ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/665/19 Справа № 171/1303/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000363 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Токівське Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.297, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України,

В с т а н о в и л а:
Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.297 КК України, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України та йому призначено покарання: за ч.3 ст. 297 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 14.03.2017 року, приблизно о 10.00 год., перебуваючи в с. Токівське Апостолівського району Дніпропетровської області, маючи умисел на незаконне заволодіння предметами, розташованими на могилах кладовища в с. Токівське Апостолівського району Дніпропетровської області, шляхом вільного доступу проник на територію вищезазначеного кладовища. Перебуваючи там, ОСОБА_7 підійшов до могили ОСОБА_9 , після чого, таємно, умисно, з корисливих мотивів, незаконно заволодів предметами, що знаходились на могилі ОСОБА_9 , а саме: гранітною вазою, розміром 30х12х14 см, виготовленої з чорного граніту «Габро», та двома брусами, розміром 120х10х8 см, також виготовлених з чорного граніту «Габро», після чого з місця злочину зник. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 215 від 31.05.2017, вартість вази складає 178 грн. 60 коп., а вартість брусів складає 470 грн, таким чином, діями ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , родичу похованої ОСОБА_9 , було заподіяно майнової шкоди на суму 648 грн. 60 коп.
Крім того, 30.04.2017 року, приблизно о 15.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Токівське Апостолівського району Дніпропетровської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу проник на частково огороджену територію належного ОСОБА_11 домоволодіння АДРЕСА_2 . Знаходячись на вищезазначеній території, ОСОБА_7 таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав саморобну кран балку до автонавантажувача ГАЗ 52, виготовлену з металевого швелеру розміром 16 см, загальною вагою 140 кг, після чого з місця злочину зник. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 215 від 31.05.2017 р., вартість даної кран балки складає 644 грн., таким чином, діями ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , було заподіяно майнової шкоди на суму 644 грн.
Повторно, 21.05.2017 року, приблизно о 01.00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Токівське Апостолівського району Дніпропетровської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження стіни належного ОСОБА_12 гаражу, розташованого по АДРЕСА_3 проник до вищезазначеного гаражу. Знаходячись в даному гаражі, ОСОБА_7 таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав кутову шліфувальну машинку «Інтерскол» УШМ 125/900, компресор «WERK» 200 л /хв, мідний двожильний кабель січенням 4, в обмотці ПВХ білого кольору, довжиною 10 метрів, п`ять дизельних форсунок Mercedes Sprinter A, банку білої алкідної краски «Мобіхел», вагою 1 кг, банку поліефірної шпаклівки «CarFit», вагою 0.5 кг, банку розчинника «650 Хімрезерв», ємністю 1 літр, банку клею «Novol Plus 710», вагою 250 гр, після чого з місця злочину зник. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 215 від 31.05.2017 р., вартість кутової шліфувальної машинку «Інтерскол» УШМ 125/900, складає 903 грн. 74 коп., вартість компресору «WERK» 200 л /хв, складає 1 536 грн. 80 коп., вартість 10-ти метрів мідного двожильного кабелю січенням 4, в обмотці ПВХ білого кольору, складає 97 грн. 80 коп., вартість п`яти дизельних форсунок Mercedes Sprinter A, складає 1 519 грн., вартість банки білої алкідної краски «Мобіхел», вагою 1 кг, складає 253 грн., вартість банки поліефірної шпаклівки «CarFit», вагою 0,5кг, складає 360 грн., вартість банки розчинника «650 Хімрезерв», ємністю 1 літр, складає 29 грн. 99 коп., а вартість банки клею «Novol Plus 710», вагою 250 гр. складає 115 грн. Таким чином, діями ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , було заподіяно загальної майнової шкоди на суму 4 815 грн. 33 коп.
