Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

21 лютого 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Рівне матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 та прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2018 року, відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Погіньки Ковельського району Волинської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, одруженого, судимості не має в силу п.5 ч.1 ст.89 КК України (судимість погашена), зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

встановила:
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що 21 травня 2016 року близько 12 год., перебуваючи поблизу магазину "Продукти" на вул.Млинівська, 20 в м.Рівне, в ході словесного конфлікту, що виник під час розпивання алкогольних напоїв зі ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_9 не менше п`яти ударів ногами в область правої сторони грудної клітки, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді травматичного забою правої нирки та поперекової ділянки ускладненого мікрогематурією, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді травматичного розриву верхньої долі правої легені, ускладненого гемопневмотораксом, медіастенальною емфіземою, поширеною підшкірною емфіземою, поширеною бульозною емфіземою правої легені, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи правильність кваліфікації його дій та доведеність вини, вважає вирок суду незаконним у зв`язку із надто суворим призначеним покаранням. Вказує, що судом першої інстанції не враховано ряд пом`якшуючих обставин. Просить вирок суду змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України.

До апеляційного розгляду прокурор Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_5 відмовилась від своєї апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 про зміну вироку та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винність ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, за зазначених у вироку обставин, ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказах.

Кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 КК України, є вірною і ніким не оспорюється.

Також судом не встановлено обставин, що згідно ст.66, 67 КК України пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про застосування ст.75 КК України, є необґрунтованими.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Приписами ч.1 ст.69 КК України та п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено можливість призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, який може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Судом першої інстанції не враховано зазначених в обвинувальному акті, як пом`якшуючих покарання обставин, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 можливо задовольнити частково, призначити більш м`яке покарання, ніж призначене судом першої інстанції, з огляду на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував визнання вини, щире каяття ОСОБА_4 , відношення до вчиненого, те, що обставин, котрі обтяжують покарання, у справі не встановлено, виходячи з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей злочину й обставин його скоєння, зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, характеру і ступеню тяжкості та наслідків, що настали.

В даному випадку, суд призначив ОСОБА_4 покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України, однак колегія суддів, вважає, що обвинуваченому слід пом`якшити покарання не змінюючи його виду, яке буде справедливим і відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного покарання ОСОБА_4 за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, тому визнає за можливе пом`якшити призначене покарання не змінюючи його виду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_4 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, з дня отримання копії даної ухвали.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3