Номер провадження 11-кп/816/206/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/13435/18 за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.) ,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

12 вересня 2018 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, в якому просив у строк відбування покарання зарахувати строк перебування ним в установі попереднього ув`язнення, враховуючи те, що він безперервно перебуває в місцях попереднього ув`язнення з 07 вересня 2015 року.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 листопада 2018 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 листопада 2018 року та прийняти нове рішення про зарахування всього строку перебування ним в місцях попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, згідно ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.) та звільнити його з-під варти у зв`язку відбуттям покарання. При цьому, звертає увагу на судові рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова та Апеляційного суду Харківської області, в яких зазначено, що він на даний час відбуває покарання в СІЗО № 25 м. Суми, тому саме за місцем знаходження вказаної виправної колонії повинно розглядатися його клопотання. Вважає, що ці рішення повинні бути преюдиційними для Ковпаківського районного суду м. Суми.

- захисник ОСОБА_7 також не погоджується з ухвалою Ковпаківського районного суду м.. Суми від 05 листопада 2018 року та просить її скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Свої доводи обґрунтовує тим, що з огляду на те, що ОСОБА_6 з 2015 року по даний час з місця позбавлення волі Харківської виправної колонії конвойований до ДУ «Сумський слідчий ізолятор», то його клопотання має розглядатися Ковпаківським районним судом м. Суми в межах територіальної підсудності якого на даний час, тривалий період (більше 3 років) виконується вирок Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року відносно ОСОБА_6 .

Засуджений ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в частині прохання призначення нового розгляду його клопотання в суді першої інстанції, оскільки він наполягає на розгляді його клопотання саме апеляційним судом з прийняттям рішення про зарахування всього строку перебування ним в місцях попереднього ув`язнення в строк відбування ним покарання та звільнення його з-під варти.

Вислухавши доповідь судді, пояснення засудженого та думку захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду в порядку передбаченому ст. 23 КПК України, оціненими відповідно до ст.94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, зазначених вимог кримінального процесуального закону районним судом не було дотримано в повній мірі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 , ст.ст. 15 ч. 2, 194 ч. 2 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна.

17 травня 2012 року даний вирок набрав законної сили і засуджений ОСОБА_6 направлений до Харківської виправної колонії, для відбування покарання.

З 13 вересня 2015 року по даний час ОСОБА_6 перебуває в «Сумському слідчому ізоляторі» для участі в судових засіданнях при розгляді його скарг та клопотань.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 травня 2017 року зараховано в строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в період часу з 26 серпня 2009 року до 17 травня 2012 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зазначив, що дане клопотання повинно розглядатися за місцем відбування покарання засудженим або ж судом, який ухвалив вирок. Однак, враховуючи судові рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2017 року та Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_6 , роз`яснив, що останній має право звертатись з відповідним клопотанням до суду, який ухвалив щодо нього вирок, тобто до Апеляційного суду Сумської області.

Колегія суддів не може погодись з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 має можливість звернутись з відповідним клопотанням лише до суду, який ухвалив щодо нього вирок, тобто до Апеляційного суду Сумської області.

За змістом п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього Кодексу має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, до яких також можна віднести питання про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання.

Відповідно до п. 1, 4 ч.2 ст. 539 КПК України клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, передбачених пунктом 14 частини першої статті 537 цього Кодексу, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, а також до суду, який ухвалив вирок.

Із огляду на викладене, вбачається, що судом, який ухвалив вирок відносно ОСОБА_6 є Апеляційний суд Сумської області, однак зі зміною чинного законодавства України апеляційний суд на даний час не є судом першої інстанції, а тому не може здійснювати розгляд кримінального провадження за вказаним клопотанням, як суд першої інстанції.

Посилання апелянтів на той факт, що засуджений ОСОБА_6 з 2015 року по даний час перебуває в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», тому слід вважати що саме дана установа є місцем відбування ним покарання, є хибними і не заслуговують на увагу.

Слідчі ізолятори (СІЗО) це вид установ, в яких утримуються особи, щодо яких було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, особи, щодо яких було застосовано екстрадиційний або тимчасовий арешт, особи, які чекають на звернення вироку до виконання або подали апеляцію за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу, особи, засуджені до позбавлення волі, відносно яких відкрито іншу кримінальну справу, яка розглядається в суді.

Крім того, ст. 89 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що особи, вперше засуджені до позбавлення волі за злочини невеликої або середньої тяжкості чи тяжкі злочини, можуть за їхньою згодою залишитися у слідчому ізоляторі для здійснення господарських робіт.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_6 засуджений за особливо тяжкі злочини, не має підстав вважати, що в слідчому ізоляторі він відбуває призначене покарання.

Крім того, матеріали кримінального провадження вказують на те, що засуджений ОСОБА_6 перебуває в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» тимчасово, у зв`язку із його участю в судових засіданнях при перегляді судових рішень за його скаргами, клопотаннями.

Враховуючи наведене, місцем відбування покарання є Харківська виправна колонія.

Доводи засудженого ОСОБА_6 щодо преюдиціального значення судових рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова та Апеляційного суду Харківської області, є помилковими, оскільки висновки цих рішень не є обов`язковими для судів при розгляді та вирішенні тих самих обставин у кримінальному судочинстві.

Так, ст. 90 КПК України встановлено, що рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Проте, в даному випадку предметом розгляду не є оцінка доказів та порушення прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить переконливого висновку, що кримінальне провадження розглянуто в суді першої інстанції з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_6 , тим самим частково задовольнивши апеляційні скарги засудженого та його захисника.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 30 червня 1993 року № 3352-XII «Про попереднє ув`язнення» таке ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Проте у ст. 72 КК України йдеться не про застосування попереднього ув`язнення як кримінального процесуального заходу, а про зарахування його строку у строк покарання. Таким чином, у зазначеній нормі КК України йдеться про визначення кінцевої тривалості покарання, яке особа повинна відбувати.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 травня 2017 року зараховано в строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в період часу з 26 серпня 2009 року до 17 травня 2012 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутні законні підстави для зарахування за правилами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року) періоду знаходження засудженого ОСОБА_6 у державній установі "Сумський слідчий ізолятор" з моменту його етапування, оскільки у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», цей період не може розцінюватись як попереднє ув`язнення в рамках провадження, по якому останньому зараховано попереднє ув`язнення у строк покарання, а перебування ОСОБА_6 у СІЗО після набрання вироком законної сили обумовлено виключно бажанням останнього безпосередньо брати участь у судовому засіданні під час розгляду поданих ним клопотань, пов`язаних із виконанням вироку суду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про зарахування Ковпаківським районним судом м. Суми строку попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч.5 ст. 72 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, на підставі ч.5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4