Крім того, 01.06.2017 року, приблизно о 12.00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи на пероні залізничної станції «Апостолове» в м.Апостолове Дніпропетровської області, під лавкою знайшов паперовий згорток. Піднявши та розгорнувши його, ОСОБА_7 виявив в ньому висушену та подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору (канабіс). Після цього у нього виник умисел на незаконне придбання даного наркотичного засобу. Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на незаконне придбання наркотичного засобу, без мети збуту, ОСОБА_7 поклав знайдений ним паперовий згорток з висушеною та подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору (канабісом) до кишені шортів, в які був вдягнений та в подальшому незаконно зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту. Після цього, 03.06.2017 року, приблизно о 14 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебував на території центрального парку по вул. Центральній в м. Апостолове Дніпропетровської області, де був зупинений поліцейськими Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, та відносно нього був складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 178 КУпАП. В ході особистого огляду в правій зовнішній кишені його шортів, виявлено та вилучено паперовий згорток з висушеною та подрібненою речовиною рослинного походження. Згідно висновку експерта № 2/8.6-615 від 22.06.2017, речовина масою 6,910 г, вилучена 03.06.2017 року при особистому огляді адмінзатриманого ОСОБА_7 , є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, який віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 6,579 г., яку ОСОБА_7 незаконно придбав, та зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить, не оскаржуючи висновків суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.3 ст. 297, ч.1 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України та правової кваліфікації його дій, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати та ухвалити свій вирок, який призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі; за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі; за ч.3 ст. 297 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 309 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що що суд першої інстанції, приймаючи рішення про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробовувальним строком, не обгрунтував та не вмотивував належним чином таке своє рішення, при цьому залишив поза увагою відомості, що характеризують обвинуваченого з боку суспільної небезпеки. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що ОСОБА_7 вчинив середньої тяжкості та тяжкі злочини, які останній вчинив протягом короткотривалого часу, а саме 14.03.2017 року, 30.04.2017 року, 21.05.2017 року, а також у період з 1 по 3 червня 2017 року. Крім того, судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що спричинену діями шкоду ОСОБА_7 не відшкодував і будь-яких заходів для її відшкодування не прийняв, а також не врахував скоєння злочину щодо неповаги до пам`яті покійних.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, обвинувачений заперечував проти задоволення даної апеляції та просив вирок суду залишити без змін.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.297, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вимог ст. ст. 50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Положенням ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Як у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, так і у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
Вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно із ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, характеристику особи обвинуваченого, який вину визнав повністю, характеризується за місцем проживання посередньо, на утриманні має малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий, та те, що шкоду потерпілому ОСОБА_12 відшкодовано частково, а потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не відшкодовано, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, прийшов до висновку про призначення остаточного покарання з урахуванням положень ч.1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років із звільненням ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, та покладанням відповідних обов`язків.
Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, обмежившись лише формальним посиланням на вищезазначені обставини.
Крім того, посилання у вироку на те, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, є формальним і фактично не враховує конкретні обставини кримінального провадження, а саме те, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, не став на шлях виправлення та знову вчинив умисні тяжкі злочини, їх характер, стійкість умислу обвинуваченого та його посткримінальну поведінку.
При вирішенні питання щодо звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції, надавши перевагу загальносоціальним даним про особу засудженого, залишив поза увагою відомості, що характеризують його у плані потенційної суспільної небезпеки.
Також, судом не взято до уваги те, що ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів проти власності належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисні злочини, які є злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами, які вчинив протягом короткотривалого часу, а саме 14.03.2017 року, 30.04.2017 року, 21.05.2017 року, з 01.06.2017 року по 03.06.2017 року, що свідчить про суспільну небезпечність ОСОБА_7 , який не працює та не має постійного законного джерела доходу, стійку спрямованість обвинуваченого до постійного вчинення умисних корисливих злочинів, протиправне збагачення та злочинний спосіб життя, навіть нехтуючи загальноприйнятими моральними принципами та релігійними традиціями щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті і праху покійних.
Згідно з п.п. 4, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 66, 69 КК України, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.
Як вбачається з роз`яснень, які містяться в абз. 5 п. З постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 року «Про практику розгляду судами справ про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює бажання виправити ситуацію, відшкодовує заподіяну злочином шкоду.
Як видно з матеріалів провадження, потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у грудні 2017 року склали заяви про те, що їм відшкодовано матеріальну шкоду та претензій до ОСОБА_7 вони не мають. Разом з тим, як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_7 бажання виправити ситуацію не виявив, шкоду, заподіяну своїми злочинними діями, добровільно не відшкодував, оскільки майно, здобуте ОСОБА_7 злочинним шляхом, повернуто потерпілим не обвинуваченим, а працівниками поліції), тобто він сам будь-яких дій для відшкодування шкоди або повернення майна не вчиняв, висловлене обвинуваченим у суді каяття є удаваним, спрямованим на уникнення від покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та їх наслідкам.
Враховуючи викладене, зазначені судом першої інстанції обставини не вказують на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування покарання, а тому підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів визнала наведені в апеляції прокурора доводи про безпідставність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.. 75 КК України обґрунтованими, вважаючи, що таке покарання не відповідає його меті виправленню та запобіганню вчиненню нових злочинів.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що з урахуванням тяжкості вчинених злочинів та даних про особу винного, виправлення ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому рішення суду про застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є незаконним, оскільки обставини, зазначені у вироку місцевого суду, що стали підставою для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, є недостатніми для застосування до нього ст. 75 КК України, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення останнього та попередження скоєння нових злочинів.
Відповідно до статті 439 КПК України після скасування вироку або ухвали судом касаційної інстанції суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду.
Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
При новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.
Таким чином, колегія суддів при призначенні обвинуваченому покарання вважає за необхідне врахувати вказівки, зазначені у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2018 року, які з огляду на положення ст. 439 КПК України є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді, в частині того, що посилання прокурора в касаційній скарзі щодо м`якості призначеного засудженому покарання Суд визнав безпідставними, оскільки призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Крім того, в апеляційній скарзі прокурор просив суд апеляційної інстанції призначити ОСОБА_7 покарання за вчинені злочини у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
З огляду на вищевикладене, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку, що, застосовуючи положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК Україну з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 - скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання :
- за ч.1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;
- за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;
- за ч.3 ст. 297 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 309 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4