ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/536/19 Справа № 190/1560/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в порядку дистанційного судового провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) в Дніпропетровській області та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
захисник ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області скасувати, та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування зазначає, що він підтримує стосунки зі своєю родиною, в період відбуття покарання отримав 2 заохочення, за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Зазначає, що з першого дня був працевлаштований працівником їдальні для засуджених. До праці ставиться добросовісно, поставлені завдання виконує та зазначає, що став на шлях виправлення.
Оскаржуваною ухвалою в задоволенні подання Державної установи "П`ятихатська виправна колонія (№122)" в Дніпропетровській області та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 з місць позбавлення волі було відмовлено.
Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що поведінка засудженого за весь час відбуття покарання не може свідчити про його виправлення, а отже суд не знайшов підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Заслухавши засудженого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали заявлені вимоги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги засудженого, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК України).
Також, за змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
На підставі ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 , раніше судимий за скоєння корисливого злочину середньої тяжкості. Як вбачається з наявної в матеріалах характеристики з 06.08.2016 року ОСОБА_6 відбуває покарання в П`ятихатській виправній колонії (№ 122), кінець строку відбування покарання 16.10.2019 року, засуджений в період відбуття покарання отримав 2 заохочення (подяки) 29.06.2017 року, 30.03.2018 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 5 стягнень 12.08.2016 року попередження (порушив форму одягу), 17.08.2016 року догана (порушив розпорядок дня), 18.08.2016 року попередження (порушив розпорядок дня), 21.09.2016 року 3 доби ДІЗО (затриманий в стані алкогольного сп`яніння), 15.11.2016 року сувора догана (затриманий в стані алкогольного сп`яніння).
Згідно характеристик від 24.05.2018 року, 20.09.2018 року та 20.11.2018 року характеризується добре, згідно характеристик від 22.06.2016 року, 21.09.2016 року характеризується посередньо, до праці ставиться задовільно.
22.06.2017 року комісією П`ятихатської виправної колонії № 122 відмовлено в поданні матеріалів щодо переведення до дільниці ре соціалізації, як не довівшому, що стає на шлях виправлення.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні подання, місцевий суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й становлення його на шлях виправлення.
Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Доводи засудженого стосовно того, що він підтримує стосунки зі своєю родиною та став на шлях виправлення само по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, а доводи апеляційної скарги стосовно того, що він в період відбуття покарання отримав 2 заохочення, а також те, що він працевлаштований до їдальні виправної установи само по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, оскільки це є безпосереднім обов`язком засудженого, який перебуває в умовах П`ятихатської виправної колонії (№ 122).
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. Крім того необхідно зазначити, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого під час відбування покарання, на момент розгляду клопотання, є зразковою та свідчить про становлення його на шлях виправлення, та обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні подання Державної установи П`ятихатська виправна колонія (№122) в Дніпропетровській області та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4