УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/1013/19

Провадження № 1-кс/638/788/19

29.01.2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3
з участю слідчого СВ Шевченківського відділу поліції
Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4
з участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження №0000207 від 15 січня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, освіта середня спеціальна, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 06.03.2001 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 229-6 КК України до позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 1 рік, штраф 200 гривень; 2) 18.10.2001 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 141, 71 КК України до позбавлення волі строком 3 роки; 3) 24.01.2006 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 296 КК України до обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном 1 рік; 4) 12.04.2007 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, 70, 71 КК України до обмеження волі строком 3 роки; 5) 03.03.2008 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 390, ст. 71, ст. 72 КК України до позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців; 6) 16.12.2009 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 296 ст. 71 КК України до позбавлення волі строком 2 роки 1 місяць; 7) 10.10.2013 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до арешту строком 4 місяці; 8) 30.06.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 353 КК України до позбавлення волі строком 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном 3 роки; 9) 18.04.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 4 роки; 06.12.2018 року звільнений після відбуття строку покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2019 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження №0000207 від 15 січня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став і знов вчинив умисне кримінальне правопорушення - злочин проти власності за наступних обставин.
Так, 14.01.2019 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував у приміщенні кафе «Чарка», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 195-Г, де між ним та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт. В ході вказаного конфлікту, останні вийшли на вулицю, де ОСОБА_5 наніс один удар лівою рукою в лобну область ОСОБА_6 , від чого останній впав на землю. Після чого, ОСОБА_5 помітив в правій руці ОСОБА_6 мобільний телефон «Xiaomi Note 4X 32 Gb», IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , MEID: НОМЕР_3 , S/N: НОМЕР_4 , вартістю зі слів потерпілого близько 4300 гривень. При цьому у ОСОБА_5 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, ОСОБА_5 став вимагати у ОСОБА_6 , щоб останній віддав йому вищевказаний телефон, на що останній не відреагував. Після чого, ОСОБА_5 шляхом ривка відкрито заволодів вищевказаним мобільним телефоном та покинув місце скоєння злочину з викраденим майном, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши тим самим ОСОБА_6 матеріальні збитки.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що під час досудового розслідування орган досудового розслідування вбачає наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, та встановивши те, що застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавлення волі, є недоцільним та матиме негативні наслідки при розслідуванні та подальшому розгляді у суді вказаного кримінального провадження, просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні прокурор Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , а також старший слідчий СВ Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив суд застосувати більш м`який запобіжний захід.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив наступне.
Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Так, статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.
Відповідно до положень статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризиків, що визначають доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий обмежився лише переліком законодавчих підстав для його застосування, водночас не довів їх достовірність та неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів для їх запобігання. Окрім цього, останнім не доведено тих обставин, що запобігти таким ризикам, як: переховування від суду; знищення, ховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілих, свідків та інших обвинувачених, зможе лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у пункті 1 статті 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).
Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).
Незважаючи на важкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії статтею 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості підсудного.
Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде суперечити п.п. «c» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, хоча і є співмірним з тяжкістю обвинувачення, однак останнє на даний час не є доведеним.
Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.
У відповідності до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Таким чином, вирішуючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Так, суд вважає недоведеним наявність передбачених частиною 1 статті 177 КПК України ризиків. Так, зокрема, дані про те, що ОСОБА_5 має намір переховуватися від суду, в матеріалах клопотання відсутні і протягом розгляду не встановлені.
Враховуючи викладене, суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як винятковий запобіжний захід, що застосовується винятково в разі неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, що надасть змогу запобігти ризиків передбачених ст.177 КПК України, не може бути застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 , так як з урахуванням особи підозрюваного, обставин справи, до нього може бути застосовані інші міри запобіжних заходів, достатні для запобігання ризиків, вказаних в клопотанні.
Також не обґрунтовано та не доведено, що подальше розслідування кримінального провадження не можливо вчинити без тримання підозрюваного під вартою.
Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною 1 статті 194 КПК України.
Відповідно до частини 4 статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
В силу статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники орган Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Слідчий та прокурор не довели наявність обставин, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 194 КПК України, але надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує сторона обвинувачення, а тому слідчий суддя приходить до висновку про те, що відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України є підстави застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме домашній арешт.
На підставі наведеного, суд дійшов до висновку про необхідність застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає його особі, адже підозрюваний малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною 1 статті 176 КПК України, на даний час не може запобігти ризикам, які мають місце, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших обвинувачених, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Керуючись ст.ст. 193,194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження №0000207 від 15 січня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
На підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти наступні обов`язки:
- заборонити цілодобово залишати місце фактичного мешкання, а саме: АДРЕСА_1 ;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;
- заборонити відвідування місць масового скупчення людей, окрім тих місць, які пов`язані з трудовою діяльністю останнього.
Строк дії ухвали до 29 березня 2019 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за вказаним запобіжним заходом та постановкою вказаної особи на облік покласти на начальника Холодногірського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя:
Копію ухвали отримав:
«____» ___________2019 р. ___ год. ___ хв. ______ ( ОСОБА_5 )