Дата документу 26.12.2018 Справа № 334/6352/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/181/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/6352/17
Категорія ст. 115 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003551 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Запоріжжя, який має середню освіту, одруженого, маючого на утриманні двох дітей, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок колегії судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі та в доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що не згоден з вироком суду, вказує, що він раніше не судимий, характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей. Підставами для винесення вироку слугували покази свідка ОСОБА_10 , які не узгоджуються між собою. Вважає кваліфікацію його дій за ст. 115 ч.1 КК України сфабрикованою та яка підлягає скасуванню.

Звертає увагу на характеристику потерпілого ОСОБА_11 , який вів себе незадовільно, в стані алкогольного сп`яніння міг напасти на чоловіка, що і трапилось раніше між свідком ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_8 . Суд не перевірив правдивість його показів та низку інших обставин, які підтверджують те, що він оборонявся. Також доповнює, що в матеріалах справи є кухонний ніж (висновок експерта № 1647 від 06.09.2017 року). Інші матеріали, які підтверджують що: 12.08.2017 року потерпілий ОСОБА_11 неодноразово наносив удари ножем свідку ОСОБА_10 і коли він намагався зупинити протиправні дії ОСОБА_11 він накинувся на нього, відбиваючись він наніс декілька ударів в область голови, не маючи умислу та не бажаючи смерті потерпілому ОСОБА_11 . Висновок експерта № 2042 від 15.08.2017 року підтверджує, на його тілі були побої, які були нанесені потерпілим ОСОБА_11 , тим самим підтверджується факт боротьби між ним та потерпілим ОСОБА_11 , не розуміє, чому суд першої інстанції не звернув на це увагу. Звертає увагу суду на те, що покази свідка ОСОБА_10 (а.с. 74 аудіо запис) не відповідають дійсності та викликають сумніви, на досудовому та судовому слідстві свідком ОСОБА_10 давав різні та неправдиві свідчення, що підтверджується матеріалами кримінальної справи. Суд першої інстанції неправильно оцінив все що відбулося. Просить скасувати вирок суду та матеріали кримінального провадження направити на нове судове розслідування.

В апеляційному суді захисник ОСОБА_9 заявила клопотання про закриття апеляційного провадження за її апеляційною скаргою у зв`язку з тим, що вона відмовляться від неї. Учасники судового провадження у тому числі і обвинувачений ОСОБА_6 проти цього не заперечували.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, який зокрема і в останньому слові, просили апеляційну скаргу останнього задовольнити, потерпілу та прокурора, які просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком колегії суддів Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу фактичного затримання, тобто з 13 серпня 2017 року. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до набрання цим вироком законної сили. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 23000 гривень. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 12 серпня 2017 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до свого знайомого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: до приміщення кімнати, розташованої у покинутому будинку АДРЕСА_3 , де на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел направлений на умисне вбивство, підійшов до останнього, який спав на ліжку та утримуючи обома руками дерев`яну палицю, яку він приніс з собою, наніс ОСОБА_11 не менше двох ударів в область голови, внаслідок чого настала смерть останнього.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про безпідставність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 про те, що 12 серпня 2017 року вона була на дачі зі своєю родиною. Їй зателефонували та повідомили, що її брата вбили. Вона приїхала до дому та дізналася, що її брат 12 серпня 2017 року розпивав спиртні напої разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , де в ході бійки ОСОБА_6 вдарив по голові її брата обухом від сокири. Від такого удару він помер. Також потерпіла пояснила, що їй розповідали її знайомі, що ОСОБА_6 намагався закопати тіло її брата, щоб ніхто не дізнався про причини його загибелі. Просила суд застосувати до обвинуваченого суворе покарання;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 про те, що 12 серпня 2017 року, вони розпивали спиртні напої разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . Дійсно він виясняв свої відносини з ОСОБА_11 , але вже близько 21-00 годин він пішов спати, оскільки випили в той день дуже багато. Прокинувся він від того, що почув якісь удари та побачив, що ОСОБА_6 б`є по голові ОСОБА_11 , який лежав на ліжку. Потім він з ОСОБА_6 вийшли на двір та ОСОБА_6 сказав: «По - моему я его убил»;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що 12 серпня 2017 року у ввечері до нього прийшла знайома на ім`я ОСОБА_13 , прізвища її ніхто не знає. Вона була у стані сильного алкогольного сп`яніння та розповіла, що ОСОБА_11 вбили обухом від сокири. Вона просила лопату. На що їй потрібна лопата у ввечері, вона не розповіла. Лопату він не дав їй, а коли ОСОБА_13 пішла, він викликав поліцію. Разом з поліцейськими він зайшов до будинку АДРЕСА_3 та побачив ОСОБА_11 , який лежав обличчям вниз на ліжку. На його голові була рана з якої йшла кров;
- показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про те, що вони займають посади патрульних поліцейських роти №1 батальйону №4 УПП м. Запоріжжя та о 00.30 13.08.2017 отримали виклик по лінії «102» про вбивство людини за адресою м. Запоріжжя, вул. Лікарняна 19. Прибувши на місці події, вони побачили труп ОСОБА_11 . Під час опитування їм розповіли, що ОСОБА_10 начебто вбив ОСОБА_11 . Коли затримали ОСОБА_10 останній розповів, що навмисно сказав, що він вбив ОСОБА_11 , щоб дати можливість ОСОБА_6 покинути місто та сховатися. Тоді як насправді ОСОБА_11 вбив саме ОСОБА_6 ;
- висновками судово-медичних експертиз №2823 від 18.09.2071 та №2042 від 12.09.2017 відповідно до яких смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, що виразилась у переломі кісток основи та склепіння черепа, крововиливами під і над оболонки головного мозку і вогнищами забоїв головного мозку і ускладнилася набряком головного мозку та останньому завдано не менше 6 травматичних ударів тупим предметом;
- протоколом слідчого експерименту від 05.09.2017 року, в ході якого встановлено, що 12 серпня 2017 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_11 численні удари по голові обухом від сокири;
- протоколом огляду міста події від 13.08.2017 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , в ході проведення якого виявлено труп ОСОБА_11 ;
- висновком судової психіатричної експертизи № 445 від 23.08.2017 року згідно якому ОСОБА_6 виявляє психічний та поведінковий розлад внаслідок вживання спиртних напоїв синдром залежності. У період здійснення правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв. У стані фізіологічного афекту не перебував. Отже, підсудний міг віддавати звіт своїм діям і керувати ними. По своєму психічному стану в цей час також може віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними. У примусових заходах медичного характеру немає потреби.

