Справа № 522/7283/19
Провадження по справі № 1-кс/522/6556/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту в рамках кримінального провадження № 0000273 від 09.04.2015 року, -
Учасники процесу:
прокурор - ОСОБА_5 ,
адвокат - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0000273 від 09.04.2015 року, мотивуючи наступним.
В обґрунтування клопотання заявник посилаються на те, що 16 січня 2015 року між ОСОБА_3 та Публічним Акціонерним Товариством ІМЕКСБАНК було укладено Договір банківського рахунку № НОМЕР_1 , відповідно до умов якого Банк відкрив Клієнту ОСОБА_3 поточний рахунок № НОМЕР_2 та зобов`язався приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Того ж дня, між ОСОБА_3 та ПАТ ІМЕКСБАНК було укладено Договір №30023611 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року Вклад ПКлієнт3м6%_ (вид вкладу Постійний клієнт 3 міс щоміс.) на суму 9 800 (дев`ять тисяч вісімсот) доларів США з процентною ставкою 6 % річних з датою повернення вкладу- 21 квітня 2015 року.
26 січня 2015 року Правлінням НБУ прийнята постанова №50 «Про віднесення АТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №16 від 26.01.2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у AT «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в AT «ІМЕКСБАНК» - ОСОБА_6 .

У жовтні 2015 року стало відомо, що листом від 22 вересня 2015р. №6009 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_6 звернувся до Директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому зазначив, що від слідчого управлінням ГУМВС України в Одеській області отримано відповідь №4/8934 від 03.08.2015р., в якій повідомляється: «в ході досудового слідства встановлено, що 15.01.2015р. НБУ винесена постанова №16/БТ «Про віднесення АТ «ІМЕКСБАНК» до категорії проблемних». Вказана постанова забороняла здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На підставі постанови НБУ посадовими особами АТ «ІМЕКСБАНК» видано наказ №20-в від 16.01.2015р. про дотримання встановлених обмежень, з яким повинні були ознайомитися працівники банку.

Клієнти-вкладники Банку не могли знати про вищевказані документи, тому що вони не є публічними, не доводилися до клієнтів банку та після винесення таких документів АТ «ІМЕКСБАНК» ще значний час працював у звичайному режимі для клієнтів банку, доки не запроваджено тимчасову адміністрацію. Вищезазначене вказує на те, що ствердження про скоєння посадовими особами АТ «ІМЕКСБАНК» злочину спільно з клієнтами-вкладними є помилковим».

Також в листі повідомляється, що: «клієнти-вкладники банку не є суб`єктами кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, тому відносно клієнтів-вкладників банку досудове слідство не проводилося. Викладене спростовує раніше зроблені припущення про надання вищевказаним клієнтам Банку (вкладникам) переваг на вчинення правочинів (банківських операцій з розміщенням та/або перерахування коштів на рахунках в установі АТ «ІМЕКСБАНК»), віднесених Уповноваженою особою до категорії «сумнівних», а також судження про їх можливу нікчемність».

21 жовтня 2015 року ОСОБА_3 було надіслано індивідуальне звернення Директору-розпоряднику Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_7 із проханням виплатити їй гарантовану суму відшкодування за вкладом, розміщеним в банку АТ «ІМЕКСБАНК» за рахунком № НОМЕР_3 в розмірі 154 938, 00 гривень, проте, у відповідь отримав лист № 02-036-3568/16 від 20.01.2016 року, в якому зазначалось, що у переліку вкладників АТ «ІМЕКСБАНК», переданому Уповноваженою особою до ФГВФО, інформація про ОСОБА_3 відсутня.

26.02.2016 року представник ОСОБА_3 звернувся до Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_8 із адвокатським запитом щодо надання інформації про направлення на адресу Фонду доповненого Переліку вкладників АТ «ІМЕКСБАНК», до якого включено ОСОБА_3 листом № 6009 від 22.09.2015 року, а також інформації про залишок коштів на рахунку ОСОБА_3 .

Проте, не звертаючи уваги на те, що Уповноваженою особою на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» було включено ОСОБА_3 до переліку вкладників, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб так і не виплатив ОСОБА_3 гарантованого відшкодування за її вкладом.

З огляду на не включення ОСОБА_3 до Загального реєстру вкладників АТ «Імексбанк» та невиплату гарантованого відшкодування за її вкладом, ОСОБА_3 була змушена звернутись до суду з відповідним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб..

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року у справі № 815/1992/16 було зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до реєстру вкладників АТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до якого включено ОСОБА_3 .

Зазначене рішення Одеського окружного адміністративного суду було залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року.

03 січня 2019 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було направлено адвокату, що діє в інтересах Заявника відповідь на звернення стосовно виплати відшкодувань за вкладами розміщеними в АТ «ІМЕКСБАНК», в якій зазначалось, що «… Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 у справі № 757/8557/17-к в рамках кримінального провадження № 0000273 накладено арешт на грошові кошти, що знаходились на рахунках в АТ «Імексбанк», зокрема, на ім`я ОСОБА_3 . Заявник не повідомлявся у встановленому порядку про проведення судового засідання щодо розгляду питання про арешт майна, представник заявника не був присутній при постановленні ухвали про арешт майна. Крім того, ОСОБА_3 , не є суб`єктом кримінального правопорушення. Створені умови тягнуть за собою порушення прав та законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Позиція учасників судового процесу.

Представник заявника у судовому засіданні вимоги клопотання підтримала в повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог клопотання.

Положення закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні скарги.
Кримінальний процесуальний кодекс

Стаття 24. Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності
Частина 1. Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 170 . Накладення арешту на майно
Частина 1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частина 2. Арешт майна допускається, з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 174. Скасування арешту майна

Частина1. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року)
Також, стаття 1 Першого протоколу, спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи , спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004 року).
Відповідно до п. 1 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 05.04.2013 року № 223-558/0/4-13, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язані сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону; перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів ; зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініціювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (ч. 3 ст. 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора.

Стаття 132 Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Частина 3. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
Пункт 1. існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
Пункт 2. потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
Пункт 3. може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали.
Адвокат, що діє в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_4 у березні 2019 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_10 № 757/8557/17-к в рамках кримінального провадження № 0000273.

07.03.2019 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_11 справі № 520/3605/19, у задоволенні вищевказаного клопотання було відмовлено у зв`язку із зміною підсудності у кримінальному провадженні № 0000273 від 09.04.2015 року.

Слідчим відділом Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження 0000273 від 09.04.2015 року.
З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, за вказаних у клопотанні обставин, подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на банківському рахунку: НОМЕР_3 , відкритий на ім`я ОСОБА_3 , не є доцільним, а тому обмеження особи володінням своїм майном не є об`єктивно необхідним.

Таким чином з урахуванням вище викладеного та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування арешту з майна та повернення його володільцю.
Керуючись ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 2170, 173, 174, 372 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:
Клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту в рамках кримінального провадження № 0000273 від 09.04.2015 року задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 року у справі №757/8557/17-к з грошових коштів які знаходяться у АТ «Імексбанк» (МФО 328384) за адресою: місто Одеса, проспект Гагаріна, 12-А, на банківському рахунку: № НОМЕР_3 , відкритий на ім`я ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

08.05.2019