Справа № 375/179/19
Провадження № 1-кп/375/26/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2019 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в суду № 1 приміщення суду в смт.Рокитне кримінальне поровадження № 0000005, відомості щодо якого внесено до ЄРДР 05.01.2019, за обвинувальним актом щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із професійною-технічною освітою, непрацюючого, картка платника податків НОМЕР_1 , розлученого, засудженого Рокитнянським районним судом Київської області 20.12.2017 за ст.ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України до трьох років позбавлення волі та звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, з непогашеною та незнятою у встановленому законом порядку судимістю,

по обвинуваченню за ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Будучи засудженим за вчинення умисного корисливого злочину та звільненим від відбування покарання з випробуванням, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та повторно скоїв умисний корисливий злочин.

Так, 05.01.2019 приблизно о 04:30 годині ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , вирішив здійснити крадіжку металевої хвіртки з домоволодіння АДРЕСА_2 з метою її подальшого продажу на металобрухт та отримання за це грошових коштів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення таємного викрадення чужого майна, 05.01.2019 близько 05:00 години ОСОБА_5 прийшов до паркану будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 , де, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зняв із завісів металеву хвіртку розміром 1,5x0,9 м, вагою 43 кг, пофарбовану в зелений колір, та залишив з нею місце події.

Викраденим майном ОСОБА_5 у подальшому розпорядився на власний розсуд, а саме продав викрадену хвіртку як металобрухт ОСОБА_7 , отримавши 206.00 грн.

Згідно з висновком експерта № 17 від 09.01.2019, складеним за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, ринкова вартість бувшої у користуванні з 1975 року металевої хвіртки зеленого кольору розміром 1,5x0,9 м, вагою 43 кг, станом на 05.01.2018 з урахуванням коефіцієнту зносу складає 497.23 грн.

Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 497.23 грн., яка на час розгляду кримінального провадження судом відшкодована шляхом повернення потерпілій стороні викраденого майна.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив передбачений ч. 2 ст. 185 КК України злочин, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу винного.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав себе винним повністю у інкримінованому йому злочині та суду показав, що дійсно в період приблизно з 4 до 5 години ранку 05.01.2019 року він вчинив крадіжку металевої хвіртки по вулиці Вокзальна в смт Рокитне та здав останню на пункт прийому металобрухту в районі залізничного переїзду. За це він отримав грошові кошти в сумі 206.00 грн., які використав на оплату електричної енергії.

Крадіжку вчинив через потребу в грошових коштах. Розуміє, що вчинив неправильно та розкаюється у скоєному. Обіцяє більше не вчиняти злочинів та просить не позбавляти волі.

З огляду на викладенні у обвинувальному акті та визнані обвинуваченим обставини вчинення злочину суд приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні знайшли своє підтвердження всі обставини, які підлягають доказуванню відповідно до положень ст. 91 КПК України і в тому числі щодо події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, форми його вини, мотиву і мети вчинення злочину.

За викладеного суд вважає, що вина ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочину є доведеною.

Помякшуючих та обтяжуючих покарання винного обставин відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України судом не встановлено.

З огляду на зміст санкції ч. 2 ст. 185 КК України та вимог статті 12 цього Кодексу, вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд виходить із вимог ст. 65 КК України і враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та його суспільну небезпечність, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання винного обставин, дані про його особу, відношення до скоєного та конкретні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Окрім того, відповідно до положень статті 17 Закону від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права», а тому з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи) (справи «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Враховуючи суспільну небезпечність скоєного обвинуваченим злочину (спрямований проти власності), на що вказує його характер (умисний корисливий злочин) та спричинені ним наслідки (заподіння матеріальної шкоди невеликого розміру), тяжкість злочину (є злочином середнього ступеня тяжкості), дані про його особу, який посередньо характеризуються по місцю проживання, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра і разом з тим перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу залежності від алкоголю, вчинив новий злочин у період іспитового строку і що вказує на його стійке небажання виправитися, має непогашену та незняту у встановленому законом порядку судимість, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_5 неможливе без ізоляції від суспільства. ОСОБА_5 необхідно призначити за вчинений злочин покарання в межах санкції частини другої статті 185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі.

Позаяк, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив новий злочин в період іспитового строку, будучи засудженим вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 20.12.2017 за ст.ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України до трьох років позбавлення волі та звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Тобто, новий злочин він вчинив в період іспитового строку.

Відповідно до ч. 3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статях 71, 72 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З цього приводу положення пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року розяснюють, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Відповідно до пункту 26 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК України), за винятком тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд при призначенні остаточного покарання ОСОБА_5 застосовує вимоги ч. 1 ст. 71 КК України щодо часткового приєднання обвинуваченому до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 20.12.2017 за ст.ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України щодо його особи та остаточно визначає останнє у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Визначене таким чином обвинуваченому покарання на переконання суду буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого ним злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів.

З метою вирішення питання про речовий доказ у кримінальному провадженні необхідно зняти накладений ухвалою слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 09.01.2019 арешт на тимчасово вилучене викрадене майно металеву хвіртку розміром 1,5x0,9 м, вагою 43 кг, пофарбовану в зелений колір, яка передана на зберігання потерпілій.

Речовий доказ - металеву хвіртку розміром 1,5x0,9 м, вагою 43 кг, пофарбовану в зелений колір, яка передана на зберігання потерпілій, після набрання вироком законної сили залишити у володінні останньої.

Судові витрати у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-370, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні передбаченого ч.2 ст.185 КК України злочину та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань за вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 20.12.2017 та даного вироку остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня звернення даного вироку суду до виконання.

Зняти накладений ухвалою слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 09.01.2019 арешт на тимчасово вилучене викрадене майно металеву хвіртку розміром 1,5x0,9 м, вагою 43 кг, пофарбовану в зелений колір, яка передана на зберігання потерпілій.

Речовий доказ - металеву хвіртку розміром 1,5x0,9 м, вагою 43 кг, пофарбовану в зелений колір, яка передана на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили залишити у володінні останньої.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили «____»______________20__ року