Судді Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51 7032км18 .
Більшістю голосів колегії суддів у справі прийнято рішення про часткове задоволення касаційних скарг захисника ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3 поданими навирок Апеляційного суду м. Києва від 21 березня 2018 року щодо ОСОБА_4 . Вказаний вирок змінено, застосовано до ОСОБА_4 положення ст. 69 КК та пом`якшено призначене йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК до п`яти років позбавлення волі.
Вважаю таке рішення неправильним і таким, що суперечить вимогам закону виходячи із наступного.
ОСОБА_4 засуджено за умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого вчинене ним при наступних обставинах.
18 грудня 2014 року близько 23:30 до ОСОБА_4 зателефонувала сестра та повідомила, що її колишній співмешканець ОСОБА_5 направляється до неї додому для з`ясування стосунків, а тому вона боїться за своє життя і здоров`я, та просила приїхати до неї, щоб захистити від можливих протиправних дій з боку ОСОБА_5 .
Будучи обурений поведінкою ОСОБА_5 та маючи намір помститися йому за вчинення можливих протиправних дій щодо своєї сестри шляхом нанесення тілесних ушкоджень останньому, ОСОБА_4 близько 23:55 цього ж дня приїхав до будинку сестри де разом із нею почали чекати ОСОБА_5 .
Коли близько 00:10 19 грудня 2014 року ОСОБА_5 під`їхав до будинку та вийшов із таксі, ОСОБА_4 підійшов до нього та відчуваючи раптову неприязнь, рукою, стиснутою в кулак, умисно наніс йому декілька ударів у голову, від яких останній упав на землю. Продовжуючи свої дії на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 став умисно наносити удари руками, стиснутими в кулак, ногами та невстановленими слідством тупими предметамиу різні частини тіла ОСОБА_5 , який від нанесених травм не міг чинити опір та продовжував лежати на землі.
Через деякий час каретою швидкої медичної допомоги ОСОБА_5 було доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги де від отриманих тяжких тілесних ушкоджень о 10:30 19 грудня 2014 року він помер.
Суд першої інстанції засудив ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 КК до п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.
При перегляді справи за апеляційною скаргою прокурора апеляційний суд вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасував та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_4 за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.
Рішення про необхідність застосуватидо ОСОБА_4 положення ст. 69 КК колегія суддів Верховного Суду обґрунтувала ступенем тяжкості вчиненого злочину, обставинами його вчинення та обставинами, які передували події злочину, а також наявністю послідовної позиції потерпілої ОСОБА_3 (матері ОСОБА_5 ) щодо суворості покарання призначеного засудженому судом апеляційної інстанції. При цьому колегія суддів взяла до уваги позитивну характеристику засудженого, наявність у справі пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання.На думку більшості суддів колегії, встановлені у кримінальному провадженні та наведені вище обставини, які пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, що дають Суду можливості для застосування до нього положень ст. 69 КК та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК.
Проте із таким рішенням своїх колег не погоджуюсь та вважаю його неправильним як з точки зору загальних засад призначення покарання, так і з точки зору вимог кримінального закону.
Так, за правилами ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Отже, вказана норма закону передбачає можливість призначення більш м`якого покарання ніж зазначене у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу при наявності не будь-яких кількох обставин, що пом`якшують покарання, а лише тих, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, такі пом`якшуючі покарання обставини повинні існувати на момент вчинення злочину та бути безпосередньо пов`язаними із мотивом, причинами та наслідками цього злочину.
Такими можуть бути визнані обставини як передбачені ст. 66 КК, так і не передбачені вказаною нормою. Зокрема, такими обставинами можуть бути визнані: невідкладне надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину; вчинення злочину під впливом погрози, примусу, або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого (крім злочинів, передбачених статтями 116, 123 КК); вчинення злочину з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане із вчиненням злочину; негайне відвернення наслідків злочину після його вчинення та інші.
Однак таких обставин при перегляді справи Судом не встановлено.
Наявні у справі пом`якшуючі обставини - щире каяття засудженого, активне сприяння у розкритті злочину, наявність на його утриманні малолітньої дитини, позитивна характеристика, перша судимість, а також те, що останній працює та на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, носять загальний характер та жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину і за правилами ст. 65 КК є лише підставами для призначення йому покарання у межах санкції статті кримінального закону, яким передбачено відповідальність за скоєне ним кримінальне правопорушення, що фактично і було враховано судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного вироку, який призначив ОСОБА_4 мінімальний розмір покарання передбачений санкцією ч. 2 ст. 121 КК - у виді семи років позбавлення волі.
Враховуючи наведене вважаю, що касаційні скаргизахисника ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3 слід було залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 21 березня2018 року щодо ОСОБА_4 без зміни.

14 березня 2019 року

Суддя ОСОБА_1