УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2019 року

м. Київ
справа № 313/629/15-к

провадження № 51-5515ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року.
встановив:
За вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 115 КК на строк 11 років; ч. 2 ст. 185 КК 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 25 серпня 2014 року та ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 02 квітня 2019 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін. На підставі ч. 5 ст.72 КК(в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 02 квітня 2018 року та з 09 жовтня 2018 року по 02 квітня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду та повернути справу на новий судовий розгляд.
Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджена ОСОБА_4 , посилаючись на незаконність, на її думку, вироку місцевого суду, наводить доводи, які фактично зводяться до її незгоди з наданою судами оцінкою доказам, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження та неповноти судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, засуджена посилаючись у касаційній скарзі на незаконність та необґрунтованість ухвали апеляційного суду, не зазначила, у чому полягає незаконність цього судового рішення відповідно до ст. 438 КПКі не навела обґрунтування, з огляду на положення статей 370, 412-414, 419 цього Кодексу.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено ст. 436 КПК. Відповідно до її змісту суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак викладені ОСОБА_4 у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають вимогам вищевказаної статті.

Так, засуджена просить скасувати вирок місцевого суду. Проте згідно з наданої Запорізьким апеляційним судом інформації вбачається, що за результатами розгляду апеляційної скарги засудженої на вирок у кримінальному провадженні щодо неї цим судом постановлено відповідне судове рішення, прохання щодо якого, ОСОБА_4 у касаційній скарзі не висловлено.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 без руху і встановити їй п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3