Справа№ 340/594/17
Судове провадження № 1-кп/340/6/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2019 року смт Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Верховина Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.08.2016 за №0000156, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області, громадянки України, з вищою освітою, працюючої на посаді бухгалтера відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації, розлученої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимої; зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3,5 ст.27, ч.1 ст.122, ч.2 ст.304 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

обвинувачена ОСОБА_5 , 16.08.2016 приблизно о 15.00 год., прибувши до господарства за місцем проживання ОСОБА_4 , розташованого в присілку Слупійка, смт Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області, за попередньою змовою в групі з іншими особами, матеріали щодо яких органом досудового розслідування виділені в окреме провадження та не встановлено, шляхом керування діями цих осіб під час вчинення злочину, маючи умисел на протиправне заподіяння тілесного ушкодження на ґрунті неприязних відносин, організувала завдання виконавцями злочину потерпілій ОСОБА_4 декілька ударів кулаками рук, ногами та палицями в різні ділянки тіла внаслідок чого їй спричинила закритий перелом п`ятої плюснової кістки лівої стопи без зміщення уламків, який відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент його спричинення, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також синці в ділянках орбіти, обличчя зліва та грудної клітки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, вчинила злочин, передбачений ч.3 ст.27, ч.1 ст.122 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена вину у вчиненому визнала частково, суду показала, що із ОСОБА_4 у них неприязні відносини з 2013 року через те, що остання проживає із її бувшим чоловіком. В 2016 році їхні відносини різко погіршилися, у конфлікт між ними стали залучати різні державні інституції, неодноразово потерпіла на неї писала різні беззмістовні заяви в правоохоронні органи, спільно із її бувшим чоловіком створювали їй неприємності розповсюджуючи наклепи серед знайомих та за місцем праці.

Так, 16.08.2016 приблизно о 11.00 год. до неї до дому прийшла сестра ОСОБА_9 , яка повідомила, що її бувший чоловік приходив за місцем її праці, шукав її, обзивав в присутності співробітників нецензурними словами. Внаслідок цього, вона була сильно знервована, а тому вирішила взяти дітей та піти до лісу позбирати гриби. Однак, на узліссі вони зустріли потерпілу ОСОБА_4 , яка йшла із двома собаками без повідка, які в свою чергу стали гарчати до них та кидатися. Вона попросила ОСОБА_4 , забрати собак, а коли та не реагувала, стала разом із сином ОСОБА_10 їх відганяти. При цьому, менший син ОСОБА_11 залишався осторонь. Син ОСОБА_12 мав в руках дрючок і вони стали наближатися до потерпілої, в цей час остання стала втікати, однак зірвалася з обриву та побилася. Після цього, вона з сином спустилися до потерпілої та стали наносити їй удари по тілу руками та ногами. Особисто вона руками не била, а бив її син. Після цього на місце події стали підходити люди і вони пішли звідти. При цьому вказала, що вона сина не просила бити потерпілу, про це вони не домовлялися, але умисел на побиття виник спільно раптово внаслідок неприязних відносин, які існували до того та після того, як її випадково зустріли. Після цих подій вона намагалася мирно врегулювати конфлікт, однак потерпіла не бажає примиритися.

Не зважаючи на частковість визнання вини, її вина у вчиненому підтверджується наступними доказами.

Показами потерпілої ОСОБА_4 , яка суду показала, що 16.08.2016 вона перебувала за своїм місцем проживання, що розташоване в присілку Слупійка, смт Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області. В цей час до неї в подвір`я зайшли дві жінки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які стали розпитувати за можливість придбання у неї великої рогатої худоби. Пояснивши їм, що на продаж худоби не має, скерувала їх до сусідів, що жили вище з метою з`ясування цих обставин. Коли жінки пішли, через 5 хвилин, до неї на подвір`я забігло двоє осіб в масках та з бітами. Вказати, хто це був вона не може, оскільки лиць не бачила, однак по їхній статурі вона зрозуміла, що це підлітки чоловічої статі. Хлопці стали наносити їй удари бітами по ногах, внаслідок чого вона впала, після чого за ноги її стягнули ближче до лісу, куди прибігла ОСОБА_13 , і де вони всі разом продовжували її побиття по голові, тілі та інших частинах тіла. На місці події були ще якісь люди, але хто конкретно і чи вони наносили їй удари, згадати не може. Ствердила, що ОСОБА_5 на місці події вона не бачила, але здогадувалася, що її побиття організувала саме обвинувачена внаслідок неприязних стосунків, що існували тривалий період між ними. Завершивши її побиття, її залишили лежати на місці події, звідки вона через 15 хв спромоглася добратися до дому, подзвонити матері та викликати карету швидкої медичної допомоги. Вказала, що дійсно після цих подій ОСОБА_13 просила у неї вибачення, вони примирилися, а тому щодо неї вона відмовилася підтримувати обвинувачення. Крім цього вказала, відмовилася підтримувати обвинувачення щодо дітей обвинуваченої, оскільки впевнено сказати, що була побита саме ними не може, в ході досудового розслідування впізнання не проводилося. В той же час, з обвинуваченою ОСОБА_5 вони не примирилися, остання їй постійно погрожує, а тому вона підтримує кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення і просить обвинувачену притягнути до кримінальної відповідальності.

