В И Р О К
іменем України

Справа №377/187/18

Провадження №1-кп/377/4/19

07 березня 2019 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000043 від 28 лютого 2018 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жигульовськ, Куйбишевської області, Росія, громадянина України, одруженого, освіта професійно-технічна, працюючого на посаді агента по закупівлі в компанії «Вінсі Конструксьон Гран Проже і Буиг Траво Пюблік», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

УСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_12 незаконно проник до житла, тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.162 КК України, за наступних обставин.

12 січня 2018 року, близько 12 години 30 хвилин, ОСОБА_12 , спільно з в.о. начальника Славутицького МВ ДВС ГТУЮ Київській області ОСОБА_14 , начальником служби у справах сім`ї та дітей виконавчого комітету Славутицької міської ради ОСОБА_15 , матір`ю ОСОБА_16 , дружиною ОСОБА_17 , товаришем ОСОБА_18 , з метою виконання рішення Славутицького міського суду Київської області від 20.12.2017 року про відібрання неповнолітньої дитини ОСОБА_19 у її матері ОСОБА_20 , без позбавлення її батьківських прав, прийшов до квартири АДРЕСА_3 , де остання проживала разом зі своєю бабусею ОСОБА_10 ..

Прийшовши за адресою проживання ОСОБА_10 , ОСОБА_12 почав вимагати відчинити двері, проте двері йому ніхто не відчинив. ОСОБА_12 , перебуваючи біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , вирішив незаконно проникнути до житла ОСОБА_10 , а саме до зазначеної вище квартири з метою примусово відібрати свою дитину ОСОБА_19 .. З метою відкриття дверей у будь-який спосіб, ОСОБА_12 взяв металеве автомобільне монтування для шиномонтажу та пройшов до дверей квартири.

Реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує право кожного громадянина на недоторканість житла чи іншого володіння особи, ОСОБА_12 , виламав вхідні двері квартири АДРЕСА_3 , яка на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.10.2014 року, серія НОМЕР_1 , належить ОСОБА_10 , та є її постійним житлом, всупереч волі останньої, не маючи її дозволу на знаходження та пересування по приміщенню вказаної квартири та не маючи для цього інших визначених законом підстав, тобто порушив гарантоване право власника на недоторканість його житла чи іншого володіння.

Продовжуючи свої умисні та протиправні дії, ОСОБА_12 , зайшовши у вказану вище квартиру, усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла особи шляхом вчинення вказаних вище дій, забрав у присутньої ОСОБА_21 свою дочку ОСОБА_19 , таким чином, досяг своєї мети, з якою він незаконно проник до житла останньої.

Відповідальність за цей злочин передбачена ч. 1 ст. 162 КК України за ознаками незаконного проникнення до житла.

