ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/238/18 Справа № 214/2379/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку дистанційного судового провадження об`єднане кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, із загальною середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 02 червня 2017 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від покарання з випробуванням на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_9 , (в режимі відеоконференції)-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 317 КК України у виді 3 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років та 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років та 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.06.2017 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 років та 2 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави 1980 грн. 90 коп. у рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертиз.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
ОСОБА_7 приблизно у кінці лютого 2017 року, знаходячись у 4-му під`їзді будинку АДРЕСА_3 , знайшов два полімерних пакети з фіксатором із речовиною рослинного походження масою відповідно 12,573 г та 0,924 г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс», обіг якого заборонено та привласнив його собі, тим самим придбавши його, після чого, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу для власного вживання без мети збуту, зберігаючи наркотичний засіб при собі, пішки направився до свого місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжив незаконно зберігати придбані ним вищезазначені пакети з наркотичною речовиною, однак 27 березня 2017 року, у період часу з 14 години 42 хвилини до 15 години 31 хвилини, в ході проведення обшуку його житла, працівниками поліції було виявлено та вилучено два вищезазначені пакети, в яких згідно висновку експерта №2/8.6-348 від 05.04.2017 року знаходилась речовина рослинного походження масою відповідно 12,573 г та 0,924 г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс», маса якого в перерахунку на суху речовину становить відповідно 11,537 г та 0,841 г, загальною масою 12,378 г.
Своїми діями ОСОБА_7 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, за ознаками: незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Також ОСОБА_7 у період часу з 13 години 50 хвилин до 14 години 42 хвилини 27 березня 2017 року, знаходячись за місцем свого проживання, переслідуючи злочинний умисел, направлений на забезпечення можливості вжити наркотичний засіб шляхом ін`єкції, безоплатно надав приміщення кухні своєї квартири для незаконного вживання наркотичного засобу «опій ацетильований» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які, перебуваючи в кухні квартири ОСОБА_7 , користуючись наданими їм, таким чином, сприятливими умовами для вживання наркотичного засобу, вжили раніше придбаний ними у невстановленої слідством особи у невстановленій кількості особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований» шляхом ін`єкції із використанням медичних шприців, градуйованих до позначки 2,0 мл., при цьому використані медичні шприці викинули у відро для сміття, яке знаходилось на кухні квартири та які 27 березня 2017 року, у період часу з 14 години 42 хвилини до 15 години 31 хвилини, у ході проведення обшуку житла ОСОБА_7 , були виявлені та вилучені працівниками поліції, і на внутрішніх поверхнях указаних шприців відповідно до висновку експерта №2/8.6-347 від 30.03.2017 року містився особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований», масу якого встановити неможливо у зв`язку з недостатньою кількістю речовини, наданої на експертизу.
Згідно висновків №№513, 514, 515 та 516 від 30.03.2017 року нарколога КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на момент огляду, тобто 27 березня 2017 року о 17 годині 15 хвилин, перебували у стані гострої інтоксикації опіоїдами.
Своїми діями ОСОБА_7 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 317 КК України, за ознаками: надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.
Окрім того, ОСОБА_7 повторно, 03 січня 2018 року, приблизно о 05 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи з корисливих мотивів, за допомогою палиці, яку знайшов біля зазначеного будинку, пошкодив вхідні скляні двері та проник до нежитлового приміщення АДРЕСА_4 , де, скориставшись відсутністю в цей час можливих свідків, розуміючи, що його дії носять таємний характер, здійснив крадіжку наступного майна, що належало ОСОБА_13 , а саме розетки на два входи вартістю 35 грн., принтеру марки «Canon» BJC 2100 K10193 вартістю 316 грн. 33 коп., сувеніру для дверей вартістю 75 грн., 14 металевих труб сірого кольору, вартість яких установити не надалось можливим, дві металеві труби сірого кольору з червоними ручками, вартість яких установити не надалось можливим, сигналізаційну установку, вартість якої встановити не надалось можливим, жалюзі, вартість яких установити не надалось можливим, після чого, поклавши вказане майно у сумку, яку він знайшов у зазначеному приміщенні, ОСОБА_7 сховав викрадене майно, намагаючись залишити місце вчинення кримінального правопорушення, однак не вчинив усіх дій, які вважав за необхідне вчинити для доведення злочину до кінця та покинув приміщення, однак був виявлений та зупинений працівниками поліції.
