Провадження № 1-м/761/2/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 рокуШевченківський районний суд м. Києва у складі :головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого 30 листопада 2017 року вироком Совєтського районного суду м. Брянська Російської Федерації за ч. 3 ст. 30 п.п. «а, г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді 9 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму,

ВСТАНОВИВ :

10 грудня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Совєтського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року стосовно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений за ч. 3 ст. 30 п.п. «а, г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, а саме: замах на незаконний збут наркотичних засобів в значному та великому розмірах, здійснене з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (в тому числі мережа Інтернет) організованою групою.
Вироком Совєтського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 п.п. «а, г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації та йому призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму,

Строк покарання обчислюється з 30 листопада 2017 року, у строк покарання зараховано час перебування під вартою з 04 серпня 2016 року до 30 листопада 2017 року.
У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув, про дату, час, місце розгляду клопотання повідомлений належний чином, шляхом вручення повідомлення про виклик уповноваженій особі. У самому клопотанні міститься прохання про розгляд клопотання без участі представника Міністерства юстиції України.
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.
Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України .
Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11 Конвенції.
Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.
Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави,суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_4 , засудженого вироком Совєтського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року для відбуття покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.
Як вбачається з клопотання та додатків до нього, ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 , виданого 30 жовтня 2013 року Шевченківським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, останнім місцем його реєстрації в Україні є - АДРЕСА_1 .
Відповідно до письмової заяви ОСОБА_4 має бажання не відбутий строк покарання відбувати на території України.
Відповідно до довідки з місця відбування покарання - засуджений ОСОБА_4 відбув строк кримінального покарання 1 рік 8 місяців 13 днів. Невідбута частина покарання складає 7 років 3 місяці 16 днів. Зазначене покарання ОСОБА_4 відбуває в ФКУ ВК-5 УФСИН Росії по Брянській області. Початок строку відбуття покарання 04.08.2016 року. Кінець строку відбуття покарання 03.08.2025.
Діяння ОСОБА_4 за вироком вироком Совєтського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року кваліфікуються за ч. 3 ст. 30 п.п. «а, г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, яка передбачає відповідальність за замах на незаконний збут наркотичних засобів в значному та великому розмірах, вчинене з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (в тому числі мережа Інтернет) організованою групою.
За вказаною статтею ОСОБА_4 призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у великих розмірах організованою групою.
Суд не застосовує кваліфікуючу ознаку - «в значному розмірі», оскільки статтею 307 КК України вказана кваліфікуюча ознака не передбачена.
Санкція частини 3 статті 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.
Законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Проте, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особи державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Совєтського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року у відповідність до законодавства України до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.
Відповідно до ч. 6 ст. 610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.
У вищевказаному клопотанні Міністерство юстиції України також просить вирішити питання про виконання вироку Совєтського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 коштів.
Згідно з вироком Совєтського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017 року із засудженого ОСОБА_4 в дохід Російської Федерації постановлено стягнути суму процесуальних витрат в розмірі 10 000 рублів.

Відповідно до ч. 6 ст. 610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання .
Згідно з ч. 8 ст. 602 КПК України вирішення питання про визнання та виконання вироку суду іноземної держави у частині цивільного позову вирішується в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом (далі - ЦПК) України.
Згідно з ч.8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.
Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на 15 лютого 2019 року 10 російських рублів складає 4,0816 грн., отже з ОСОБА_4 підлягають стягненню кошти в розмірі (10 000х(4,0816/10) = 4081,6) 4081,6 гривень.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути із засудженого ОСОБА_4 суму процесуальних витрат в розмірі 4081,6 грн. /чотири тисячі вісімдесят одна гривня шістдесят копійок/.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року, ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.
Вирок Совєтського районного суду м. Брянська Російської Федерації від 30 листопада 2017, яким громадянина України ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30 п.п. «а, г» ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді 9 (дев`ять) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що громадянин України ОСОБА_4 при продовженні відбування покарання на території України, повинен відбувати покарання за злочин, передбачений ч.1 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді 9-ти (дев`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Стягнути із засудженого ОСОБА_4 в дохід Російської Федерації суму процесуальних витрат в розмірі 4081,6 грн. /чотири тисячі вісімдесят одна гривня шістдесят копійок/.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 30 листопада 2017 року. В строк відбування покарання зарахувати час перебування під вартою з 04 серпня 2016 року до 30 листопада 2017 року.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.
Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1