У судовому засіданні ОСОБА_12 себе винуватим у інкримінованому злочині не визнав та просив виправдати. Суду показав, що у грудні 2017 року Славутицьким міським судом було прийнято рішення про відібрання його дочки ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від її матері ОСОБА_23 та передачі дитини йому для проживання з ним. Не дивлячись на те, що рішення підлягало негайному виконанню, він не міг знайти, де знаходиться його дочка. 11 січня 2018 року він випадково прийшов до квартири, в якій проживала мати його колишньої дружини ОСОБА_10 , і дізнався, що Єва знаходиться у неї. Виконати його вимогу віддати дочку, ОСОБА_10 відмовилась, та сказала, щоб він приходив забирати дитину з державним виконавцем. 11 січня 2018 року він звернувся до Славутицького міського ВДВС із заявою про примусове виконання рішення суду про відібрання дитини та вказав адресу, де знаходиться дитина. Державний виконавець ОСОБА_14 пояснив йому, що 12 січня 2018 року о 12 годині йому необхідно прибути до квартири за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки буде виконуватися рішення суду про відібрання дитини і дитину необхідно передати йому. 12 січня 2018 року о 12 годині він разом із дружиною ОСОБА_17 , матір`ю ОСОБА_16 , сином ОСОБА_24 та ОСОБА_15 прибув до під`їзду, в якому знаходилась вищевказана квартира. Біля під`їзду вже перебували державний виконавець ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та поняті ОСОБА_18 і ОСОБА_27 .. Всі разом вони зайшли до під`їзду, піднялись на сходову площадку, відкрили двері до загального коридору, оскільки вони не були закриті на замок, та подзвонили у двері квартири, але двері квартири ніхто не відчинив. Він чув, як плакала дочка у квартирі, і ОСОБА_28 з квартири крикнув про те, що він не буде відкривати двері. Тоді він почав пояснювати ОСОБА_28 , що це незаконно, і необхідно відчинити двері квартири. Також він попередив ОСОБА_28 , що він немає права перешкоджати виконанню рішення суду про відібрання дитини, проте двері ніхто не відкривав, і всі вони вийшли на вулицю. Біля під`їзду ОСОБА_14 почав складати акт про те, що двері квартири були зачинені і дитину знайдено не було. В цей час ОСОБА_15 сказала, що через вікно побачила у квартирі його дочку ОСОБА_29 . Тоді він піднявся до квартири, натиснув на ручку вхідних дверей квартири, і двері відчинилися. Хоча ОСОБА_10 не надавала дозволу йому на те, щоб зайти до квартири, але він, а також його дружина ОСОБА_17 , його мати ОСОБА_16 , син ОСОБА_30 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_18 зайшли в квартиру з тією метою, щоб забрати дочку ОСОБА_29 , бо він вважав, що його дочці загрожувала небезпека. Він забрав свою дочку у ОСОБА_31 та вийшов з дочкою на вулицю. При цьому вхідні двері квартири пошкоджені не були і ніяких дій, направлених на пошкодження дверей, він не вчиняв, тому цивільний позов потерпілої він не визнає в повному обсязі. Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 його обмовляють за вказівкою старшого слідчого ОСОБА_32 , з якою в нього неприязні відносини.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_12 своєї винуватості у інкримінованому злочині, суд вважає доведеною його винуватість у обсязі пред`явленого обвинувачення наступними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 та є співвласником даної квартири. За цією адресою проживають разом з нею її чоловік ОСОБА_33 , дочки: ОСОБА_34 та ОСОБА_35 . В даній квартирі зареєстрована її дочка ОСОБА_36 , яка на даний час перебуває в Чернігівському СІЗО, та внучка ОСОБА_37 . Її дочка ОСОБА_36 перебувала в зареєстрованому шлюбі з обвинуваченим ОСОБА_38 . Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_30 та Єва. Після розірвання шлюбу син ОСОБА_30 проживав разом з батьком, а дочка ОСОБА_39 залишилася проживати разом з матір`ю. Після того, як в грудні 2017 року її дочку ОСОБА_40 було взято під варту і поміщено до Чернігівського СІЗО, то її малолітня дочка залишилась проживати разом з нею в м.Славутичі. 11 січня 2018 року до неї додому приїжджав обвинувачений та хотів забрати ОСОБА_29 , але в нього було відсутнє рішення суду про відібрання дитини, і тому вона не віддала йому дитину. Про те, що він хоче приїхати 12 січня 2018 року за дитиною, обвинувачений їй не казав. Вона не заперечувала щодо передачі дитини ОСОБА_12 , але вона хотіла, щоб це відбулося на законних підставах, і дитина могла до нього звикнути, тому що близько двох років вона його не бачила і могла злякатися. 12 січня 2018 року, коли вона була на роботі, їй зателефонувала її дочка ОСОБА_41 і сказала, що приїхав до них додому ОСОБА_42 , дзвонить у двері і хоче забрати ОСОБА_29 . Оскільки ОСОБА_41 була неповнолітня, то вона сказала їй не відчиняти двері, і сама поїхала додому. Дозволу на вхід до своєї квартири вона ОСОБА_12 не надавала. Коли вона приїхала додому, то ОСОБА_43 вже там не було. Вона побачила, що двері були вигнуті, ручка від дверей знаходилася на підлозі. На наступний день 13 січня 2018 року вона замінила двері на нові, оскільки двері обвинуваченим були пошкоджені настільки, що відновленню не підлягали, і в ніч з 12 січня на 13 січня 2018 року вони ночували з відкритими дверима. Вартість пошкоджених дверей становить 3629,2 гривень. Неправомірними діями обвинуваченого завдана їй і моральна шкода, яка проявилася у душевних стражданнях, пов`язаних із стресом, спричиненим діями обвинуваченого, порушенні життєвих зв`язків, звичайного життєвого укладу, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, постійного страху та почутті незахищеності у власній домівці. Враховуючи позицію обвинуваченого, який навіть не вибачився за скоєне, вона визначила розмір моральної шкоди в сумі 5000 гривень. Виходячи з викладеного, просить задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_21 суду показала, що вона є дочкою потерпілої та проживає за адресою: АДРЕСА_5 . Разом з ними проживала її племінниця ОСОБА_37 . Спочатку вона проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_44 , а коли її в грудні 2017 року затримали і помістили до Чернігівського СІЗО, то Єва залишилася проживати разом з ними. 11 січня 2018 року до них додому приїжджав ОСОБА_42 та просив віддати йому дочку. Матір йому сказала, що вона віддасть йому дочку, але якщо він їй покаже рішення суду про відібрання дитини та проживання її разом з ним. Враховуючи, що обвинувачений не показав їй рішення суду про відібрання дитини, то мати 11 січня 2018 року Єву ОСОБА_12 не віддала. 12 січня 2018 року біля 12 години вона у вікно квартири побачила, як до під`їзду під`їхав ОСОБА_42 . На той час у квартирі була її молодша сестра ОСОБА_45 , племінниця ОСОБА_39 та її знайомий ОСОБА_46 . Вона зрозуміла, що ОСОБА_42 приїхав за своєю дочкою і зателефонувала матері. Мати сказала їй зачекати, поки вона приїде і сама відкриє двері ОСОБА_47 та віддасть йому ОСОБА_29 . Спочатку у квартиру подзвонили, а потім у вічко вхідної двері вона побачила, як ОСОБА_48 відкрив двері загального коридору та металевим предметом, схожим на лом, намагається відкрити вхідні двері квартири. Вона зателефонувала до поліції та до матері і сказала через двері ОСОБА_47 , що відкриє двері, коли приїде мати, а також попередила його про те, що викликала поліцію. Проте, ОСОБА_48 за допомогою металевого предмета, схожого на лом, відігнув верхній кут вхідних дверей і відігнув два замка, на які були закриті двері. Коли обвинувачений почав виламувати двері, то із внутрішньої сторони квартири за ручку двері тримав її знайомий ОСОБА_46 , а коли були відігнуті замки, то ОСОБА_12 через отвір вдарив ОСОБА_28 металевим предметом, і той відпустив ручку двері, тому двері і відчинилися. Після того, як двері відчинилися, до квартири зайшов обвинувачений, його мати, дружина та товариш ОСОБА_49 , а також племінник ОСОБА_30 . Обвинувачений викинув ОСОБА_28 з квартири, забрав ОСОБА_29 , яка була в неї на руках і пішов на вулицю. Вхідні двері були відігнуті як консервна банка, тому їх не можна було навіть закрити. Ні вона, як співвласниця квартири, ні її матір, дозволу обвинуваченому на те, щоб він заходив до квартири, не надавали.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_28 суду показав, що 12 січня 2018 року він перебував в гостях у своєї знайомої ОСОБА_31 в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 . В квартирі також була молодша сестра ОСОБА_31 ОСОБА_45 та її племінниця Єва. Біля 12 години ОСОБА_41 побачила через вікно квартири, як приїхав ОСОБА_42 . Потім хтось подзвонив у двері квартири. В цей час ОСОБА_41 зателефонувала матері та повідомила їй, що приїхав ОСОБА_48 за своєю дочкою ОСОБА_50 . Через вічко вхідних дверей він побачив, як ОСОБА_42 зайшов до загального коридору та почав дзвонити у вхідні двері квартири. Двері загального коридору він також мабуть виламав, оскільки вони закривалися на замок. ОСОБА_41 через двері квартири йому сказала, що не відкриє двері квартири, поки не приїде її мати. Проте, ОСОБА_42 за допомогою металевого предмета, схожого на лом, почав відгинати верхній кут дверей, а потім відгинати замки, не дивлячись на те, що ОСОБА_41 повідомила його про те, що викликала поліцію і зателефонувала матері. Він тримав ручку вхідних дверей з середини квартири. Через отвір дверей обвинувачений декілька разів ударив його металевим предметом по руці, потім ручка, яку він тримав, відламалася і залишилася в нього в руках, а вхідні двері до квартири відчинилися. До квартири зайшов обвинувачений, його товариш ОСОБА_49 , дружина та матір. ОСОБА_42 викинув його з квартири, а його товариш ОСОБА_49 вдарив його в коридорі. ОСОБА_42 забрав з квартири свою дочку ОСОБА_29 та вийшов з нею на вулицю.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_14 суду показав, що він виконує обов`язки начальника Славутицького міського відділу ДВС ГТУЮ в Київській області. 11 січня 2018 року до Славутицького міського відділу ДВС звернувся громадянин ОСОБА_12 із заявою про примусове виконання рішення про відібрання дитини та передачі її йому на виховання, яке підлягало негайному виконанню. Також була подана ним і додаткова заява про те, що дитина знаходиться за місцем реєстрації матері, і він її розшукує з 2016 року. На підставі заяви та виконавчого листа було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Здійснення виконавчих дій було призначено на 12 січня 2018 року. Про час проведення виконавчих дій, направлених на виконання рішення суду про відібрання дитини, було повідомлено матір дитини - ОСОБА_20 , яка була боржником у цьому виконавчому провадженні і перебувала в Чернігівському СІЗО, а також було повідомлено стягувача та залучено представників органу опіки і піклування до участі у здійсненні виконавчих дій. 12 січня 2018 року о 12 годині було здійснено вихід за місцем реєстрації матері дитини за адресою: АДРЕСА_5 . Під час проведення даної виконавчої дії були присутні: ОСОБА_12 , його дружина та мати, неповнолітній син ОСОБА_30 , а також його два товариші. Також були присутні начальник Служби у справах сім`ї та дітей ОСОБА_15 і директор Центру соціальних служб ОСОБА_26 .. Вказана квартира знаходиться на першому поверсі, до вхідних дверей квартири передує загальний коридор, двері якого були замкнені. Коли вони підійшли до дверей загального коридору, то він почав дзвонити у двері, але двері ніхто не відчиняв. Оскільки ухвали суду про примусове проникнення до квартири не було, тому що з таким клопотанням він до суду не звертався, то в під`їзді почав складати акт про те, що двері квартири були зачинені і дитину знайдено не було. Потім ОСОБА_12 вийшов на вулицю та зайшов до під`їзду з предметом, схожим на лом, за допомогою якого він відкрив двері загального коридору та почав ламати вхідні двері до квартири. Він особисто попередив обвинуваченого про те, що зайти до квартири він може лише на підставі ухвали суду. ОСОБА_15 також попереджала ОСОБА_19 про кримінальну відповідальність за його незаконні дії. Проте, обвинувачений на ці зауваження не відреагував і продовжував ламати вхідні двері до квартири. Тоді він зателефонував до поліції та розповів про все, що відбувається. Коли ОСОБА_12 почав ламати двері, то він, ОСОБА_15 та ОСОБА_26 постійно знаходилися в під`їзді, і обвинувачений був у полі їх зору. Після того, як він зламав двері, то зайшов до квартири, забрав дитину та вийшов на вулицю. Разом з ним на вулицю вийшли всі учасники виконавчої дії. 17 січня 2018 року ОСОБА_12 до Славутицького міського ВДВС була подана заява про те, що його дитина ОСОБА_37 проживає разом з ним, тому виконавче провадження було закінчено. Він, ОСОБА_15 та ОСОБА_26 до квартири не заходили.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_15 суду показала, що 12 січня 2018 року вона, як начальник Служби у справах сім`ї та дітей виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області та представник органу опіки і піклування, була залучена до виконавчої дії щодо примусового виконання рішення суду про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виконавча дія була запланована за адресою: АДРЕСА_5 . Зустрівшись біля будинку № 12 Добринінського кварталу, вона, ОСОБА_12 , його дружина ОСОБА_17 , мати ОСОБА_16 , його син ОСОБА_30 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 та державний виконавець ОСОБА_25 зайшли до під`їзду. Двері до загального коридору були закриті. Державний виконавець подзвонив у двері квартири, але двері ніхто не відкрив, тоді він в під`їзді склав акт про те, що двері квартири були зачинені і дитину знайдено не було. Вона зателефонувала ОСОБА_10 , але її телефон не відповідав. Потім ОСОБА_12 вийшов на вулицю та зайшов до під`їзду з предметом, схожим на лом, за допомогою якого він відкрив двері загального коридору та почав ламати вхідні двері до квартири. Вона особисто попередила обвинуваченого про кримінальну відповідальність за його незаконні дії. Про те, що його дії носять незаконний характер, попереджав також і державний виконавець ОСОБА_14 .. Проте, обвинувачений на ці зауваження не відреагував і продовжував ламати вхідні двері до квартири. Тоді ОСОБА_14 зателефонував до поліції, вона також телефонувала до поліції. Коли ОСОБА_12 почав ламати двері, то вона, ОСОБА_26 та державний виконавець знаходилися в під`їзді і бачили обвинуваченого. Після того, як він зламав двері, то зайшов до квартири, забрав дитину та вийшов на вулицю. Вважає, що ламати двері квартири потреби не було, оскільки виконати рішення можливо було в установленому законом порядку, загрози життю дочки обвинуваченого не було, оскільки потерпіла ОСОБА_10 ніколи не характеризувалася з негативної сторони. 26 березня 2018 року до її службового кабінету заходив ОСОБА_12 та пропонував відмовитися від показань, які вона давала слідчому, і мав намір дати їй підготовлений адвокатом текст нових її показань, на що вона відмовилася, тому що була свідком подій, які відбулися 12 січня 2018 року, і достовірно бачила все, що там відбувалося. Вона, ОСОБА_14 та ОСОБА_26 до квартири не заходили.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_26 суду показала, що 12 січня 2018 року вона, як директор комунального підприємства «Центр соціальних служб сім`ї та молоді» та представник органу опіки і піклування була залучена до виконавчої дії щодо примусового виконання рішення суду про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зі слів ОСОБА_12 його дочка знаходилася за адресою: АДРЕСА_5 . Зустрівшись біля будинку № 12 Добринінського кварталу, вона, ОСОБА_12 , його дружина ОСОБА_17 , матір ОСОБА_16 , його син ОСОБА_30 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та державний виконавець ОСОБА_25 зайшли до під`їзду. Двері до загального коридору були закриті. Державний виконавець подзвонив у двері квартири, але двері ніхто не відкрив, тоді він в під`їзді почав складати акт про те, що двері квартири були зачинені і дитину знайдено не було. ОСОБА_15 зателефонувала ОСОБА_10 , але її телефон був поза зоною досяжності. Потім ОСОБА_12 вийшов на вулицю та зайшов до під`їзду з металевим предметом, схожим на монтування, за допомогою якого він відкрив двері загального коридору та почав ламати вхідні двері до квартири. ОСОБА_15 попередила обвинуваченого про кримінальну відповідальність за його незаконні дії. Про незаконність його дій попереджав також і державний виконавець ОСОБА_14 .. Проте, обвинувачений на ці зауваження не звернув уваги і продовжував ламати вхідні двері до квартири. Тоді ОСОБА_14 зателефонував до поліції. Коли ОСОБА_12 почав ламати двері, то вона, ОСОБА_15 та державний виконавець знаходилися в під`їзді і бачили обвинуваченого. Після того, як він зламав двері, то зайшов до квартири, забрав дитину та вийшов на вулицю. Вважає, що дії ОСОБА_12 були протиправними, оскільки відібрати дитину можливо було законним шляхом, життю дівчинки ніщо не загрожувало. Вона, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 до квартири не заходили.

