Справа №701/987/18
1-кп/705/461/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 року м. Умань

Уманський міськрайоний суд Черкаської області

у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Умань матеріали за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000598 від 18.11.2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч. 5 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В :

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області 29.11.2018 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000598 від 18.11.2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч. 5 ст. 185 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив провести підготовку до судового розгляду і призначити судовий розгляд по даному обвинувальному акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акту, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, а саме обвинувальний акт є неконкретним, відсутнє чітке і конкретне формулювання обвинувачення із зазначенням необхідних відомостей, передбачених п.5 ч.1 ст.291 КПК України ( не зазначено місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії ( бездіяльність ), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження ) порушує права обвинуваченого на захист та унеможливлює призначення судового розгляду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення ), а за змістом вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, серед іншого, має містити відповідно: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частину статті ) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Право бути детально поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом « б » п.3 ст.6 Конвенції. Зазначив, що виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й підміняти собою формування обвинувачення, як помилково дійшов висновку слідчий, яким складено обвинувальний акт, та прокурор, який його погоджував і підписував.

Обвинувачений ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисника та просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Представник потерпілого у підготовчому судовому засіданні підтримав думку прокурора.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши матеріали обвинувального акту відносно ОСОБА_6 та додані до нього документи, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення обвинувального акту у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Однак пред`являючи обвинувачення ОСОБА_6 вказана норма Закону виконана не в повному обсязі.

Крім того, враховуючи те, що в мотивувальній частині вироку суду за наслідком розгляду кримінальної справи відповідно до положень ст. 374 КПК України обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, суд вважає, що відсутність в обвинувальному акті висунутого особі обвинувачення є тим недоліком, без якого не може розпочатися судовий розгляд та, відповідно, проводитися судове слідство, пов`язане із вирішенням обвинувачення (так як воно відсутнє) і вказаний недолік, згідно норм КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання відповідно до процедури, визначеної ст. 314 КПК України.

У відповідності до усталеної практики Верховного Суду України, у разі виділення матеріалів кримінального провадження стосовно інших співучасників кримінального правопорушення в окреме провадження, посилання в обвинуваченні на прізвища вказаних осіб є неприпустимим.

Тому колегія суддів вказує на порушення презумпції невинуватості при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті, викладаючи фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого злочину, прокурором у обвинуваченні, яке він вважає встановленим, як співучасник зазначена інша конкретна особа, а саме ОСОБА_9 , який не є обвинуваченим в цьому провадженні та позбавлений права на особисту присутність при розгляді цього кримінального провадження, що свідчить про порушення права цієї особи на захист.

Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення узгоджується із практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Зокрема у справі «Хужін та інші проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що положення ч.2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.

Що стосується ОСОБА_9 , то він не є стороною кримінального провадження №0000598 від 18.11.2016 року(у розумінні ст. 3 КПК України), а досудове розслідування відносно нього здійснюється в окремому провадженні. Вказавши в обвинувальному акті прізвище ОСОБА_9 , як співучасника вчинення злочину, орган досудового розслідування мав би виконати з ним вимоги ст. 290 КПК України, висунути обвинувачення, а в обвинувальному акті зазначити його повні анкетні дані.

За таких обставин, на думку колегії суддів, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження в межах поданого прокурором обвинувального акту, в якому зазначається як співучасник скоєння кримінального правопорушення особа, щодо якої виділені матеріали досудового розслідування в окреме кримінальне провадження, не представляється за можливе реалізувати її право на особисту присутність в судовому засіданні зокрема та право на захист загалом. Натомість, міжнародні стандарти у галузі, судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом, на справедливий судовий розгляд. Так, відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Тому, такий виклад обвинувачення щодо ОСОБА_6 є неприпустимим, оскільки містить посилання на вчинення злочинів у співучасті з особою, яка не є обвинуваченим в даному кримінальному провадженні та вказують на порушення вимог Конституції України та КПК України.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, ч.3 ст. 314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000598 від 18.11.2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч. 5 ст. 185 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3