Справа № 738/870/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/209/18
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 12 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000224, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2018 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Березна, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого забійником в ТОВ «Мітленд», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2018 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі семи десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 1190 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду, та закрити відносно нього кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину, оскільки вважає, що рішення суду винесене з грубим порушенням норм чинного кримінального та кримінального процесуального законодавства, яке ґрунтується на неправдивих показаннях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та самої потерпілої ОСОБА_7 ..

Вказує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не були взяті до уваги його показання з приводу його дій, під час оборони від посягань ОСОБА_7 на нього, обороняючись від яких він міг зачепити потерпілу, проте умислу завдати останній тілесні ушкодження не мав. Крім того, стверджує, що під час судового слідства належним чином не були перевірені показання потерпілої з приводу її побиття саме ним, що спростовується висновком судмедекспертизи. Звертає увагу суду на те, що показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 викладені не в повному обсязі, що в результаті призвело до хибного уявлення про конфліктну ситуацію, що склалася, та винесення незаконного рішення.

Суд першої інстанції встановив, що 03 квітня 2018 року близько 10 год. ОСОБА_9 , знаходячись поряд з господарством АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_7 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_7 кілька ударів кулаком руки в область голови та рук, внаслідок чого останній були заподіяні легкі тілесні ушкодження та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити вимоги викладені в поданій обвинуваченим апеляційній скарзі, думку прокурора та потерпілу, які просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом положень ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і під час перегляду кримінального провадження в апеляційному суді обвинувачений не визнав факту спричинення тілесних ушкоджень потерпілій та стверджував, що його дії були необхідними для захисту свого життя, здоров`я його доньки та дружини від неправомірного посягання ОСОБА_7 , з якою в них неприязні відносини вже тривалий час.

Пояснив, що зранку 03 квітня 2018 року в селищі Березна йшов до магазину та у центрі побачив ОСОБА_7 , підійшовши до якої сказав, щоб вона припинила чіплятися до дитини, на що остання у відповідь кинула ящик, а він в свою чергу, повернувся до неї та притиснув її до машини, утримуючи двома руками за плечі. Потім пішов в магазин, а коли повертався звідти, то зустрів знайомого ОСОБА_17 . До них на своєму автомобілі під`їхала ОСОБА_7 та підійшов ОСОБА_10 . Між ним та ОСОБА_7 виникла суперечка, в ході якої вона взяла битку, та погрожувала нею. Після того як ОСОБА_17 відібрав битку, ОСОБА_7 знову підійшла до нього, а тому він лівою рукою відштовхнув її, але умисних тілесних ушкоджень їй не заподіював.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 про те, що інкриміноване кримінальне правопорушення, він, ОСОБА_9 , не вчиняв, а також посилання на те, що в матеріалах провадження відсутні об`єктивні докази його вини в нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 даними ними в судовому засіданні, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, потерпіла ОСОБА_7 , яка як в суді першої інстанції так і в під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції пояснила, що з ОСОБА_9 у них давні неприязні стосунки. 03 квітня 2018 року зранку вона знаходилась у центрі селища Березна, де здійснювала торгівлю. Близько 10 години до неї підійшов обвинувачений, з яким у них виник конфлікт, в ході якого останній її ображав, душив, розірвав куртку, утримуючи її, притискав до автомобіля та з барсетки дістав гроші. Незнайомий їй чоловік припинив цю суперечку, після чого ОСОБА_9 пішов. Пізніше, цього ж дня, біля будівлі Приватбанку по вулиці Святопокровській, 8 в селищі Березна, обвинувачений у присутності ОСОБА_10 почав наносити їй неодноразові удари кулаком в обличчя та по руках. З приводу заподіяння тілесних ушкоджень вона звернулася в лікарню та повідомила поліцію.

Суд, на підтвердження свого висновку, також обґрунтовано послався й на показання свідка ОСОБА_18 , яка під час розгляду справи в місцевому суді показала, що бачила як 03 квітня 2018 року зранку, ОСОБА_9 проштовхував ОСОБА_7 між автомобілями та нахиляв її до капоту автомобіля, з чого зрозуміла, що між ними відбувається суперечка.

Також, відповідно до показань свідка ОСОБА_10 , наданими ним в суді першої інстанції, він був очевидцем конфлікту між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_9 , який мав місце 03 квітня 2018 року близько 10 години, під час якого обвинувачений ударив кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_7 , після якого у неї була розбита губа та йшла кров, а потім останній наніс ще декілька ударів кулаком та долонею по потерпілій, незважаючи на те, що їх намагались розборонити.

З показань свідка ОСОБА_11 , наданими під час розгляду в суді першої інстанції, яка також була очевидцем подій від 03 квітня 2018 року, за яких бачила, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 був конфлікт, під час якого саме ОСОБА_9 наносив потерпілій удари в область голови, яка закривала своє обличчя руками та кричала, а чоловік, що стояв поряд, захищав жінку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, свідки перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги, а ні з обвинуваченим, а ні з потерпілою не перебували у тісних дружніх чи родинних відносинах, особистих неприязних стосунків із обвинуваченим та підстав для його обмови не мали, й інших обставин, які б ставили під сумнів достовірність показань цих осіб, у справі не встановлено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 про недостовірність показань вищевказаних свідків у зв`язку з тим, що вони не бачили, як ОСОБА_9 скоював злочин, оскільки це ОСОБА_7 його побила, а не він її - є безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження та ролі обвинуваченого при скоєнні кримінального правопорушення, у цих показаннях не вбачається, а тому суд правильно оцінив їх як об`єктивні та визнав пояснення потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 належним та допустимим джерелом доказів.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами, оголошеними і дослідженими в суді першої інстанції і, зокрема:

- даними, що містяться у картці первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону від 05 квітня 2018 року зафіксовано запис № 1433 про те, що до Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення про те, що у Центральній районній лікарні міста Мена було надано медичну допомогу ОСОБА_7 , внаслідок отримання нею тілесних ушкоджень у селищі Березна 03 квітня 2018 року (а.с. 103);

- письмовою заявою від 12 квітня 2018 року ОСОБА_7 до Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, у якій міститься повідомлення про заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_9 03 квітня 2018 року (а.с. 102).