Показами свідка ОСОБА_13 , яка суду показала, що 16.08.2016 вона прийшла за місцем проживання ОСОБА_5 допомогти складати сіно. Згодом, на пропозицію ОСОБА_5 вона разом з нею, а також ОСОБА_14 , сином ОСОБА_5 поїхали на таксі бити потерпілу ОСОБА_4 за її місцем проживання. Приїхавши на місце, вони вийшли із таксі на деякій відстані від місця проживання потерпілої. Після цього, вона та ОСОБА_15 , за вказівкою ОСОБА_5 пішли дізнатися, чи є потерпіла вдома, а обвинувачена залишилися на певній відстані спостерігати за ними. З цією метою, побачивши ОСОБА_4 на подвір`ї, вони стали розпитувати її, чи не продає вона велику рогату худобу, а потім за її рекомендацією пішли до інших сусідів. Коли вони перебували в цих сусідів, почула крики ОСОБА_4 . Вони побігли на крик та побачили, як ОСОБА_4 неподалік її господарства б`ють двоє осіб в чорних костюмах та масках. Побачивши бійку вона втекла з місця події, відсиділася в толоці, потім викликала таксі, зустрілася з ОСОБА_5 та іншими особами, і всі разом поїхали на таксі до дому. При цьому вказала, що точно вказати, хто наносив удари потерпілій не може, оскільки особи були в чорних костюмах та масках, і безпосередньо ОСОБА_5 вона не бачила. Однак вважає, що цими особами в масках могли бути обвинувачена та її син, оскільки в схожому одязі їхали з нею туди і назад в таксі, по структурі нападників їй здається, що це були чоловік та жінка. Крім цього, всі вони туди їхали з метою побити потерпілу на пропозицію ОСОБА_5 .

Показами свідка ОСОБА_14 , яка суду показала, що наприкінці літа 2016 року її запросила ОСОБА_5 до себе до дому допомогти по господарству. Там були її сини, а також ОСОБА_13 . Вони погромадили сіно, дорослі розпивали спиртні напої, а тому події, що в подальшому розгорталися вона не добре пригадує. Однак вказала, що дійсно спільно з ОСОБА_13 , ОСОБА_5 та її синами вони їздили на таксі, оскільки вона шукала корову, а ОСОБА_5 збиралася йти із синами до лісу по гриби. Таксі зупинилося неподалік місця проживання ОСОБА_4 , а тому вона із ОСОБА_13 пішла спочатку до неї розпитуватися, чи та не продає корову, а ОСОБА_5 звідти мала йти до лісу по гриби. Однак при зустрічі ОСОБА_4 повідомила її про те, що корови на продаж немає та відіслала до своїх сусідів. В цих сусідів вона оглядала велику рогату худобу, коли почула крики. Побігши на крики, вона побачила, як двоє осіб били потерпілу ОСОБА_4 , а та лежала побита біля огорожі. При цьому вказала, що впізнати цих осіб вона не може, оскільки одна особа була в масці, а іншу вона бачила виключно зі спини. Обидві особи були в шортах і футболках темного кольору, однак пригадати в чому були одягнуті сини обвинуваченої, коли їхали в таксі, не може. В той же час ствердила, що обвинувачену на місці побиття не бачила. Налякавшись побаченого вона стала кричати, щоб припинили бити та почала втікати прийшовши до себе біля річки. Потім туди до неї прийшла ОСОБА_13 . Через 30-60 хв після бійки хтось викликав таксі, вони зустрілися із ОСОБА_5 та її синами та поїхали до дому.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.08.2016 о 16.30 (а.с.104-105) згідно з якою потерпіла ОСОБА_4 заявила про вчинення щодо неї кримінального правопорушення 16.08.2016 приблизно о 15.00 год. на території свого господарства в присілку Слупійка, смт Верховина, Верховинського району, шляхом нанесення їй тілесних ушкоджень у вигляді множинних саден та синців по тілу та голові, перелому стопи лівої ноги.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 17.10.2017 та фототаблицею до нього (а.с.106-111) проведеного неподалік господарства ОСОБА_4 в присілку Слупійка, смт Верховина, Верховинського району, в ході якого потерпіла ОСОБА_4 в присутності понятих показала та розказала про обставини скоєного злочину, зокрема, що коли вона перебувала в себе в господарстві 16.08.2016, туди зайшли двоє неповнолітніх хлопців, приблизного віку 15-16 років, з дерев`яними палицями (битами) з чорними шапками на обличчі та стали їй наносити удари в область голови, грудей та ніг заподіюючи тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих ушкоджень вона втратила свідомість, а коли прийшла до себе, її били інші жінки. Потім її припинили бити та учасники побиття залишили місце події.

