Провадження № 1-кп/317/399/2018
Справа № 317/3231/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000172 від 11.06.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000172 від 11.06.2018 р. відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про визнання очевидно недопустимими доказів, а саме: протоколів слідчого експерименту від 19.06.2018 р. за участю свідка ОСОБА_7 (з додатками) та протоколу слідчого експерименту від 19.06.2018 р. за участю свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (з додатками).
В обґрунтування клопотання послався на ст.ст. 87-89 КПК України та зазначив, що вказані протоколи слідчих дій є вочевидь недопустимими доказами та не можуть бути досліджені в ході судового розгляду, оскільки при проведенні вказаних слідчих дій були допущені грубі порушення вимог КПК України, а саме: в порушення ст.. 227 КПК України при проведенні вказаних слідчих дій залучались малолітні особи, однак не було залучено їх законного представника, педагога або психолога; в супереч вимогам ст.ст. 105-106 КПК України додатки до вказаних протоколів (стенограма, відеозапис) не оформлені належним чином; до участі в слідчому експерименті за участю свідка ОСОБА_7 була залучена малолітня особа чоловічої статі віком 10 років, в той же час учасником ДТП була малолітня особа жіночої статі віком 9 років, що є суттєвими розбіжностями які також унеможливлюють використання відомостей отриманих в результаті проведення слідчої дії; вказані слідчі дії проводились з метою перевірки показів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 наданих слідчому, однак відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а відтак вказані протоколи слідчих дій не можуть досліджуватись судом.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання свого захисника підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував в повному обсязі вважає його передчасним, оскільки жоден протокол слідчої дії ще не було досліджено судом, з приводу доводів клопотання зазначив, що вік і стать малолітньої особи не мають значення для вказаної слідчої дії, оскільки при її проведенні перевірялись покази свідків щодо швидкості транспортного засобу.
Дослідивши клопотання сторони захисту, вислухавши думку учасників судового засідання, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит;
Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Таким чином діючий КПК України дає вичерпний перелік підстав за наявності яких суд зобов`язаний визнати докази недопустимими на буд-який стадії кримінального провадження.
Натомість ч. 1 ст. 89 КПК України визначає, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
В клопотанні сторони захисту не наведено жодної обставини визначеної ст.. 87 КПК України, щодо істотних порушень прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, які б давали підстави визнати недопустимим протоколи слідчих експериментів від 19.06.2018 р. за участю свідка ОСОБА_7 (з додатками) та від 19.06.2018 р. за участю свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (з додатками).
Натомість в клопотанні сторони захисту містяться відомості які, на переконання суду не свідчать про очевидну недопустимість доказів, а вказують на необхідність їх перевірці в ході безпосереднього дослідження вказаних доказів та допиту свідків, для перевірки показів яких і були проведені вказані слідчі дії.
За таких обстави суд прийшов до висновку про те, що клопотання сторони захисту є передчасним та, на теперішній час, не підлягає задоволенню, однак вказані доводи будуть враховані в ході надання оцінці доказам в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Керуючись ст.ст. 86-89, 370, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими відмовити в повному обсязі.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя ОСОБА_1