Номер провадження: 11-сс/813/439/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2019 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0004801 від 15.01.2018 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні №0004801 від 15.10.2018 року та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у сумі 134470 (сто тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят) грн., відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, українця, маючого вищу юридичну освіту, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 -,

підозрюваного в кримінальному провадженні №0004801 від 15.10.2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0004801 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 підозрюється у тому, що, 14.10.2018 року, приблизно о 20 год. 30 хв., у вечірній час доби, в умовах необмеженої видимості, при сухому дорожньому покритті, водій ОСОБА_9 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Литовської реєстрації), рухаючись на проїзній частині вул. Семена Палія із значним перевищенням швидкості 101 км/год в крайній лівій смузі з боку вул. Ак. Заболотного в напрямку вул. Паустовського у Суворовському районі м. Одеси, на якій організовано двосторонній рух по три смуги в кожному напрямку.
Будучи не уважним, неналежно стежив за дорожньою обстановкою, проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і легковажно розраховуючи на їх відвернення, не обрав безпечної швидкості руху і безпечного напрямку по смугам руху, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , який керував велосипедом марки «Crosser», та здійснював рух в попутному напрямку, повертаючи з середньої полоси руху ліворуч.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, до складу якої входить: крововилив під тверду мозкову оболонку, що ускладнився здавленням головного мозку, множинні переломи мозкового та лицьового відділу черепа, перелом правої плечової кістки, перелом обох кісток лівої гомілки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Встановлено, що в умовах даної події водій автомобіля «Audi A6», реєстраційний номкр НОМЕР_1 (Литовської реєстрації) мав технічну можливість належним виконанням вимог п.12.4 та дорожнього знака 5.18 Правил дорожнього руху України, запобігти настанню зіткнення свого транспортного засобу з велосипедистом.
Водій ОСОБА_9 своїми діями допустив порушення вимог п.12.4 та дорожнього знака 5.18 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що: п.12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»; дорожнього знака 5.18 ПДР України.
15.10.201 року відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України були внесені до ЄРДР за №0004801.
27.02.2019 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 05.03.2019 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у сумі 134470 (сто тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят) грн.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує на те, що рішення слідчого судді було прийняте незаконно та необґрунтовано, оскільки підозра ОСОБА_9 є необґрунтованою. Крім того, захисник посилається на те, що обраний запобіжний захід є занадто суворим з огляду на відсутність ризиків, на які посилається слідчий в своєму клопотанні.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Під час розгляду клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя районного суду не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК України може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК України.
Оскаржуване рішення слідчий суддя мотивував наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення. З врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, в силу характеру інкримінованого підозрюваному діяння та одночасної потреби у проведенні слідчих дій, спрямованих на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий суддя прийшов висновку, що єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є тримання під вартою.

Що стосується доводів захисника щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Апеляційний суд вважає непереконливими доводи захисника щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_9 інкримінованого злочину, оскільки долучені до клопотання письмові докази, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування орган досудового розслідування має в розпорядженні докази, зокрема: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, висновок експерта № 151 від 22.02.2019 року, висновок експертизи №19-366/367 від 30.01.2019 року, протокол допиту свідка ОСОБА_12 ; протокол допиту свідка ОСОБА_13 , які вказують на можливу причетність ОСОБА_9 до інкримінованих йому дій.
Вважаючи доводи захисника щодо необґрунтованості висунутої підозри безпідставними, апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Разом з цим, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, апеляційний суд приходить до висновку, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного є занадто суворим, з огляду на таке.
Так, мотивуючи своє рішення слідчий суддя послався на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Однак, слідчий суддя не врахував наступних обставин: від часу внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні до ЄРДР, тобто з 15.10.2018 року, про що був достовірно обізнаний ОСОБА_9 , останній не вчиняв жодної спроби переховування від органів досудового розслідування, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, не затримувався органом досудового розслідування та через досить тривалий час, самостійно, без вжиття до нього будь-яких заходів примусу, з`явився до слідчого для отримання повідомлення про підозру, а в подальшому в суд для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу. Наведені обставини вказують на непереконливість доводів прокурора про існування ризику переховування від органу досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний добровільно з`явився до суду першої інстанції для розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, що свідчить про відсутність ризику переховування останнього від слідства та суду.
Що стосується ризику впливу на потерпілого та свідків, то його існування прокурором фактично спростовано, оскільки з повідомлення прокурора апеляційному суду, таких фактів з початку досудового розслідування встановлено не було.
Доводи прокурора про існування ризику вчинення аналогічного кримінального правопорушення є непереконливими, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_9 є необережним, а забезпечити неможливість керування транспортним засобом особою, яка за твердженням прокурора має досить низький рівень підготовки та навичок, можливо в порядку ст.ст. 148-152 КПК України, що не було здійснено прокурором.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 виняткового запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється чи обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо слідчий/прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

Апеляційним судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_9 за попереднім місцем роботи характеризується позитивно, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, що свідчить про міцні соціальні зв`язки. Прокурор даних обставин не заперечував.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи, на даний час немає та прокурором не доведено.
Разом з цим, оскільки матеріали кримінального провадження містять докази про можливу причетність підозрюваного ОСОБА_9 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, апеляційний суд вважає, що існують ризики: можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.
Враховуючи дані про особу до підозрюваного ОСОБА_9 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту. Такий запобіжний захід, на думку апеляційного суду, буде цілком співмірним вчиненому та особі підозрюваного та зможе забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді, якою задоволено клопотання слідчого та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , як така, що постановлена з недотриманням вимог КПК України, вимог Конвенції про права людини та основоположні свободи та практики Європейського суду з прав людини підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2019 року, якою у кримінальному проваджені №0004801 від 15.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської міської прокуратури №4 ОСОБА_10 у кримінальному проваджені №0004801 від 15.01.2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обрати у кримінальному проваджені №0004801 від 15.01.2018 року до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 27 квітня 2019 року включно, тобто в межах строку досудового розслідування, із забороною залишати житло де він мешкає, за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, у якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- утримуватися від спілкування особисто або через інших осіб, через соціальні мережі, засоби мобільного зв`язку та мобільні додатки з потерпілим, свідками та іншими учасниками даного кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 у виді домашнього арешту та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_9 у виді домашнього арешту обчислюється з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, а саме з 20 березня 2019 року та закінчується 27 квітня 2019 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ДУ «Одеська УВП (№21)» - до відома, та начальнику Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4