Висновком судово-медичної експертизи №211, розпочатої 06.12.2016 та завершеної 05.01.2017, згідно з яким у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження: рани верхньої та нижньої губи, що викликало необхідність проведення оперативного втручання: первинна хірургічна обробка ран, накладання швів на рани (протокол оперативного втручання №56 від 16.08.2016 Верховинська центральна районна лікарня), синці в ділянках орбіт, обличчя зліва та грудної клітки, які могли бути спричинені до моменту звернення за медичною допомогою. В зв`язку із відсутністю опису морфологічної характеристики ран (краї, кінці, стінки, форма та глибина ран) та термінами їх заживлення встановити характер, механізм спричинення та ступінь тяжкості даних ушкоджень немає можливості. Інші тілесні ушкодження спричинені від дії твердих тупих предметів якими могли бути кулаки рук, носки взуття або інші тверді тупі предмети і відносяться до легких тілесних ушкоджень. В зв`язку із неповним наданням медичної документації встановити наявність, характер інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 немає можливості.

Висновком додаткової судово-медичної експертизи №39/211/16, розпочатої 29.03.2017 та завершеної 28.04.2017 (а.с.112-114) у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження: закритий перелом п`ятої плюснової кістки лівої стопи без зміщення уламків, рани верхньої та нижньої губи, що викликало необхідність проведення оперативного втручання: первинна хірургічна обробка ран, накладання швів на рани (протокол оперативного втручання №56 від 16.08.2016 Верховинська центральна районна лікарня), синці в ділянках орбіт, обличчя зліва та грудної клітки, які могли бути спричинені до моменту звернення за медичною допомогою. В зв`язку із відсутністю опису морфологічної характеристики ран (краї, кінці, стінки, форма та глибина ран) та термінами їх заживлення встановити характер, механізм спричинення та ступінь тяжкості даних ушкоджень немає можливості. Тілесне ушкодження: закритий перелом п`ятої плюснової кістки лівої стопи без зміщення уламків відноситься до середнього ступеня тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент їх спричинення. Інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження (за виключенням ран) спричинені від ударної дії твердих тупих предметів, якими могли бути як кулаки рук, носки взуття або інших твердих тупих предметів. Беручи до уваги характер тілесних ушкоджень, малоймовірно, що дані тілесні ушкодження могли бути спричинені внаслідок падіння на площині та ударів до твердих тупих предметів. В зв`язку із тим, що в наданій медичній документації не вказані розміри, локалізація тілесних ушкоджень, тому встановити кількість ударів та розташування підекспертної, в момент спричиненні їй тілесних ушкоджень немає можливості.

Таким чином винуватість обвинуваченої у скоєному є доведена повністю.

При цьому, судом критично оцінюються покази обвинуваченої щодо її версії подій скоєного злочину, і такі спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами виходячи з наступного.

Зокрема, незважаючи на розбіжність у показаннях потерпілої та свідків, проте обставини на які посилається обвинувачена щодо наявності собак, а також, що потерпіла втікаючи зірвалася та впала з обриву, не знайшли свого підтвердження. Як потерпіла, так і свідки підтвердили обставини умисного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 за допомогою рук, ніг, інших твердих предметів. Також висновком додаткової судово-медичної експертизи спростовуються доводи обвинуваченої щодо можливості отримання зазначених тілесних ушкоджень потерпілою внаслідок її падіння з висоти.