Свідок сторони захисту ОСОБА_18 суду показав, що 12 січня 2018 року його товариш ОСОБА_12 запропонував бути свідком того, як державний виконавець буде виконувати рішення суду про відібрання його дочки ОСОБА_51 , яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_5 . Йому відомо, що за цією адресою проживала його колишня дружина ОСОБА_20 , її сестри та батьки. Зустрівшись біля будинку № 12 Добринінського кварталу, він, ОСОБА_12 , його дружина ОСОБА_17 , матір ОСОБА_16 , його син ОСОБА_30 , ОСОБА_27 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 та державний виконавець ОСОБА_25 зайшли до під`їзду. Двері до загального коридору були відкриті. Державний виконавець подзвонив у двері квартири, але двері ніхто не відкрив, тоді він склав акт про те, що двері квартири ніхто не відкриває, а він та ще один понятий ОСОБА_27 підписали акт. Після цього до загального коридору зайшов ОСОБА_12 та почав дзвонити у двері, стукати, смикати ручку, але двері ніхто не відкривав. Коли ОСОБА_48 натиснув на ручку вхідної двері квартири, то почув опір з іншої сторони дверей. Пізніше стало відомо, що ручку дверей з середини квартири тримав ОСОБА_28 .. ОСОБА_12 йому пояснив, що він повинен відкрити двері квартири, бо у нього є рішення суду про відібрання дитини і його дії є незаконними, на що ОСОБА_28 пояснив, що двері відкривати не буде. Але потім двері відкрилися, мабуть їх відкрив ОСОБА_28 , після того, як вони йому пояснили, що його дії незаконні. Після того, як двері відчинилися, ОСОБА_28 вибіг з квартири, а ОСОБА_12 покликав свою дружину, матір та сина, і вони зайшли до квартири, забрали дочку ОСОБА_29 та вийшли на вулицю. Він особисто до квартири не заходив. ОСОБА_12 двері не ламав, двері пошкоджені не були, в його руках предмета, за допомогою якого він міг би відкрити двері, не було. Після того, як був складений акт державним виконавцем, то ОСОБА_15 , ОСОБА_26 та державний виконавець вийшли на вулицю, тому вони не могли бачити, що відбувається у загальному коридорі.

