Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року Справа № 608/2375/18
Номер провадження1-кс/608/1152/2018

Слідчий суддя Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5

представника державної установи «Чортківська УВП № 26» ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року по об`єднаних кримінальних провадженнях № 0002525, № 0003792, № 0003718 за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України до трьох років шести місяців позбавлення волі.

07 грудня 2018 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України, в якому засуджений вказує, що представник ДУ «Чортківська УВП № 26» роз`яснив йому, що він буде звільнений з установи 28 грудня 2018 року після набрання вироком Тернопільського міськрайонного суду від 27 листопада 2018 року законної сили.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримують, просять задовольнити, посилаючись на порушення своїх прав діями установи та на рішення Європейського суду .

Представник установи де перебуває засуджений ОСОБА_4 при прийнятті рішення покладається на думку суду.

Прокурор вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_4 підставне і підлягає до задоволення.

Вислухавши пояснення засудженого та його захисника, представника державної установи "Чортківська установа виконання покарань (№26), думку прокурора про задоволення клопотання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити з таких мотивів.

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_4 в порядку ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2016 року більш суворим покаранням за цим вироком, призначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 72 КК України ОСОБА_4 зараховано в строк відбуття покарання: відбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2016 року у Миколаївській виправній колонії №50 з 24 грудня 2016 року по 4 червня 2017 року, що становить 5 місяців 11 днів; період перебування під вартою в умовах Чортківської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№ 26) з 13 грудня 2016 року по 23 грудня 2016 року, тобто 11 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 22 дні; період перебування під вартою в умовах Чортківської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№26) з 5 червня 2017 року по день ухвалення цього вироку - 27 листопада 2018 року, тобто 1 рік 5 місяців 23 дні, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 2 роки 11 місяців 16 днів. Всього ОСОБА_4 зараховано 3 роки 5 місяців 19 днів відбутого покарання у виді позбавлення волі.

Вважати, що за цим вироком ОСОБА_4 не відбув 11 днів позбавлення волі, які необхідно рахувати з 28 листопада 2018 року.

Відповідно до ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

У відповідності до ч. 5 ст. 206 КПК України незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Під час розгляду справ в порядку ст. 206 КПК України слідчий суддя перевіряє законність тримання особи під вартою та чи не порушенні її права та законні інтереси, передбачені нормативно-правовими актами України та міжнародними нормативно-правовими актами, ратифікованими Україною.

Клопотання ОСОБА_4 стосується питань, пов`язаних зі ст. 206 КПК України. З аналогічного питання до Європейського Суду з прав людини звертався громадянин України, про що 04 червня 2015 року ухвалене Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Руслан Яковенко проти України». До Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) заявник скаржився за пунктом 1 статті 5 Конвенції, що його тримання під вартою з 15 до 29 липня 2010 року було незаконним, а також за статтею 2 Протоколу № 7 до Конвенції, що його фактично було позбавлено права на оскарження вироку у кримінальній справі щодо нього.

При розгляді скарг заявника на незаконне тримання його під вартою Європейський суд виділив два чітко окреслених періоди: після оголошення судом першої інстанції вироку і до набрання ним законної сили (з 15 до 27 липня), та впродовж наступних двох днів, що знадобилися органам влади для завершення усіх організаційних формальностей для звільнення з під-варти заявника, та вирішив розглядати відповідність цих періодів Конвенції окремо.

Розглянувши скарги заявника на незаконність тримання його під вартою протягом першого періоду, Європейський суд не виявив жодних ознак невідповідності вироку Білоцерківського суду від 12 липня 2010 року національному законодавству.

12 липня 2010 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області (далі Білоцерківський суд) визнав заявника винним у завданні 12 березня 2006 року тяжких тілесних ушкоджень пану Н.

При призначенні покарання Білоцерківський суд звернув увагу на те, що заявник визнав вину та розкаявся у вчиненні злочину, і вирішив зарахувати йому в строк відбування покарання час знаходження заявника під вартою у рамках провадження в іншій кримінальній справі. Крім того, Білоцерківський суд також залишив обраний заявникові запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі (СІЗО) без змін до набрання вироком законної сили.

