УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року м. Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши матеріали клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ТОВ «Централ Сіті», про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0009593 від 12 серпня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України -
ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ТОВ «Централ Сіті», про скасування арешту з майна, накладеного 15 серпня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва.
Клопотання обгрунтовано тим, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/31195/18 (провадження № 1-кс/761/21227/2018) від 15.08.2018 накладено арешт на нежитловий будинок, літера «А», за адресою: м. Київ, вулиця Велика Житомирська, 30, загальною площею 548,4 м2, який на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Централ Сіті», ідентифікаційний код 411591266.
Зазначена ухвала мотивована тим, що арешт на вищевказаний нежитловий будинок необхідний з метою запобігання подальшого відчуження даного майна, так як по матеріалах кримінального провадження встановлено, що невстановлені особи за сприяння приватних нотаріусів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незважаючи на постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України у м. Києві від 05.07.2010 року про арешт нерухомого майна незаконно реалізували його на користь третіх осіб.
Разом з тим, заявник у скарзі зазначає, що рішенням Господарського суду м. Києва від 17.06.2009 року за ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» було визнано право власності на нежилий будинок площею 548.40 кв.м по АДРЕСА_1 . Пізніше право власності на вказану будівлю перейшло до ОСОБА_8 , який 13.09.2017 року передав до статутного капіталу заснованого ним ТОВ «Централ Сіті» належну йому нежитлову будівлю загальною площею 548.40 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1 .
Враховуючи вищенаведене й те, що відомості про причетність до злочину службових осіб ТОВ "Централ Сіті" не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно них не здійснюється досудове розслідування, жодній посадовій особі ТОВ "Централ Сіті" про підозру у вчиненні злочину не повідомлено, підстав для подальшого обмеження права володіння майном немає.
Представник власника майна у судовому засіданні підтримав вимоги клопотання.
Слідчий заперечував щодо задоволення клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши представника власника майна, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про таке.
Як вбачається з матеріалів клопотання, СВ Шевченківського УП ГУНП у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009593, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбачсіюго ч. 5 ст. 191 КК України, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/31195/18 (провадження № 1-кс/761/21227/2018) від 15.08.2018 накладено арешт на нежитловий будинок, літера «А», за адресою: м. Київ, вулиця Велика Житомирська, 30, загальною площею 548,4 м2, який на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Централ Сіті», ідентифікаційний код 411591266.
При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення спеціальної конфіскації, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень,володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП),заява №31107/96,п.58, ЕСНR 1999-ІІ.) Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, Series A №296-А,п.42,та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50, Series A №98).
Під час судового розгляду встановлено, що з урахуванням наведених норм міжнародного права, недостатньо одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно нібито підлягає арешту. Оскільки, для вжиття такого суттєвого заходу обмеження прав особи як арешт, належного їй майна, має бути дотримано вищенаведені приписи кримінально процесуального законодавства, чітко визначені в ст.ст. 170 - 173 КПК України.
Слідчий суддя приходить до висновку, що ТОВ «Централ Сіті» є добросовісним набувачем нежитлової будівлі загальною площею 548.40 кв.м, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 30 літ. «А».
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ТОВ «Централ Сіті» належним їй майном на підставі зазначених обставин, оскільки представником власника майна доведено, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешті майна, відпала потреба.
У зв`язку з чим, вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ТОВ «Централ Сіті» підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ТОВ «Централ Сіті», про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0009593 від 12 серпня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт з нежитлового будинку, літера «А», за адресою: м.Київ, вулиця Велика Житомирська, 30, загальною площею 548,4 м 2 , який на правівласності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Централ Сіті», ідентифікаційний код 411591266, місцезнаходження: 01025, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 30.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1