Свідок сторони захисту ОСОБА_17 суду показала, що вона є дружиною обвинуваченого і 12 січня 2018 року вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_12 , його матір`ю ОСОБА_16 та сином ОСОБА_52 приїхала до квартири АДРЕСА_3 забирати від бабусі ОСОБА_10 дочку чоловіка ОСОБА_53 , яка згідно рішення суду повинна проживати разом з ним. Коли вони зайшли до під`їзду, то там вже знаходилась ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 та державний виконавець ОСОБА_14 .. Вони всі зайшли до загального коридору, оскільки двері до коридору були відкриті. Державний виконавець почав дзвонити у двері квартири, але двері ніхто не відкривав, тоді ОСОБА_15 зателефонувала ОСОБА_10 , але вона теж не відповіла на телефонний дзвінок. Після цього всі вийшли із загального коридора до під`їзду, де державний виконавець склав акт про те, що двері вказаної квартири ніхто не відчиняє, який було підписано понятими ОСОБА_18 та ОСОБА_27 .. Потім її чоловік ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 зайшли до загального коридору і почали стукати до квартири, дзвонити у дзвінок, хтось із них крикнув, що двері тримають з середини квартири. Вона чула, як плакала дівчинка у квартирі, і чоловік з квартири крикнув про те, що він не буде відкривати двері. Тоді ОСОБА_48 почав пояснювати тому чоловіку, що це незаконно, і він повинен відчинити двері квартири. Оскільки двері ніхто не відкривав, то ОСОБА_48 повернувся до них та запропонував ламати двері, але ОСОБА_15 , ОСОБА_26 та державний виконавець відповіли, що це протизаконно, тому що зламати двері може лише поліція. Державний виконавець в цей час викликав поліцію. Тоді її чоловік зайшов до загального коридору і через хвилину вона почула, як відкрилися двері до квартири. В руках свого чоловіка вона не бачила предмета, за допомогою якого можна б було відкрити двері. З квартири вибіг ОСОБА_28 .. ОСОБА_48 покликав її, сина ОСОБА_24 та свою матір до квартири. Коли вони зайшли до квартири, то її чоловік забрав ОСОБА_29 , і вони всі разом вийшли з квартири на вулицю. Коли вони заходили до квартири, то вона не бачила, чи були пошкоджені вхідні двері, характерних звуків виламування дверей вона не чула. Хто і як відкрив двері вона не бачила. Поки її чоловік знаходився у загальному коридорі, то вона разом з його матір`ю та сином ОСОБА_24 постійно знаходилися у під`їзді, але вхідні двері квартири не були в полі їх зору, а ОСОБА_15 , ОСОБА_26 та державний виконавець ОСОБА_14 постійно не перебували в під`їзді і виходили на вулицю, тому вони не могли бачити все, що там відбувалося.