Суд вважає доведеною роль обвинуваченої, як організатора скоєного злочину, і в цій частині її показання щодо її ролі виконавця в групі без попередньої змови також є спростованими виходячи із наступного.

Як вказала потерпіла та свідки, на місці події ОСОБА_5 вони не бачили, були дві особи в масках та темних костюмах, які ніхто із допитаних судом учасників подій не опізнав.

При цьому, показання ОСОБА_16 про те, що одним із виконавців нанесення тілесних ушкоджень потерпілій могла бути ОСОБА_5 дані в ході проведення слідчої дії слідчого експерименту, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. В той же час в ході судового розгляду потерпіла категорично ствердила, що ОСОБА_5 участі в її побитті не брала, в той день вона її взагалі не бачила.

Разом з тим, як свідок ОСОБА_14 , так і ОСОБА_13 суду показали, що на місце події вони приїхали з ОСОБА_5 з певною метою. Зокрема свідок ОСОБА_13 суду показала, що саме ОСОБА_5 запропонувала нанести тілесні ушкодження ОСОБА_4 та після прибуття на місце події безпосередньо керувала діями учасників, зокрема на неї та ОСОБА_14 поклала обов`язок встановити місце перебування потерпілої. Після цього, двоє невідомих їм осіб наносили в масках удари потерпілій, а після завершення побиття, вони разом з ОСОБА_5 поїхали з місця події.

За таких обставин слід дійти висновку про те, що ОСОБА_5 безпосередньо участі у скоєнні злочину відносно ОСОБА_4 в якості виконавця злочину не брала. В той же час доведено, що саме вона попередньо домовившись, спонукала інших осіб на взяття участі в групі осіб у побитті потерпілої, привезла їх саме з цією метою на таксі за місцем проживання останньої, розподіляла роль учасників подій, в тому числі скерувавши частину осіб для перевірки наявності потерпілої вдома, а після цього перебувала поряд з помешканням потерпілої до закінчення її побиття, та після скоєного злочину залишила місце події на таксі разом з іншими учасниками. При цьому, будучи запрошеними на місце скоєння злочину з метою скоєння такого та будучи обізнаними зі своєю роллю, в той же час ОСОБА_13 та ОСОБА_14 своїми показаннями фактично підтвердили факт, що не були обізнані з роллю у скоєнні злочину іншими учасниками, зокрема про те хто і в який спосіб має здійснювати безпосередні активні дії з нанесення тілесних ушкоджень.

А тому суд переконаний, що саме обвинувачена не беручи безпосередньої участі у виконанні об`єктивної сторони злочину спрямовувала зусилля інших співучасників на її безпосереднє виконання координуючи дії співучасників (їх розстановкою на місці вчинення злочину, визначення послідовності вчинення злочинних дій, форми і порядку зв`язку між співучасниками під час їх вчинення), а тому її дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст.27, ч.1 ст.122 КК України, оскільки вона умисно, 16.08.2016 приблизно о 15.00 год., за попередньою змовою в групі з іншими особами, матеріали щодо яких органом досудового розслідування виділені в окреме провадження та не встановлено, шляхом керування діями цих осіб під час вчинення злочину, організувала завдання виконавцями злочину потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент його спричинення, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також легкі тілесні ушкодження.

Одночасно, суд вважає за необхідне виключити із кваліфікації обвинувачення за ч.5 ст.27 КК України, щодо вчинення злочину ОСОБА_5 , як пособником, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході дослідження доказів. Крім цього, в обвинувальному акті окрім посилання на ч.5 ст.27 КК України, жодних обґрунтувань в чому полягали такі дії ОСОБА_5 не наведено. В той же час в ході судового розгляду належними та допустимими доказами доведено участь ОСОБА_5 у скоєнні злочину в якості організатора, що на переконання суду виключає її співучасть у цьому ж злочині в якості пособника.

Крім цього, суд враховує, що стороною обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.304 КК України, зокрема у втягненні малолітніх синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у злочинну діяльність, а саме, що вона перебуваючи в неприязних відносинах із ОСОБА_4 , на ґрунті ревнощів та переслідуючи мету спричинення останній тілесних ушкоджень вступила в попередню злочинну змову для цієї мети із своїми малолітніми синами ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи після цього з метою доведення вказаного злочинного умислу до кінця, 16.08.2016 біля 15.00 год. прийшла із своїми синами до господарства за місцем проживання ОСОБА_4 , розташованого в присілку Слупійка, смт Верховина, Верховинського району, Івано-Франківської області, де діючи умисно групою осіб й усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_5 , неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під її керівництвом, завдали ударів кулаками рук, ногами та палицями в різні ділянки тіла ОСОБА_4 чим спричинили їй тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому п`ятої плюснової кістки лівої стопи без зміщення уламків, синців в ділянках орбіти, обличчя зліва та грудної клітки, з яких закритий перелом п`ятої плюснової кістки лівої стопи без зміщення уламків, згідно висновку судово-медичної експертизи за №39/211/16 від 28.04.2017 відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент його спричинення, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.