Своїми діями ОСОБА_7 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.
Не погоджуючись з вказаним вироком перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінально правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 1 ст. 309 КК України 1 рік позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 317 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно покарання ОСОБА_7 визначити шляхом часткового складання призначених покарань та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком та вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.06.2017 року призначити покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.
- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.06.2017 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий 02.06.2017 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від покарання з випробуванням на 2 роки.
Вироком суду від 04.07.2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні трьо злочинів, два із яких, передбачені ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 317 КК України, ним вчинено до ухвалення вироку від 02.06.2017 року, а інший, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, після.
Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без застосування вимог ч. 4 ст. 70 КК України, вказав на вчинення (27.03.2017 року) ОСОБА_7 злочинів до постановлення Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу вироку від 02.06.2017 року.
Таким чином, на думку прокурора, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягає застосуванню.
Також прокурор зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 не працює, не перебуває на обліку як безробітній, задовільно характеризується за місцем проживання, був засуджений за скоєння корисливого кримінального правопорушення та в період іспитового строку скоїв корисний злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та схильність до вчинення кримінальних правопорушень.
На формальне дослідження особи обвинуваченого судом першої інстанції вказує і відсутність у матеріалах кримінального провадження досудової доповіді органу пробації, яка не була витребувана.
Визнання обвинуваченим вини у скоєнні інкримінованих злочинів, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень самі по собі з урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого не свідчать про можливість призначення покарання близького до мінімального для даних видів злочину.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду в частині призначеного покарання скасувати.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні при апеляційному розгляді заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які обвинуваченим не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази не досліджувалися, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.
Як вбачається з апеляційної скарги, прокурор висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України не оспорює.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.
Разом з тим, на думку колегії суддів, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до порушення правил призначення покарання за сукупністю злочинів та відповідно й за сукупністю вироків.
Виходячи із положень п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.
Так, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий, вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від покарання з випробуванням на 2 роки.
В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 309 КК України за ознаками незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту та за ч. 1 ст. 317 КК України за ознаками надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, які вчинено в кінці лютого 2017 року та 27 березня 2017 року відповідно, тобто до ухвалення вироку Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.06.2017 року, та за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, яке ОСОБА_7 вчинив 03 січня 2018 року, тобто після ухвалення вироку Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.06.2017 року.
Частиною 4 ст. 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання`за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Виходячи з вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ч.ч. 1, 4 ст. 70 так і ст. 71 КК України.
Між тим, зазначених вимог кримінального закону суд першої інстанції повною мірою не дотримався, призначив обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за сукупністю злочинів за ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання біль суворим та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.06.2017 року.
За таких обставин, в даному випадку покарання слід призначити за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України, після чого застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України та ч. 4 ст. 70 КК України, за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України підлягає застосуванню з положеннями ч. 1 ст. 71 КК України.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині покарання.
Перевіряючи доводи прокурора, викладені в його апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.
Що стосується доводів прокурора про формальне дослідження особи обвинуваченого судом першої інстанції, то вони не підтверджуються матеріалами кримінального провадження з огляду на наступне.
Згідно даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , останній раніше судимий, задовільно характеризується за місцем проживання, під психіатричним наглядом не перебуває, однак перебуває під наркологічним наглядом з приводу психічних поведінкових розладів унаслідок вживання опіоїдів із синдромом залежності. Обставинами, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції правильно визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
Таким чином, враховуючи характер вчинених кримінальних правопорушень, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання не можливо без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, обравши достатній строк такого покарання в межах санкцій закону України про кримінальну відповідальність, яке слід вважати законним, обґрунтованим та достатнім.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.»
У зв`язку з вищевикладеним, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, задоволенню не підлягають.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що призначаючи ОСОБА_7 покарання суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України колегія суддів визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання.
З цих підстав доводи в апеляційній скарзі прокурора є вмотивованими, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність ОСОБА_7 і на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, 421 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
- за ч. 1 ст. 317 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно покарання ОСОБА_7 визначити шляхом часткового складання призначених покарань та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначених за цим вироком та вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.06.2017 року призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 9 місяців.
- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.06.2017 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4