Свідок сторони захисту ОСОБА_16 суду показала, що 12 січня 2018 року вона разом зі своїм сином ОСОБА_12 , невісткою ОСОБА_17 та онуком ОСОБА_52 приїхала до квартири АДРЕСА_3 забирати від бабусі ОСОБА_10 її онуку ОСОБА_53 , яка згідно рішення суду повинна проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_38 . Коли вони зайшли до під`їзду, то там вже знаходилась ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 та державний виконавець ОСОБА_14 .. Державний виконавець почав дзвонити у двері квартири, але двері ніхто не відкривав, тоді ОСОБА_15 зателефонувала ОСОБА_10 , але вона теж не відповіла на телефонний дзвінок. Після цього державний виконавець почав складати акт про те, що двері вказаної квартири ніхто не відчиняє, який було підписано понятими ОСОБА_18 та ОСОБА_27 .. Після цього її син ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 зайшли до загального коридору. Вона та інші присутні знаходились у під`їзді і не бачили, що відбувалося у тамбурі, але через деякий час ОСОБА_48 сказав, що двері в квартиру відчинилися, і вона разом з невісткою та онуком зайшли до квартири. Хто відчинив двері, вона не бачила. В руках свого сина вона не бачила предмета, за допомогою якого можна б було відкрити двері. Коли вони заходили до квартири, то з неї вийшов незнайомий хлопець. В квартирі вони забрали дитину ОСОБА_53 та вийшли разом з нею на вулицю. При цьому вона не звернула уваги на те, чи були пошкоджені вхідні двері до квартири.

Крім доказів, отриманих з показань потерпілої та свідків, вина обвинуваченого підтверджується також даними, що зафіксовані у документах, речових доказах, досліджених в судовому засіданні.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28.01.2018 року, складеного старшим слідчим СВ Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_54 , ОСОБА_10 звернулась з заявою про те, що 12 січня 2018 року, приблизно о 13 годині, ОСОБА_42 зі своєю дружиною, матір`ю та товаришем незаконно проникли до квартири АДРЕСА_3 , яка належить їй, ОСОБА_10 (т. 2, а.к.п. 12).

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.02.2018 року було внесено відомості до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_10 про вчинення ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, номер кримінального провадження: 0000043( т.2 а.к.п. 11).

Відповідно до постанови начальника Славутицького відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 про виділення матеріалів досудового розслідування від 28.02.2018 року, матеріали досудового розслідування № 0000010 від 12.01.2018 року за ч.1 ст.194 КК України виділено для приєднання до матеріалів кримінального провадження № 0000043 від 28.02.2018 року, а саме наступні документи в оригіналах: протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 від 19.02.2018 року; протокол огляду місця події від 12.01.2018 року з ілюстративною таблицею; копії документів на житло; протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 26.02.2018 року; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 14.01.2018 року; протокол допиту свідка ОСОБА_28 від 13.01.2018 року (т. 2, а. к.п. 13-14).

Згідно протоколу огляду місця події від 12 січня 2018 року та ілюстративної таблиці до нього було оглянуто вхідні двері квартири АДРЕСА_3 . Оглядом дверей встановлено, що зазначені двері металеві, темно-коричневого кольору, правий верхній кут дверей відігнуто в напрямку відкривання під кутом 35 градусів, по лінії перегину наявна деформація металу. Оглядове вічко в дверях відсутнє, виявлено деформацію накладних металевих пластин замка дверей, ручки замка. Ручки замка вхідних дверей із зовнішнього та внутрішнього боку відсутні. Виявлено деформацію металу по лінії кріплення дверей до дверної коробки посередині. Оглядом замка встановлено, що ригель замка перебуває у зачиненому положенні, однак на момент огляду двері відчинені. Оглядом дверної коробки виявлено деформацію металу в місці розташування дверного замка, а саме отвору потрапляння ригеля під час зачинення замка (т.1 а.к.п. 189-193).

Факт пошкодження вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 підтверджено і на фотознімках, наданих потерпілою( т.2 а.к.п. 15-18).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.10.2013 року серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області, квартира АДРЕСА_3 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_55 (т.1 а.к.п. 197).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 12264090 від 05.11.2013 року право спільної часткової власності ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_56 на об`єкт нерухомості: квартира АДРЕСА_3 зареєстроване 29.10.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за номером 15( т.1 а.к.п. 198-200).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 з технічною характеристикою та планом квартири вказана квартира є однокімнатною та знаходиться на першому поверсі будинку( т.1 а.к.п. 203).

Вказані копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, технічного паспорту з технічною характеристикою та планом квартири оглянуті згідно протоколу огляду предмету від 17.03.2018 року та постановою старшого слідчого від 17.03.2018 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання визнані речовими доказами і залишені на зберігання в матеріалах даного кримінального провадження( т.1 а.к. п. 194-196, 204).

За змістом копії виконавчого листа справа № 377/866/17, провадження № 2/377/370/17, виданого Славутицьким міським судом Київської області 11 січня 2018 року, 20 грудня 2017 року суд, розглянув справу за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_20 , треті особи: орган опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області, Служба у справах сім`ї та дітей виконкому Славутицької міської ради Київської області, про відібрання дитини, вирішив відібрати дитину ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у її матері ОСОБА_20 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , без позбавлення її батьківських прав. Передати дитину ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для проживання з її батьком, ОСОБА_12 . Допущено негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини і передачі її на виховання батьку ОСОБА_12 (т.1 а.к.п. 210).

Згідно копії заяви від 09.01.2018 року ОСОБА_12 11 січня 2018 року звернувся до Славутицького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 377/866/17 від 20.12.2017 року щодо негайного виконання рішення суду в частині відібрання ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і передачі її йому на виховання( т.1 а.к.п. 208).

Заявою від 11.01.2018 року ОСОБА_12 повідомив Славутицький міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про те, що його дитина ОСОБА_19 знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ( т.1 а.к.п. 209).

Згідно копії постанови в.о. начальника Славутицького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про відкриття виконавчого провадження 12 січня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 55515049 на підставі вищевказаного виконавчого листа ( т.1 а.к.п. 211-212).

