Ухвала

Іменем України
14 лютого 2019 р.

м. Київ
справа № 442/5089/13-к
провадження № 51-2624км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5

розглянув у судовому засіданні касаційні скарги потерпілого ОСОБА_5 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року, а також прокурора на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року
у кримінальній справі
за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 12 лютого 2011 року о 08.30 год., керуючи автомобілем «HONDA Accord» та рухаючись по вул. Сагайдачного у м. Дрогобичі Львівської області у напрямку до вул. Самбірської, при проїзді ділянки дороги біля будинку №66, в порушення вимог п. п. 1.2., 1.5., 1.10., п. 2.3. б), п.п.12.3,.18.1. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним транспортний засіб якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, не надав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, а виїхав на умовну зустрічну смугу, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними в момент заподіяння.
Місцевий суд визнав невинним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдав його через недоведеність наявності в його діянні складу кримінального правопорушення. Свій висновок обґрунтував тим, що стороною обвинувачення не було надано жодних допустимих доказів, які б вказували та однозначно підтверджували повною і достатньою мірою обставини того, що саме ОСОБА_6 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 .
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурором порушено питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону з направленням справи на новий апеляційний розгляд. За доводами скарги, прокурор посилається на те, що апеляційний суд відхилив клопотання прокурора про дослідження доказів із порушенням вимог закону. Стверджує, що апеляційний суд, розглядаючи справу, не перевірив належним чином викладені у апеляційній скарзі прокурора доводи шляхом дослідження в повному обсязі доказів, не навів в ухвалі переконливих мотивів, через які визнав апеляцію прокурора необґрунтованою, а тому вважає, що ухвала суду 2-ї інстанції не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

У касаційній скарзі потерпілий порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону з направленням справи на новий судовий розгляд, посилаючись при цьому на безпідставність виправдання ОСОБА_6 . Вважає, що досудове розслідування проведено однобічно й неповно, при цьому вказує на те, що на нього наїзд зробив автомобіль «ДЕО». Не погоджується з висновком експерта щодо отримання ним тілесних ушкоджень. Окрім того, стверджує, що він неодноразово не повідомлявся про день та час розгляду справи в суді першої інстанції. Стверджує, що апеляційний суд докладних та переконливих мотивів на спростування наведених в апеляції його доводів щодо необґрунтованості виправдання ОСОБА_6 , всупереч вимог ст. 377 КПК України 1960 року, у своїй ухвалі не навів.
У запереченні захисник ОСОБА_7 просить судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а подані касаційні скарги без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Потерпілий ОСОБА_5 підтримав подані скарги.

Прокурор ОСОБА_4 касаційну скаргу прокурора вважала обґрунтованою та просила її задовольнити, а скаргу потерпілого підтримала частково. Просила ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали чи постанови є, зокрема, істотне порушення кримінально-процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 365 КПК України 1960 року апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляції з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального й процесуального закону, фактичним обставинам справи, дослідженим у судовому засіданні доказам. Для цього, як передбачено статтями 358, 362 КПК України1960 року, апеляційний суд може провести судове слідство у повному обсязі чи частково, дати суду першої інстанції доручення про виконання окремих процесуальних дій та, оцінивши докази в їх сукупності, прийняти одне з рішень, передбачених ст. 366 КПК України 1960 року.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК України 1960 року, вимог, в ухвалі слід проаналізувати й співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, й дати на кожен з них вичерпну відповідь.
Проте під час апеляційного розгляду даної справи апеляційний суд указаних вимог закону не дотримався.
Матеріалами справи встановлено, що прокурор та потерпілий, не погоджуючись із рішенням місцевого суду, подали апеляції, зокрема, потерпілий посилався на неправильне застосування кримінального закону, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неповноту досудового та судового слідства, оскільки не були перевірені його показання в частині того, що його на пішохідному переході збив транспортний засіб марки «ДЕО», а не автомобіль марки «HONDA Accord». Окрім того, потерпілий вважав, що дорожньо-транспортна пригода з його участю була інсценована невідомими особами та він не повідомлявся по день та час постановлення виправдувального вироку.
Прокурор в апеляції посилався на істотні порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону. Зазначав, що судом першої інстанції у вироку не вказано чому він приймає до уваги одні докази та відхиляє докази, які були надані стороною обвинуваченням, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_6 . Окрім того, в своїй апеляції прокурор заявляв клопотання про проведення судового слідства.
Апеляційний суд, привів в ухвалі детальний зміст апеляцій, однак належним чином вказаних доводів в ухвалі не проаналізував, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив підстав, через які він визнав апеляції учасників процесу необґрунтованими. Зокрема, не проаналізовані та не спростовані доводи прокурора з приводу неврахування судом першої інстанції показань експерта ОСОБА_8 про наявність на автомобілі, яким керував ОСОБА_6 , слідів, характерних для контактування з тілом людини. Також залишені без спростування доводи потерпілого про неповідомлення його належним чином про день та час поставлення вироку та щодо наїзду на нього транспортним засобом марки «ДЕО».
Окрім того, в своїй апеляції прокурор заявляв клопотання про проведення судового слідства. У матеріалах справи є постанова попереднього розгляду від 20 жовтня 2017 року, винесена для вирішення питань, пов`язаних з підготовкою справи до судового розгляду, у тому числі про необхідність проведення судового слідства.
При цьому в матеріалах справи міститься протокол судового засідання суду апеляційної інстанції від 21 листопада 2017 року, за даними якого вбачається, що цим судом проводилось часткове судове слідство.
Одночасно за змістом протоколу судового засідання видно, що судом апеляційної інстанції судове слідство було розпочато з допиту виправданого та потерпілого, а в повторному дослідженні висновків судових експертиз та допиту експертів відмовлено.
При цьому за змістом ухвали вбачається, що апеляційний суд, обґрунтовуючи свої висновки, послався на висновок судово-медичної експертизи, який безпосередньо не був досліджений в суді апеляційної інстанції.
Окрім того, апеляційний суд, залишаючи без зміни виправдувальний вирок не звернув уваги на розбіжності допущені в мотивувальній та резолютивній його частинах щодо підстав виправдання ОСОБА_6 , що призвело в свою чергу до неправильного розв`язання цивільного позову, з огляду на положення ч. 2 ст. 328 КПК України 1960 року.
Із огляду на викладене, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно з використанням усіх процесуальних можливостей, у тому числі й шляхом проведення судового слідства, належно перевірити всі доводи поданих апеляцій, а також інші доводи касаційних скарг, та постановити законне й обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України 1960 року, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити. Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.
Ухвала Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3