При цьому, сторона обвинувачення вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України доводить:

-показами потерпілої ОСОБА_4 ;

-показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ;

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 17.08.2016;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 17.10.2017;

-висновком судово-медичної експертизи №211;

-а також висновком додаткової судово-медичної експертизи №39/211/16.

Оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних у справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 304 КК України недоведене, з наступних підстав.

Частина 2 статті 304 КК України передбачає відповідальність за втягнення малолітнього у злочинну діяльність.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.2, п.5, п.6, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 27 лютого 2004 року «Про застосування судами законодавства про відповідальність за втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність», у справах про втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність суди мають перевіряти, чи зазначено чітко й конкретно в обвинувальних висновках, у чому саме полягало втягнення, його форми та способи.

Відповідальність за втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність настає в разі вчинення ним хоча б одного злочину.

При цьому, у відповідності до закріпленого принципу презумпції невинуватості у ч.1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Однак, в ході судового розгляду, стороною обвинувачення не доведено перед судом факту вчинення 16.08.2016 біля 15.00 год. неповнолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину стосовно потерпілої ОСОБА_4 , зокрема обвинувального вироку суду або ухвали про застосування заходів виховного характеру до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, якими би вказані неповнолітні особи були визнані винними у скоєнні зазначеного злочину, суду не представлено. В той же час, представлена ухвала суду від 12.02.2018 не може підтверджувати факту вчинення ОСОБА_7 злочину, оскільки вказаним судовим рішенням ОСОБА_7 не визнавався винним у скоєнні будь-якого кримінального правопорушення, і цим рішенням закрито кримінальне провадження з підстав п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відмовою потерпілою ОСОБА_16 від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України.

Також, не здобуто судом і в ході судового розгляду відомостей про вчинення неповнолітніми особами хоча б одного злочину під впливом обвинуваченої та щодо потерпілої у даному кримінальному провадженні. Зокрема, стороною обвинувачення не пред`являлося обвинувачення вказаним неповнолітнім особам і в межах даного кримінального провадження, а досліджені судом докази сторони обвинувачення не підтверджують факту вчинення неповнолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину щодо потерпілої ОСОБА_16 .

Так, допитана потерпіла ОСОБА_16 та свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судовому засіданні ствердили, що тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_16 16.08.2016 наносили двоє осіб в масках та темних костюмах. При цьому, впізнати цих осіб ні свідки, ні потерпіла не змогли, їхні покази в цій частині є суперечливими, так як свідок ОСОБА_14 та потерпіла ОСОБА_16 вказують на них, як осіб чоловічої статі, а свідок ОСОБА_13 , як на особу жіночої статі та чоловічої статі. Одночасно потерпіла стверджувала, що її били два підлітки, однак ствердити, що це були діти обвинуваченої, не змогла.

Крім цього, не можуть бути взятими до уваги в цій частині, як допустимі докази показання потерпілої ОСОБА_16 у протоколі про прийняття усної заяви про вчинення злочину (а.с.104-105) та протоколі проведення слідчого експерименту (а.с.106-109), так як відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Однак, в судовому засіданні потерпіла суду ствердила, що вона не може ствердити факту, що тілесні ушкодження їй наносили діти обвинуваченої, а свої показання на досудовому розслідуванні про те, що її били сини обвинуваченої вона ґрунтувала виключно на припущеннях про те, що обвинувачена могла організувати її побиття своїми синами внаслідок неприязних відносин, які існували між ними.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Статтею17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року, Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Згідно ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчинені кримінального правопорушення.

З врахуванням наведеного, суд приходить до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не доведено перед судом поза всяким сумнівом факту вчинення неповнолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину щодо потерпілої ОСОБА_16 внаслідок їх втягнення у злочинну діяльність обвинуваченою ОСОБА_5 .