Відповідно до копії акту державного виконавця від 12 січня 2018 року, складеного виконуючим обов`язки начальника Славутицького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області ОСОБА_14 при примусовому виконанні виконавчого листа № 377/866/17, виданого 11 січня 2018 року Славутицьким міським судом Київської області про відібрання дитини ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у її матері ОСОБА_20 , без позбавлення батьківських прав та щодо передачі дитини ОСОБА_22 для проживання з її батьком ОСОБА_12 за участю понятих: ОСОБА_18 , ОСОБА_27 у присутності стягувача ОСОБА_12 , за участю начальника Служби у справах сім`ї та дітей виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області ОСОБА_15 , директора Центру соціальних служб ОСОБА_26 встановлено, що при виході за адресою: АДРЕСА_5 дитини ОСОБА_19 не було знайдено, двері до квартири були зачинені, на багаторазові дзвінки в квартиру двері ніхто не відчинив. Стягувач ОСОБА_12 неодноразово телефонував ОСОБА_10 , ОСОБА_57 для того, щоб вони віддали дитину( т.1 а.к.п.213).

Заявою від 17.01.2018 року ОСОБА_12 повідомив в.о. начальника Славутицького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про те, що він відібрав свою дочку ОСОБА_19 та вона на даний час проживає разом з ним ( т.1 а.к.п.214).

Вказані копія заяви ОСОБА_12 про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2018 року, копія заяви ОСОБА_12 від 11.01.2018 року про місце перебування дитини, копія виконавчого листа Славутицького міського суду Київської області у справі № 377/866/17, провадження № 2/377/370/17 від 20.12.2017 року, копія постанови про відкриття виконавчого провадження №55515049 від 12.01.2018 року, копія акту державного виконавця, копія заяви ОСОБА_12 від 12.01.2018 року про відібрання дитини згідно рішення суду оглянуто згідно протоколу огляду предмету від 29.03.2018 року та постановою старшого слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 29 березня 2018 року визнано речовими доказам та залишено на зберігання в матеріалах кримінального провадження ( т.1 а.к.п. 205-207, 215-216).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої 28 серпня 2018 року управлінням адміністративних послуг виконкому Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_19 , дочка обвинуваченого, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ( т.1 а.к.п. 79).

Наданий потерпілою фотознімок смс - повідомлення з номеру мобільного телефону НОМЕР_2 ( т.2 а.к.п.19) суд вважає неналежним доказом відповідно до ст. 85 КПК України, оскільки з даного фотознімку неможливо встановити на який номер мобільного телефону відправлено смс-повідомлення.

Оцінюючи всі зазначені фактичні дані в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, поза розумним сумнівом.

При цьому суд вважає, що про наявність у обвинуваченого прямого умислу на незаконне проникнення до квартири потерпілої переконливо свідчать показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , із змісту яких вбачається, що ОСОБА_12 усвідомлював порушення ним недоторканості житла потерпілої ОСОБА_10 , оскільки підтвердив в судовому засіданні, що дозволу на вхід до квартири потерпілої не отримував від неї та інших співвласників, проте бажав вчиняти такі дії.
Знайшла в судовому засіданні підтвердження і об`єктивна сторона інкримінованого злочину, оскільки ОСОБА_12 незаконно проти волі власників житла проник до квартири за адресою: АДРЕСА_5 шляхом злому вхідних дверей до вказаної квартири.
Твердження захисника обвинуваченого про те, що показання свідків сторони обвинувачення щодо місця складання ОСОБА_14 акту державного виконавця та опису предмета, за допомогою якого зламував обвинувачений вхідні двері квартири потерпілої, є суперечливими, не відповідають дійсності.

Так, як свідок ОСОБА_14 , так і свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_26 в судовому засіданні показали, що акт державного виконавця складався в під`їзді будинку, де знаходиться квартира потерпілої. Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_28 , ОСОБА_21 , описуючи предмет, за допомогою якого зламував вхідні двері обвинувачений, зазначали, що це був металевий предмет, схожий на лом. Проте, що предмет, яким зламував двері обвинувачений, схожий був на металеве монтування, повідомила в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 .. Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_28 також в судовому засіданні показали, що через отвір, який утворився внаслідок злому вхідних дверей ОСОБА_12 , вони бачили в його руках металевий предмет, схожий на лом. Таким чином, всі свідки сторони обвинувачення показали, що предмет, яким обвинувачений зламував вхідні двері квартири потерпілої, був металевим, схожим на лом чи монтування. Оскільки металеве автомобільне монтування для шиномонтажу, зовні схоже на лом, і назва цього предмету залежить від суб`єктивного сприйняття його оточуючими, то суд не вбачає відмінностей у показаннях цих свідків щодо предмета, за допомогою якого зламував вхідні двері до квартири потерпілої обвинувачений, і того предмета, що зазначений в обвинувальному акті.

Незначні розбіжності у показаннях свідків сторони обвинувачення щодо способу прибуття до під`їзду потерпілої, не є істотними і не ставлять під сумнів сам факт вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину.
Показання свідків сторони захисту ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 є суперечливими як між собою, так і з показаннями обвинуваченого щодо місця складання ОСОБА_14 акту державного виконавця, місця знаходження свідків сторони обвинувачення ОСОБА_15 , ОСОБА_26 під час вчинення обвинуваченим неправомірних дій, направлених до проникнення в житло потерпілої, осіб, які заходили до квартири потерпілої після проникнення в неї обвинуваченого.
При цьому свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_14 в судовому засіданні показали, що вони знаходились в під`їзді і безпосередньо бачили як обвинувачений зламував двері, не дивлячись на їх зауваження щодо неправомірності його дій.
Враховуючи, що показання свідків сторони захисту спростовані показаннями свідків сторони обвинувачення ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , які є достовірними і узгодженими між собою, то показання цих свідків до уваги судом не приймаються, оскільки як доказ можна використовувати об`єктивні, чіткі, несуперечливі показання свідків для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Доводи захисника про те, що малолітній дочці обвинуваченого загрожувала небезпека, тому обвинувачений зайшов до квартири потерпілої без її дозволу, щоб забрати дитину, є не підтвердженими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Показання обвинуваченого, в яких він заперечує свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, і які також спростовані показаннями свідків сторони обвинувачення і дослідженими доказами, суд розцінює як спробу уникнути передбаченої законом відповідальності.

Причини обмовляння обвинуваченого свідками: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 в судовому засіданні не встановлені.