15 липня 2010 року строк відбування покарання сплив, після чого заявник та його захисник декілька разів зверталися до адміністрації СІЗО з вимогою негайно звільнити його. Проте у задоволенні їх вимог було відмовлено у зв`язку з тим, що вирок щодо заявника не набрав законної сили.

Після закінчення п`ятнадцятиденного строку для оскарження вироку від 12 липня 2010 року і за відсутності будь-яких апеляційних скарг вирок набрав законної сили.

Того ж дня адміністрація СІЗО листом захиснику заявника повідомила, що вона не може звільнити заявника з-під варти, доки не буде змінено обраний щодо нього запобіжний захід або вирок не набере законної сили.

Заявника було звільнено лише 29 липня 2010 року, коли СІЗО отримало розпорядження суду про виконання вироку, що набрав законної сили.

У відповідь на скарги захисника заявника щодо звільнення заявника з-під варти із затримкою Державний департамент з питань виконання покарань письмово повідомив, що порушення положень Кримінально-процесуального кодексу України не було.

Погоджуючись, що для продовження тримання заявника під вартою могли існувати певні підстави, Європейський суд, однак, зауважив, що у вироку національного суду не було жодного обґрунтування з цього приводу. Залишається нез`ясованим, чим національний суд керувався, залишаючи без змін обраний щодо заявника запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що очевидно виходив за межі строку призначеного покарання у вигляді позбавлення волі.

Стосовно законності тримання заявника під вартою протягом другого періоду Європейський суд зазначив, що, відповідно до його практики, адміністративні формальності, пов`язані зі звільненням з-під варти, не можуть виправдати затримку, що перевищує кілька годин, а держави-учасниці Конвенції мають організовувати свою правову систему таким чином, щоб їх правоохоронні органи могли дотримуватися зобов`язань щодо уникнення невиправданого позбавлення свободи. Однак у цій справі національним органам влади знадобилося дві доби для організації звільнення заявника з-під варти після набрання вироком законної сили.

Таким чином, Європейський суд дійшов висновку, що тримання заявника під вартою поза строком призначеного йому покарання у вигляді позбавлення волі з 15 до 29 липня 2010 року було невиправданим. Отже, було порушення пункту 1 статті 5 Конвенції.

У вироку Тернопільського міськрайонного суду від 27 листопада 2018 року вказується, що за цим вироком ОСОБА_4 не відбув 11 днів позбавлення волі, які необхідно рахувати з 28 листопада 2018 року, тобто строк його тримання під вартою минає 08 грудня 2018 року, що є вихідним днем.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 з 08 грудня 2018 року буде утримуватися під вартою незаконно, тому є підстави для його звільнення з державної установи «Чортківська УВП (№ 26)». Однак, звернення засудженого ОСОБА_4 щодо звільнення його від покарання до адміністрації установи де він перебуває не було прийнято згідно вимог норм кримінального процесуального законодавства та з врахуванням практики Європейського Суду

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що права та свободи ОСОБА_4 органами державної влади порушені, останній утримується під вартою після закінчення терміну відбуття покарання зазначеного в вироку Тернопільського міськрайонного суду від 27 листопада 2018 року, який слід рахувати з 28 листопада 2018 року і строк невідбутого покарання становить 11 днів, а тому його клопотання є обґрунтованим та підставним.

Керуючись ст.ст. 7-11, 206 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_4 в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України.

Звільнити засудженого вироком Тернопільського міськрайонного суду від 27 листопада 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання у виді невідбутих 11(одинадцяти) днів позбавлення волі, строк відбуття якого рахувати з 28 листопада 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Ухвала набрала законної сили «07» грудня 2018 року.

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи № 608/2375/18, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Копію ухвали видано «___»___________________2018 року.

Секретар: