, не працює, в шлюбі не перебуває, однак має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судима, в якості обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне усунення заподіяної шкоди внаслідок сплати штрафу, за відсутності обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на мінімальний строк, із подальшим звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з чим цілком погоджується і колегія суддів, вважаючи його необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вид, розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за санкцією частини статті за якою її засуджено, як і подальше звільнення від його відбування з випробуванням, учасниками судового провадження не оспорюються.

Разом з цим, колегія суддів визнає доречними апеляційні вимоги прокурора, вважаючи їх такими, що належать до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на положення ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції помилково призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.ст. 71,72 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Зокрема, згідно вироку, суд спочатку призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 389 КК України у виді обмеження волі з одночасним звільненням від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, а в подальшому, на виконання положень ст.ст. 71, 72 КК України, вирішив призначене покарання за даним вироком та покарання за вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.05.2017 у виді штрафу виконувати самостійно.

На думку колегії суддів, зазначене посилання на призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст.ст. 71.72 КК України є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому, в даному випадку, і посилання суду першої інстанції на самостійне виконання вироку Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.05.2017, не узгоджується з нормами матеріального права, оскільки судом першої інстанції встановлено, що знайшло своє об`єктивне підтвердження і в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, що ОСОБА_7 06.11.2018, після направлення обвинувального акта за її обвинуваченням до суду, 06.11.2018 сплатила штраф як покарання, призначене вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.05.2017, про що свідчить копія квитанції, наявна в матеріалах кримінального провадження.

Отже, на момент ухвалення судом першої інстанції вироку щодо ОСОБА_7 , покарання призначене їй за попереднім вироком суду від 22.05.2017 у виді штрафу, нею відбуто повністю.

Вказане неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність можливо виправити в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, шляхом зміни вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29.11.2018 року, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п.2 ч.1 ст. 407, ст.ст. 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати.

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року, задовольнити.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 , змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року посилання на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ст.ст. 71, 72 КК України та необхідність самостійного виконання даного вироку і вироку Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.05.2017, яким ОСОБА_7 засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 389 КК України на 1 (один) рік обмеження волі із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, зокрема:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий :

Судді :