Доводи захисника про те, що прокурором не було допитано ОСОБА_27 як свідка, оскільки він був понятим при проведенні виконавчої дії і зазначений в акті державного виконавця, не свідчить про неповноту досудового розслідування та судового розгляду, оскільки прокурор відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, вирішує чи достатньо зібраних доказів для прийняття відповідного процесуального рішення.

ОСОБА_27 , який зазначений понятим в акті державного виконавця від 12.01.2018 року, не був заявлений прокурором як свідок сторони обвинувачення. Про його допит не заявляла клопотання і сторона захисту під час судового розгляду кримінального провадження.

Твердження захисника про те, що фотознімки пошкоджених дверей, які надані потерпілою, є неналежними і недопустимими доказами, суд до уваги не приймає, виходячи з такого.
Відповідно до ч.1 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Таким чином, потерпілий наділений правом збирати докази.
Подання в судовому засіданні фотознімків пошкоджених дверей було здійснено після відкриття їх стороні обвинувачення та стороні захисту, що ними не заперечувалося в судовому засіданні. Пошкодження на вхідних дверях до квартири, які зображені на вказаних фотознімках, відповідають опису тих пошкоджень, які зазначені в протоколі огляду місця події від 12 січня 2018 року і не суперечать фототаблиці, яка є додатком до нього.
Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що порушення права на захист під час відкриття матеріалів досудового розслідування, вплинуло на належність та допустимість доказів, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Так, в зв`язку з тим, що ОСОБА_12 та його захисник під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_58 не з`являлись до старшого слідчого для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, то старший слідчий СВ Славутицького ВП звернулась із клопотанням до слідчого судді Славутицького міського суду Київської області про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами даного кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_12 та його захиснику до 16.04.2018 року( т.1 а.к.п.181-183, т.2 а.к.п. 1-5).
Ухвалою слідчого судді від 12.04.2018 року клопотання старшого слідчого було задоволено та встановлено підозрюваному ОСОБА_12 і його захиснику строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № 0000043 до 16.04.2018 року( т.1 а.к.п. 184).
Відповідно до ч.10 ст. 290 КПК України сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких надано доступ. У разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких їм надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.
Таким чином, після спливу строку, встановленого ухвалою слідчого суді від 12.04.2018 року для ознайомлення з матеріалами, сторона захисту вважається такою, що реалізувала своє право на захист.
Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_12 та його захисник не скористалися даним правом, то обвинувальний акт 03 липня 2018 року був направлений до суду.
05 липня 2018 року після того, як обвинувальний акт був направлений до суду, ОСОБА_12 в приміщенні Славутицького відділу Броварської місцевої прокуратури був ознайомлений з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № 0000043, що підтверджено протоколом про надання доступу до матеріалів(додаткових матеріалів) досудового розслідування від 05.07.2018 року та описом матеріалів кримінального провадження № 0000043, які були надані для ознайомлення ( т.1 а.к.п. 185-188).
Як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів(додаткових матеріалів) досудового розслідування від 05.07.2018 року обвинувачений ознайомився з матеріалами досудового розслідування в присутності захисника ОСОБА_59 .. Проте, в судовому засіданні з пояснень прокурора та обвинуваченого ОСОБА_12 встановлено, що ознайомлення з матеріалами досудового розслідування ОСОБА_12 було проведено не в присутності захисника ОСОБА_60 , а в присутності іншої особи, який представився захисником ОСОБА_61 .. При цьому, обвинувачений при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування сфотографував документи і мав можливість разом із захисником ОСОБА_13 , який приймав участь під час розгляду кримінального провадження в суді згідно договорів про надання правової допомоги від 25 липня 2018 року та 01 серпня 2018 року, підготуватися до судового розгляду.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_13 пояснив, що обвинуваченим йому було надані копії матеріалів кримінального провадження, яких йому було достатньо для здійснення повноцінного захисту обвинуваченого.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що ознайомлення в приміщенні прокуратури обвинуваченого з матеріалами кримінального провадження після спливу строку, встановленого ухвалою слідчого суді від 12.04.2018 року і після того, як обвинувальний акт надійшов до суду, без захисника, не вплинуло на реалізацію його права на захист, оскільки у обвинуваченого, який сфотографував документи і надав їх копії захиснику, та його захисника була можливість підготуватися до судового розгляду.
Інші доводи захисника та обвинуваченого не ґрунтуються на досліджених доказах і не спростовують обвинувачення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_12 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст.162 КК України за ознаками незаконного проникнення до житла, наявність яких підтверджена у судовому засіданні.
Призначаючи обвинуваченому покарання відповідно до загальних засад призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд бере до уваги, що він вчинив злочин, який згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Обвинувачений має постійне місце проживання та за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце роботи, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога ДЗ «СМСЧ № 5 МОЗ України» не перебуває, раніше не судимий.
Також при призначення покарання суд враховує досудову доповідь, підготовлену Славутицьким міським сектором з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ( т.1 а.к.п. 73-77).

Як вбачається із досудової доповіді, ОСОБА_12 характеризується позитивно за місцем роботи, до адміністративної відповідальності не притягувався, проте надходили до Славутицького ВП заяви та звернення від колишньої дружини ОСОБА_20 та провідного спеціаліста підрозділу щодо опіки та піклування служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради щодо неправомірної поведінки обвинуваченого. Відповідно до інформації, наданої медико-санітарною частиною, ОСОБА_12 психічних захворювань немає, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Під час бесіди з обвинуваченим стало відомо, що він не кається в скоєному правопорушенні, вважає, що нічого протизаконного не вчинив, діяв в інтересах дочки. Беручи до уваги, інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, Славутицький міський сектор з питань пробації вважає, що виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню нових повторних правопорушень.

Беручи до уваги обставини злочину, ступінь тяжкості злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, досудову доповідь, підготовлену Славутицьким міським сектором з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Потерпілою ОСОБА_10 подано цивільний позов до ОСОБА_12 , в якому вона просить стягнути з ОСОБА_12 на її користь матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в сумі 3629,2 гривень, моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в сумі 5000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 12000 гривень та витрати по оплаті судового збору в сумі 1762 гривні( т.1 а.к.п. 62-66).

