справа № 495/7986/18
номер провадження 1-кп/495/41/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення обвинувального акту

15 травня 2019 рокум.Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого-адвоката ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002919, внесеному 10 жовтня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
встановив:
На розгляд Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
До суду від захисника-адвоката надійшли скарги, підтримані під час підготовчого судового засідання захисником-адвокатом, обвинуваченим:про скасування постанови прокурора ОСОБА_8 від 14 грудня 2015 року, посилаючись на те, що прокурор ОСОБА_8 винесла зазначену постанову про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 10 листопада 2015 року, не здійснюючи повноваження процесуального прокурора у кримінальному провадженню; про скасування постанови слідчого ОСОБА_9 від 25 січня 2016 року про призначення додаткової судово-медичної експертизи, посилаючись на те, що постанова не містить обґрунтування мотивів призначення додаткової судово-медичної експертизи, оскільки 12 жовтня 2015 року постановою була призначена судово-медична експертиза для вирішення тих же питань, які були поставлені в постанові про призначення додаткової судово-медичної експертизи; про скасування постанови старшого слідчого ОСОБА_10 від 22 травня 2017 року про призначення комісійної судово-медичної експертизи, посилаючись на те, що постанова не мотивована, не містить підстав для призначення зазначеної експертизи та за результатами призначених судово-медичної експертизи, додаткової судово-медичної експертизи були надано вичерпні відповіді на поставлені слідчим питання; про визнання вчиненими дій старшого слідчого ОСОБА_11 щодо вручення письмового повідомлення про підозру, а також про зобов`язання старшого слідчого ОСОБА_11 внести відповідні зміни до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме змінити дату повідомлення обвинуваченому про підозру, посилаючись на те, що фактично повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_7 17 серпня 2018 року, у передбачений КПК України спосіб, але слідчим безпідставно внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру 06 серпня 2018 року; про скасування рішення заступника начальника СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 20 вересня 2017 року, яким старшому слідчому ОСОБА_11 було доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, посилаючись на те, що вищевказане рішення у формі доручення не містить прізвища та ініціалів службової особи, яка його прийняла, а також безпідставно доручено проведення досудового розслідування старшому слідчому ОСОБА_11 , оскільки не відсторонено від проведення досудового розслідування слідчого ОСОБА_9 , який проводив досудове розслідування у наявному кримінальному провадженні.

Також до суду від захисника-адвоката надійшло клопотання про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту.

Під час підготовчого судового засідання прокурор, потерпілий та представник потерпілого-адвокат вважали за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, розглянути цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріального та морального збитку, завданого злочином, який надійшов до суду разом з обвинувальним актом, за правилами, встановленими КПК України, щодо доручення відповідному органу з питань пробації скласти та надати суду досудову доповідь відносно обвинуваченого поклалися на розсуд суду. Скарги захисника-адвоката вважали необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просили їх повернути;клопотання про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту розглянути під час судового розгляду при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження.
Захисник-адвокат, обвинувачений в підготовчому судовому засіданні щодо прийняття рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, поклалися на розсуд суду; вважали за необхідне розглянути цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріального та морального збитку, завданого злочином, який надійшов до суду разом з обвинувальним актом, за правилами, встановленими КПК України. Скарги, що надійшли до суду від захисника-адвоката, а також клопотання підтримали, просили їх задовольнити.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, цивільний позов, скарги захисника-адвоката та його клопотання, прийшов до висновку про повернення обвинувального акту прокурору, залишення скарг та клопотання захисника-адвоката без розгляду, повернення цивільного позову ОСОБА_6 , виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам закону, суд враховує висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Отже, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням зокрема форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Диспозицією ч. 2 ст. 125 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а відтак встановлення та визначення суб`єктивного ставлення особи до своїх дій є обов`язковим.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 06 червня 2014 року, приблизно о 15 год. 00 хв., точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, перебуваючи біля кв. АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс кулаком правої руки один удар в область обличчя потерпілому ОСОБА_6 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 140 від 24 липня 2017 року, у ОСОБА_6 були наступні тілесні ушкодження: закритий перелом кісток носу зі зміщенням уламків, садна ділянки носа, крововиливи у сінуси. Дана травма зазвичай потребує для свого лікування строку більш ніж 6 днів та не більше 21 дня та за даним критерієм, у відповідності до п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дані ушкодження спричинені дією тупого предмета (тупих предметів), індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися. Не можна виключити, що дані ушкодження у ОСОБА_6 могли бути заподіяними ударами руками (кулаками), ногами, або кастетом. Ушкодження могли бути заподіяні від одного, так і від кількох травматичних впливів (ударів). Можливість виникнення перелому кісток носа в результаті падіння з положення стоячи на поверхню малоймовірна.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом. Якщо умисел винного було спрямовано на заподіяння тяжких тілесних чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а в результаті його дій потерпілому було заподіяно лише легкі тілесні ушкодження, вчинене слід кваліфікувати за спрямованістю умислу - за відповідними частинами ст. ст. 15 і 121 або 122 КК України.

