Судді Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51 1253зпв18.
Більшістю голосів колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду 7 листопада 2018 року при розгляді заяви засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК прийнято рішення про скасування усіх постановлених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Із таким рішенням колегії суддів не можу погодитись виходячи із наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був засуджений судом за організацію готування до вчинення умисного вбивства на замовлення до позбавлення волі на строк десять років.
Приймаючи таке рішення колегія суддів виходила із змісту ст. 384 КПК та правової позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 25 червня 2015 року в справі № 5-111кс15 щодо обов`язку суду у підготовчому судовому засіданні роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних, яке при розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_2 не роз`яснювалось.
Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, право на розгляд справи судом присяжних було роз`яснено засудженому прокурором при закінченні досудового розслідування, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка засудженого із власноручно виконаним записом про те, що останній бажає щоб його справа в суді першої інстанції була розглянута судом колегіально у складі трьох професійних суддів.
Отже, виходячи із змісту даної розписки слід дійти висновку, що про своє право на розгляд справи судом присяжних засуджений ОСОБА_2 був обізнаний.
Та обставина, що місцевий суд, зважаючи на цю розписку в матеріалах справи, не роз`яснив додатково засудженому у підготовчому судовому засіданні його право на розгляд справи судом присяжних, враховуючи те, що останній про таке своє право був обізнаний та користуючись послугами захисника мав можливість заявити таке клопотання, однак не заявив, не свідчить про неможливість реалізації такого права засудженим і, на мій погляд, є лише формальною підставою для скасування у справі судових рішень постановлених судами нижчої ланки.
У своїй заяві та додатках до неї засуджений ОСОБА_2 жодним чином не зазначає про те, що роз`яснене йому прокурором право на розгляд справи судом присяжних було йому незрозуміле і що він був позбавлений можливості заявити про таке правов суді.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 455 КПК у редакції Закону № 192-VII, за наслідками розгляду такої заяви Верховний Суд має право: скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково та направити справу на новий розгляд до суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції; скасувати судові рішення та закрити провадження у справі; змінити судове рішення (судові рішення), не передаючи справу на новий розгляд.
При перегляді справ Верховним Судом скасування судового рішення з призначенням нового розгляду є крайнім заходом реагування, який застосовується лише у виняткових випадках, коли порушені судом при розгляді справи права особи або допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність неможливо усунути інакше, ніж шляхом нового (повторного) розгляду справи судом нижчої інстанції.
Однак увесь парадокс даної ситуації полягає в тому, що ті процесуальні порушення, які були допущені судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_2 із урахуванням положень ст. 5 КК не можуть бути усунуті при новому розгляді справи,оскільки із урахуванням змін до редакції ст. 68 КК внесених Законом № 1492-VIIIвід 07.09.2016, частиною четвертою даної норми прямо передбачено, що за готування до злочину та за вчинення замаху на злочин довічне позбавлення волі не застосовується (крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу).
Враховуючи ці вимоги закону місцевий суд позбавлений правових підстав та необхідності роз`яснювати обвинуваченому ОСОБА_2 положення ст. 384 КПК щодо права на розгляд справи судом присяжних.
Відтак вважаю, що прийняте моїми колегами рішення про скасування вказаних судових рішень із призначенням нового розгляду справи у суді першої інстанції не узгоджується із вимогами закону та є логічно невиправданим.
7 листопада2018 року
Суддя ОСОБА_1