Цивільний позов обґрунтований тим, що своїми протиправними діями ОСОБА_12 спричинив потерпілій матеріальні збитки в розмірі 3629, 2 гривень, які виразились у затратах, понесених нею для встановлення вхідних дверей, що були пошкоджені в результаті дій обвинуваченого. Крім того, внаслідок злочину потерпілій було спричинено моральну шкоду, яка була виражена у душевних стражданнях, пов`язаних зі стресом, спричиненим діями обвинуваченого, порушенням життєвих зв`язків, звичайного життєвого укладу, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, постійному страху та почутті незахищеності у власній домівці. Виходячи із характеру та глибини душевних страждань вона оцінила розмір моральної шкоди в сумі 5000 гривень.

В судовому засіданні потерпіла позов підтримала та просила задовольнити, обвинувачений позов не визнав.

Суд вважає, що цивільний позов потерпілої підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
За змістом ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1).

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2).

Як зазначено у ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Вина ОСОБА_12 у заподіянні майнової шкоди ОСОБА_10 , підтверджена доказами, дослідженими у даному кримінальному провадженні.

На підтвердження майнової шкоди у виді витрат, пов`язаних із встановленням нових вхідних дверей через їх пошкодження обвинуваченим, суду надано нефіскальний чек магазину «Арго» від 13.01.2018 року, відповідно до якого вартість вхідних дверей становить 3614 гривень, а також товарний чек магазину «Майстер» від 13.01.2018 року на ім`я ОСОБА_62 , відповідно до якого вартість анкера з гайкою становить 25,20 гривень (т.1 а.к.п. 66).

Враховуючи, що покупцем анкера з гайкою на суму 25,20 гривень вказано ОСОБА_62 , а не потерпілу, і відсутні докази того, що анкер з гайкою використовувався при встановленні вхідних дверей в квартиру потерпілої, то суд визнає цей доказ неналежним доказом, і вважає правильним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої майнову шкоду в сумі 3614 гривень, оскільки обвинуваченим, як цивільним відповідачем, не спростовано факт придбання потерпілою вхідних дверей на зазначену суму .

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначення поняття моральної шкоди та способи її відшкодування і визначення розміру наведені у статті 23 ЦК України.

Згідно пункту 3 частини 2 цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з орієнтирами, відображеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 25 травня 2001 року та 27 лютого 2009 року), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру злочину, вчиненого ОСОБА_12 , ступеню його вини, глибини душевних страждань потерпілої ОСОБА_10 , враховує вимоги розумності і справедливості, виходячи з чого вважає обґрунтованим розмір відшкодування моральної шкоди на суму 2000 гривень.

На підставі викладеного, суд вважає правильним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача спричинену майнову шкоду в сумі 3614 гривень та на відшкодування моральної шкоди - 2000 гривень.

Згідно з ч.1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
За правилом ч.2 ст.120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як зазначено у позовній заяві, потерпілою понесені витрати на правову допомогу в сумі 12000 гривень.

В судовому засіданні встановлено, що адвокат ОСОБА_11 надавав потерпілій ОСОБА_10 правову допомогу в даному кримінальному провадженні на підставі договору про надання правової допомоги від 05 травня 2018 року та додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 05 травня 2018 року( т.1 а.к.п. 31-34).

Відповідно до додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 05 травня 2018 року гонорар за надання правової допомоги складає 12000 гривень. Оплата витрат потерпілою ОСОБА_10 за надання їй правової допомоги адвокатом ОСОБА_11 згідно вказаного договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до договору про надання правової допомоги підтверджено квитанцією від 05.05.2018 року на суму 12000 гривень( т.1 а.к.п. 65).

З обвинуваченого на користь потерпілої підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника, пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступного розрахунку: ( 3614 грн. +2000 грн.) х 100: 8629,2 грн. = 65,06 % (відсоток розміру задоволеного позову); 12000 грн. х 65,06 :100 = 7807,7 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Згідно з пунктом 6 частини 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Виходячи з наведеного, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення незалежно від об`єкту посягань.
Враховуючи, що потерпіла сплатила судовий збір при поданні позовної заяви, але фактично було звільнена від його сплати, то вказана сума судового збору не підлягає стягненню з обвинуваченого на її користь, а повертається за її клопотанням відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

За правилами ст.100 КПК України речові докази: копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 ; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 з технічною характеристикою та планом квартири; копія витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, які відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.03.2018 року зберігаються в матеріалах кримінального провадження №0000043, та копія заяви ОСОБА_12 про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2018 року, копія заяви ОСОБА_12 до Славутицького МВ ДВС ГТУЮ в Київській області про відібрання дитини від 11.01.2018 року, копія виконавчого листа Славутицького міського суду Київської області у справі № 377/866/17, провадження № 2/377/370/17 від 20.12.2017 року, копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 55515049 від 12.01.2018 року, копія акту державного виконавця, копія заяви ОСОБА_12 до Славутицького МВ ДВС ГТУЮ в Київській області від 17.01.2018 року про відібрання дитини згідно рішення суду, які відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 29.03.2018 року зберігаються у матеріалах кримінального провадження № 0000043, необхідно залишити на зберігання у матеріалах даного кримінального провадження.

Підстав для застосування запобіжного заходу до обвинуваченого до набрання вироком законної сили не вбачається.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-375 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1190 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 на відшкодування майнової шкоди 3614 гривень та на відшкодування моральної шкоди 2000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 судові витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника, в сумі 7807 гривень 70 копійок.

Речові докази копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 ; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 з технічною характеристикою та планом квартири; копія витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, які відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.03.2018 року зберігаються в матеріалах кримінального провадження №0000043, та копія заяви ОСОБА_12 про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2018 року, копія заяви ОСОБА_12 до Славутицького МВ ДВС ГТУЮ в Київській області про відібрання дитини від 11.01.2018 року, копія виконавчого листа Славутицького міського суду Київської області у справі № 377/866/17, провадження № 2/377/370/17 від 20.12.2017 року, копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 55515049 від 12.01.2018 року, копія акту державного виконавця, копія заяви ОСОБА_12 до Славутицького МВ ДВС ГТУЮ в Київській області від 17.01.2018 року про відібрання дитини згідно рішення суду, які відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 29.03.2018 року зберігаються у матеріалах кримінального провадження № 0000043, залишити на зберігання у матеріалах даного кримінального провадження

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1