Крім цього, даючи правову характеристику кваліфікуючій ознаці втягнення у злочинну діяльність слід зазначити про наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 своєї постанови від 27 лютого 2004 року №2 Про застосування судами законодавства про відповідальність за втягнення неповнолітніх у злочинну чи іншу антигромадську діяльність, за змістом закону під втягненням неповнолітнього у злочинну чи іншу антигромадську діяльність треба розуміти певні дії дорослої особи, вчинені з будь-яких мотивів і пов`язані з безпосереднім впливом на неповнолітнього з метою викликати у нього рішучість взяти участь в одному чи декількох злочинах або займатись іншою антигромадською діяльністю. Втягнення завжди передбачає наявність причинного зв`язку між діями дорослої особи і виникненням у неповнолітнього бажання вчинити протиправні дії.

Зазначений наслідок може досягатися за допомогою всіх видів фізичного насильства (заподіяння тілесних ушкоджень, мордування, катування тощо) і психічного впливу (погроза застосувати насильство, завдати матеріальних збитків, зганьбити в очах однолітків та товаришів, позбавити повсякденного спілкування, переконання, залякування, обман, шантаж, підкуп, розпалювання почуття помсти, заздрості або інших низьких почуттів; давання порад про місце й способи вчинення злочину або приховання його слідів; обіцянка приховати сліди злочину, забезпечити грошима, подарунками, розвагами тощо).

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Однак, пред`явлене обвинувачення не містить жодних обґрунтувань вказаної кваліфікуючої ознаки, зокрема не вказано способу впливу матір`ю на неповнолітніх дітей, причинного зв`язку між діями дорослої особи і виникнення у неповнолітніх бажання вчинити протиправні дії.

В той же час, в ході судового розгляду представленими доказами, окрім факту поїздки неповнолітніми дітьми із обвинуваченою на місце події, інших обставин, які б встановлювали причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченої по організації скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та діями неповнолітніх дітей, судом не встановлено. При цьому слід зазначити, що і даний факт не можна вважати цілком доведеним, оскільки ґрунтується лише на показах свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які в цій частині є також суперечливими, так як свідок ОСОБА_13 зазначала, що з ними в таксі їхав лише один син обвинуваченої, тоді як ОСОБА_14 вказувала, що з ними їхало двоє дітей.

В той же час ОСОБА_5 категорично заперечила в судовому засіданні факт втягування своїх дітей у злочинну діяльність.

За таких обставин, суд, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 304 КК України, зокрема, що обвинуваченою втягнуто своїх дітей у злочинну діяльність, не визначено та не доведено способу такого втягнення, а також що наслідком вчинення дій із втягування мало місце скоєння злочину неповнолітніми. Тому за цим обвинуваченням ОСОБА_5 належить виправдати, ухваливши відносно неї виправдувальний вирок з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України.

При цьому суд наголошує, що визнання вини самим обвинуваченим суд не може визнати достатнім і беззастережним доказом вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.304 КК України, оскільки встановлені судом фактичні обставини, суперечать обвинуваченню. Крім цього, таке визнання вини мало місце в судовому засіданні після оголошення обвинувального акту та було спростоване в ході показів обвинуваченої, якими вона фактично заперечила свою вину.

Призначаючи покарання обвинуваченій за ч.3 ст.27, ч.1 ст.122 КК України, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої в ході судового розгляду судом не встановлено.

Також суд враховує, що вона вчинила злочин середньої тяжкості, раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, на обліках в наркологічному та психіатричному кабінеті не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в той же час завдану злочином шкоду не відшкодувала, має постійне місце праці.

А тому враховуючи наведені обставини, характер вчиненого кримінального правопорушення, а також, що потерпіла настоює на розгляді судом кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, а тому суд призначає їй покарання у виді обмеження волі, та на підставі ст.75 КК України звільняє від призначеного покарання із випробуванням з покладенням на обвинувачену обов`язків передбачених ст.76 КК України.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання не зазначеного санкцією статті, про що клопотали учасники кримінального провадження, оскільки в ході судового розгляду судом не встановлено декількох обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченої та істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого злочину. В той же час потерпіла настоювала на притягненні обвинуваченої до кримінальної відповідальності, оскільки останньою їй не відшкодовано шкоду, завдану злочином, а поведінка обвинуваченої на даний час викликає у потерпілої тривогу у можливості вчиненні нових кримінальних правопорушень щодо її особи.

Керуючись статтями 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винною у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст.27, ч.1 ст.122 КК України.

Визнати невинуватою ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.304 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення та за цим обвинуваченням виправдати.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст.27, ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням встановивши їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_5 рахувати з часу проголошення вироку.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Копію вироку вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1