Колегія суддів вважає, що відтворення дій, обстановки та обставин події злочину обвинуваченим ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 висновки експертів, протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними, а у своїй сукупності достатніми для визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вони співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому щодо обставин вчинення останнім вищевказаних злочинів.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що вбивство ОСОБА_11 скоїв захищаючись від нападу останнього,є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час відтворення дій, обстановки та обставин події злочину (слідчого експерименту) обвинувачений ОСОБА_6 , пояснив, що він наніс ОСОБА_11 численні удари по голові обухом від сокири; які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 що 12 серпня 2017 року він розпивав спиртні напої разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , дійсно він виясняв свої відносини з ОСОБА_11 , але вже близько 21-00 годин він пішов спати, оскільки випили в той день дуже багато, прокинувся він від того, що почув якісь удари та побачив, що ОСОБА_6 б`є по голові ОСОБА_11 , який лежав на ліжку. Потім він з ОСОБА_6 вийшли на двір та ОСОБА_6 сказав: «По - моему я его убил», колегія суддів вважає ці показання несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема з висновками судово-медичних експертиз №2823 від 18.09.2071 та №2042 від 12.09.2017 відповідно до яких смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, що виразилась у переломі кісток основи та склепіння черепа, крововиливами під і над оболонки головного мозку і вогнищами забоїв головного мозку і ускладнилася набряком головного мозку та останньому завдано не менше 6 травматичних ударів тупим предметом, свідчать про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ст. 115 КК України.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи апелянта, зокрема про те, що:
- покази свідка ОСОБА_10 не узгоджуються між собою;

- кваліфікацію його дій за ст. 115 ч.1 КК України є сфабрикованою;

- звертає увагу на характеристику потерпілого ОСОБА_11 , який вів себе незадовільно, в стані алкогольного сп`яніння міг напасти на чоловіка, що і трапилось раніше між свідком ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_11 ;

- показання свідка ОСОБА_10 не відповідають дійсності та викликають сумніви.

Доводи обвинуваченого про те, що на досудовому та судовому слідстві свідок ОСОБА_10 давав різні та неправдиві свідчення, є також необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймає під час судового засідання.