- витягом з кримінального провадження №0000163 від 12 квітня 2018 року про вчинення кримінального правопорушення, яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією злочину за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 100);

- заявою ОСОБА_7 від 24 квітня 2018 року про залучення її до кримінального провадження № 0000163 в якості потерпілої особи, оскільки їй були заподіяні ОСОБА_9 тілесні ушкодження (а.с. 105).

Повідомлені потерпілою та свідками обставини, щодо нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 узгоджуються з даними, які містяться у:

- висновку експерта № 55 від 16 травня 2018 року, згідно з яким у ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці нижньої губи, що могли утворитись від однократного впливу тупого предмету та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Крім того, виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців правої кисті та третього пальця правої кисті, що могли утворитись від дії тупих предметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Дані тілесні ушкодження могли утворитись в результаті нанесення ударів рукою, не виключена можливість утворення комплексу тілесних ушкоджень при самопадінні потерпілої чи падіння з наданням тілу стороннього прискорення з висоти власного зросту на тверду поверхню (а.с. 108-110);

- протоколах проведення слідчого експерименту від 23 травня 2018 року за участі ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 в яких зазначено, що з метою перевірки і уточнення відомостей щодо обставин заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 було проведено слідчі експерименти з участю вказаних осіб. Відомості щодо проведення слідчого експерименту, які внесені до Протоколу проведення слідчого експерименту відповідають показаннями потерпілої та свідків, які брали участь у проведенні слідчого експерименту, що були надані ними під час судового розгляду в частині наявності конфлікту, часу, місця, способу заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілій (а.с. 111-119, 141-143).

Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявний висновок експерта № 69 від 30 травня 2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 мають місце тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, голови - повік обох очей, що могли утворитись від дії тупих предметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; експертом не надано відповідь на запитання: «чи могли утворитись тілесні ушкодження внаслідок нанесення удару (ударів) рукою, ногою чи стороннім предметом або ж при самопадінні, 03 квітня 2018 року?» через недостатність судово-медичних даних в наданій медичній документації (а.с. 136-138).

Однак, колегія суддів вважає, що дані, які містяться у вище вказаному висновку, не підтверджують факту умислу потерпілої на спричинення обвинуваченому навмисних тілесних ушкоджень, а свідчать про наявність та розвиток конфліктної ситуації, що склалася між ними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_9 заподіяв потерпілій ОСОБА_7 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, вважаючи його правильним.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_9 в кримінальному правопорушенні, за яке його притягнуто до кримінальної відповідальності.

Проявів упередженості, щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду, вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником-адвокатом які вони висловили під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та у поданій обвинуваченим апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними.

Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, не надано відповідної оцінки показанням свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 є безпідставними, оскільки показання вказаних свідків були заслухані і їм надано відповідну правову оцінку, проте вони жодним чином не спростовують тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, в результаті чого з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого, з приводу того, що він діяв в межах необхідної оборони.

Так, відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Частиною 2 ст. 36 КК України встановлено, що кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органу влади.

За ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про необхідну оборону» роз`яснено, що при розгляді справ про необхідну оборону необхідно з`ясувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Пунктом 5 цієї ж постанови роз`яснюється, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Отже, аналіз зазначених вище доказів спростовує версію обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що з врахуванням даних про особу потерпілої, її дій та поведінки під час обставин, що є предметом апеляційного розгляду, зокрема, того, що саме ОСОБА_7 нападала на нього, а тому обвинувачений обґрунтовано сприйняв загрозу зі сторони потерпілої, як реальну, тобто, в нього виникло право на необхідну оборону, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження на підставі ст. 36 КК України є безпідставними.

На думку колегії суддів, невизнання вини обвинуваченим та його доводи, що інкримінований злочин він не вчиняв, а захищався від нападу потерпілої, слід розцінювати як захисну позицію та прагнення уникнути кримінальної відповідальності.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому сторона захисту наголошує у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 про недоведеність вини обвиинуваченого в зазначеному кримінальному правопорушення, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у вчиненні даного злочину, належно перевірялися в судовому засіданні й обґрунтовано визнані безпідставними.

Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого саме за ч. 2 ст. 125 КК України

За таких обставин немає підстав вважати, що ОСОБА_9 необґрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, а тому необхідно скасувати вирок та виправдати останнього, на чому наполягали обвинувачений та наголошував його захисник в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні ОСОБА_9 виду та міри покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, одружений, має неповнолітню дитину, працює, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно, згідно з досудовою доповіддю від 19 липня 2018 року, підготовленою Менським районним сектором філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, надано висновок про середню ймовірність вчинення повторного правопорушення та зазначено, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також думку потерпілої щодо призначення обвинуваченому покарання, яка поклалася на думку суду, а тому, на переконання колегії суддів, обґрунтовано прийшов до висновку про призначення покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2018 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3