З аналізу обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення, оскільки судом встановлено, що в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин, формулюванні обвинувачення не прописаний механізм нанесення тілесних ушкоджень, що є неконкретним (в яку саме область голови нанесений удар потерпілому, оскільки з обвинувального акту вбачається, що у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу зі зміщенням уламків, саден ділянки носа, крововиливів у сінуси); причинний зв`язок між зазначеними діяннями та наслідками. Також, не повністю зазначена суб`єктивна сторона, а саме прямий чи непрямий умисел був у обвинуваченого ОСОБА_7 та на що був спрямований умисел обвинуваченого (спрямованість умислу винної особи дозволяє встановити наявність чи відсутність підстав для кваліфікації її дій за відповідними частинами ст. ст. 15 і 121 або 122 КК України).

Враховуючи викладене, судом встановлено, що в обвинувальному акті не описана об`єктивна, а також суб`єктивна сторона злочину, що свідчить про неконкретне обвинувачення, у зв`язку з чим порушено право обвинуваченого на захист, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушують право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі за приписами п. «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.
Відсутність визначення конкретних обставин вчинення злочину, тобто відсутність обов`язкових елементів складу інкримінованого ОСОБА_7 злочину, обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення та перешкоджають суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

У всякому разі, не вдаючись до аналізу доказовості фактичних обставин події, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_7 висунуте неконкретне обвинувачення, чим порушено його право на захист.

Суд прийшов до висновку, що всупереч вимогам ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини злочину, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення.

Суд звертає увагу на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту на суттєві та не суттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті. Статтею 291 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Виключень щодо можливості визнання несуттєвим недотримання прокурором чи слідчим будь-якої із вказаних вимог, законом не передбачено.

Главою 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту.

Крім того, судом встановлено, що всупереч вимог частин 2, 4 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті міститься посилання на висновок експерта № 140 від 24 липня 2017 року проведеної комісійної судово-медичної експертизи, котрий є в розпорядженні органу досудового розслідування та який, до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, розкриває сутність означеного доказу обвинувачення, що фактично ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище та суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду.

Таким чином, зазначені порушення в обвинувальному акті позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд вищевказаного обвинувального акту і його розглянути.

Суд вважає, що вказані недоліки унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснити судовий розгляд за правилами ст. 337 КПК України, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а вищенаведене є обставинами що перешкоджають судовому розгляду даного обвинувального акту. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.
Наведені обставини свідчать про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що з урахуванням положень ст. ст. 2, 7, ч. 6 ст. 9, ст. ст. 21, 22, ст. 291 КПК України визнається судом істотним порушенням вимог КПК України, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, та з урахуванням положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

Що стосується скарг та клопотання захисника-адвоката суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним. Тому скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді за правилами статей 314-316 КПК.
Згідно з вимогами ст. 291 КПК України до початку судового розгляду суду надаються обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 КПК України протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що крім обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, цивільного позову та розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову на стадії підготовчого провадження суду інші матеріали кримінального провадження не можуть бути надані, а розгляд скарг сторони захисту потребує дослідження саме документів кримінального провадження, суд позбавлений можливості в підготовчому судовому засіданні розглянути по суті вищевказані скарги захисника-адвоката, оскільки такі скарги підлягають розгляду на стадії судового розгляду на підставі обвинувального акту після дослідження в порядку ст. 358 КПК України документів кримінального провадження. Беручи до уваги, що обвинувальний акт у наявному кримінальному провадженні підлягає поверненню прокурору, суд позбавлений можливості розглянути зазначені вище скарги захисника-адвоката, оскільки вони підлягають розгляду під час судового розгляду на підставі обвинувального акту у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про залишення вказаних скарг захисника-адвоката без розгляду.

Суд позбавлений можливості взяти до уваги додані захисником-адвокатом до скарг копії документів, засвідчених адвокатом, оскільки їх оригінали знаходяться в матеріалах кримінального провадження, яке на даній стадії перебуває в розпорядженні прокурора, а не у захисника-адвоката.

Суд прийшов до висновку, що цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріального та морального збитку, завданого злочином, підлягає поверненню ОСОБА_6 , клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту залишенню без розгляду, так як судом не вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду обвинувального акту, оскільки обвинувальний акт у наявному кримінальному провадженні підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 314-316, 369-372, 376 КПК України, суд, -
постановив:
Скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 про скасування постанови прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської областіОСОБА_8 від 14 грудня 2015 року, якою скасовано постанову слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській областіОСОБА_9 про закриття кримінального провадження від 10 листопада 2015 року залишити без розгляду, з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали суду.
Скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 про скасування постанови слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській областіОСОБА_9 про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 25 січня 2016 року, залишити без розгляду з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали суду.
Скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 про скасування постанови старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській областіОСОБА_10 про призначення комісійної судово-медичної експертизи від 22 травня 2017 року, залишити без розгляду з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали суду.
Скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 на дії старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській областіОСОБА_11 , а також про зобов`язання старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській областіОСОБА_11 вчинити певні дії залишити без розгляду з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали суду.
Скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 про скасування рішення заступника начальника СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській областівід 20 вересня 2017 року, залишити без розгляду з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали суду.
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту залишити без розгляду, з підстав, викладених у мотивувальній частині ухвали суду.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріального та морального збитку, завданого злочином, повернути ОСОБА_6 .

Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду ОСОБА_1