КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1010/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 та накладено арешт, у вигляді заборони відчуження та використання, на машиномісця № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , розташовані в житловому будинку АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_7 , ІПН НОМЕР_5 .
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на майно, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про відсутність у діянні складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України та відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів існування обґрунтованої підозри. Вказує, що арешт майна необґрунтований, безпідставний та незаконний.
Також апелянт зазначає про безпідставність початку досудового розслідування та накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів. Стверджує, що кримінальне провадження розпочато за заявою особи, яка не є потерпілою.
Крім того, апелянт вказує, що на момент скоєння інкримінованого діяння арештовані машиномісця не існували та не були об`єктами цивільних прав. Зазначає, що арештовані машиномісця не були придбані за рахунок грошей, отриманих внаслідок суспільно небезпечних дій, а тому не є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Додає, що постанова про визнання майна речовим доказом містить лише цитування положень ст. 98 КПК України.
Далі в апеляційній скарзі адвокат стверджує, що ОСОБА_7 є законним та добросовісним власником арештованого нерухомого майна, оскільки набув їх у власність на підставі договорів купівлі-продажу від 30.12.2017, укладених із ОСОБА_10 .
У підсумку апелянт звертає увагу суду на те, що жодній особі у даному кримінальному провадженні про підозру не повідомлено. Цивільний позов у справі відсутній. Додає про порушення слідчим суддею вимог ст. 172 КПК України.
Одночасно автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування причин пропуску цього строку вказує, що ухвала постановлена без виклику у судове засідання власника майна, про її наявність стало відомо 11.01.2019 з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представник участі у судовому засіданні не приймали, про наявність оскаржуваної ухвали слідчого судді стало відомо 11.01.2019 з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених у ньому, підлягає задоволенню, оскільки цей строк пропущений з поважних причин.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0010178, відомості про яке 05.09.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
Слідчий СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту, у вигляді заборони відчуження та використання, на машиномісця № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , розташовані в житловому будинку № 2 по вул. Кахи Бендукідзе у м. Києві, власником яких є ОСОБА_7 , ІПН НОМЕР_5 , яке ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Дослідивши апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що доводи в частині відсутності у діянні складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України та відсутності у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів існування обґрунтованої підозри, не заслуговують на увагу, оскільки додані до клопотання матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Разом з цим, положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України не вимагають наявності обґрунтованої підозри щодо особи на відміну від пунктів 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України, проте такої мети, яка передбачена пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 170 КПК України у клопотанні не зазначено. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження апелянта про те, що жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру та про відсутність цивільного позову.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Твердження апелянта про недоведеність відповідності арештованого майна критеріям визначеним ст. 98 КПК України, є непереконливими, оскільки відповідно до доданих до клопотання матеріалів, а саме постанови про визнання предметів в якості речових доказів від 30.10.2018, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано у даному кримінальному провадженні речовими доказами (а.с. 27-28).
Доводи апелянта про те, що арештовані машиномісця не були придбані за рахунок грошей, отриманих внаслідок суспільно небезпечних дій, не є предметом розгляду при вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні, як і твердження апелянта з приводу того, що дані машиномісця не були об`єктами цивільних прав.

Посилання адвоката на те, що ОСОБА_7 є законним та добросовісним власником арештованого нерухомого майна, оскільки набув їх у власність на підставі договорів купівлі-продажу від 30.12.2017, укладених із ОСОБА_10 , колегія суддів не може визнати такими, що свідчать про необхідність скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання, оскільки положення ст. 170 КПК України дозволяють накласти арешт на майно будь якої особи, у разі необхідності забезпечити збереження речових доказів, що у цьому випадку і мало місце.
Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна, є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.
Твердження автора апеляційної скарги про те, що кримінальне провадження розпочато за заявою особи, яка не є потерпілою, не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки є передчасними та потребують перевірки у разі розгляду справи по суті.

Посилання апелянта на необґрунтованість, безпідставність та незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, з урахуванням доданих ініціатором клопотання матеріалів на його обгрунтування.
Разом з тим, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість ухвали слідчого судді в частині накладення заборони у використанні машиномісць № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , розташовані в житловому будинку № 2 по вул. Кахи Бендукідзе у м. Києві, оскільки така заборона може бути застосована лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна. Таких даних оскаржуване судове рішення та клопотання сторони обвинувачення не містять.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині заборони використання машиномісць № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , розташовані в житловому будинку № 2 по вул. Кахи Бендукідзе у м. Києві, з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_7 , адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 та накладено арешт, у вигляді заборони відчуження та використання, на машиномісця № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , розташовані в житловому будинку № 2 по вул. Кахи Бендукідзе у м. Києві, власником яких є ОСОБА_7 , ІПН НОМЕР_5 , - скасувати в частині заборони використання.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 в частині заборони використання машиномісць № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , розташованих в житловому будинку АДРЕСА_1 .

В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4