Доводи апелянта про те, що він вчинив вбивство потерпілого фактично при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів вважає також необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом статті 36 КК України необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту. Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

В основі розмежування умисного вбивства (частина перша статті 115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК) перебуває мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час сварки з потерпілим ОСОБА_11 обвинувачений ОСОБА_6 наніс тому, зокрема не менше 2 ударів дерев`яною палкою по голові, чим зокрема спричинив відкриту черепно-мозкову травму, що виразилась у переломі кісток основи та склепіння черепа, крововиливами під і над оболонки головного мозку і вогнищами забоїв головного мозку і ускладнилася набряком головного мозку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать, що дії потерпілого ОСОБА_11 , після того, як обвинувачений ОСОБА_6 наніс перший удар дерев`яною палицею, чим спричинив йому відкриту черепно-мозкову травму, за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_6 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. При цьому судом першої інстанції було враховано наявність у обвинуваченого легких тілесних ушкоджень (а.с. 107-108).
Отже, вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , завдаючи потерпілому зі значною силою 2 удари дерев`яною палицею по голові, перебував в стані необхідної оборони, але перевищив її межі, про що фактично йдеться у апеляції обвинуваченого, немає підстав.

Колегія суддів вважає, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_11 , а також пасивну поведінку обвинуваченого після вчинення ним злочину, коли обвинувачений не оказавши йому ніякої допомоги, пішов у парк, свідчить про те, що вчинення цього злочину було викликане бажанням ОСОБА_6 вчинити розправу над потерпілим на підставі особистих неприязне них відносин.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає також безпідставними наступні доводи апелянта, зокрема про те, що:
- суд не перевірив правдивість його показів та низку інших обставин, які підтверджують те, що він оборонявся;

- в матеріалах справи є кухонний ніж (висновок експерта № 1647 від 06.09.2017 року). Інші матеріали, які підтверджують що: 12.08.2017 року потерпілий ОСОБА_11 неодноразово наносив удари ножем свідку ОСОБА_10 і коли він намагався зупинити протиправні дії ОСОБА_11 він накинувся на нього, відбиваючись він наніс декілька ударів в область голови, не маючи умислу та не бажаючи смерті потерпілому ОСОБА_11 ;

- висновок експерта № 2042 від 15.08.2017 року підтверджує, на його тілі були побої, які були нанесені потерпілим ОСОБА_11 , тим самим підтверджується факт боротьби між ним та потерпілим ОСОБА_11 .

Голослівними є доводи апелянта і про те, що він двічі заявляв відводи складу суду, оскільки це не підтверджується матеріалами справи.

Не підтверджується матеріалами справи і доводи обвинуваченого про те, що він заявляв клопотання у судовому засіданні про виклик і допит свідка ОСОБА_17 . При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що, по-перше, обвинувачений та його захисник не заперечували проти закінчення слухання справи та переходу до судових дебатів (а.с. 160 об), а по друге, обвинувачений в апеляційній скарзі не вказує відомості які цьому свідку відомі про обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Доводи апелянта про те, що під час досудового розслідування правоохоронні органи застосовували до нього недозволенні методи, є також голослівними, оскільки, ні в ході досудового розслідування, ні під час провадження в суді першої інстанції, ні обвинувачений, ні його захисником не порушувалося питання про застосування до з боку працівників поліції незаконних методів слідства.

Не знаходить колегія суддів і правових підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про повторне дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, зокрема, допитати потерпілу ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 6 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків місцевим судом були створенні, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось, підстави для повторного дослідження обставин відсутні, оскільки вони були досліджені судом першої інстанції повністю і без порушень КПК України, а тому клопотання обвинуваченого про повторне дослідження вищевказаних доказів, є необґрунтованим, оскільки по суті, ОСОБА_6 наводить власну оцінку доказам на користь невинуватості його у вчиненні даного злочину, відмінну від оцінки доказів судом, і замість правової аргументації застосування апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК України, викладає свою позицію, щодо невинуватості його.

Таким чином, доводи апелянта про недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. ст. 115 ч. 1 КК України, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_19 судом першої інстанції була врахована ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, а також те, що останній частково відшкодував шкоду потерпілій, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що його виправлення можливо лише при ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1о років, тобто не максимального покарання передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_19 призначеного судом першої інстанції покарання, зокрема у зв`язку з тим, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, так як останній вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи у стані алкогольного сп`яніння, потерпіла просила суд призначити йому суворе покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , закрити.

Вирок колегії суддів Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: