Справа № 206/2560/19
Провадження № 1-кс/206/582/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.05.2019 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про проведення експертизи,-
10.05.2019 слідчий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про проведення експертизи.
Розгляд клопотання просив проводити без участі сторін кримінального провадження
Слідчий, який подав клопотання, був повідомлений про місце та час його розгляду, проте, у судове засідання не з`явився, вказані обставини не перешкоджають розгляду клопотання.
Дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про проведення експертизи з огляду на таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 244 КПК України слідчий суддя задовольняє клопотання, якщо особа, яка звернулася з відповідним клопотанням, доведе, що для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта.
Відповідно до п. 2, 5, 7, 11 «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» затвердженої Наказом Генеральною прокуратурою України, Верховним Судом України, Державною судовою адміністрацією України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки та Державною податковою адміністрацією України від 27.08.2010, у ході дізнання, досудового слідства і судового розгляду у кримінальних справах слідчий, працівник органу дізнання, прокурор на підставі відповідного процесуального рішення, у тому числі постанови або ухвали суду, зобов`язані вилучати: а) речові докази; б) предмети і документи, обіг яких заборонено (якщо у власника немає дозволу на їх придбання і зберігання); в) документи, які засвідчують особу заарештованих підозрюваних, обвинувачених (підсудних); г) інші документи, що мають значення у справі; д) гроші та інші цінності, виявлені під час накладення арешту на майно підозрюваних, обвинувачених, підсудних або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії, на які може бути звернено стягнення з метою відшкодування заподіяної матеріальної шкоди або забезпечення виконання вироку в частині конфіскації майна. Факт вилучення речових доказів, документів, цінностей та іншого майна (у тому числі предметів і документів, вилучених з обігу) відображається у протоколі слідчої дії. У протоколі перераховуються всі предмети, які вилучаються, та щодо кожного такого предмета повинні бути вказані точне найменування, кількість, міра, вага, серія і номер, інші відмінні індивідуалізуючі ознаки, а також місце, де відповідний об`єкт був виявлений. Після огляду речові докази приєднуються до справи постановою працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, ухвалою суду або постановою судді.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Предмет злочинного посягання - це має вартісну оцінку річ матеріального світу, вплив на яку тягне заподіяння шкоди об`єкту злочинного посягання.
Ч. 2 ст. 100 КПК України наголошує на тому, що речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Ч. 1 ст. 168 КПК України наголошує на тому. що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.
Згідно протоколу допиту свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вбачається, що 25.04.2019 при перевірці металошукачем на прохідній підприємства охоронцем було виявлено у громадянина ОСОБА_7 пакет з кольоровим металом, який він намагався винести з території підприємства. В подальшому було викликано працівників поліції.
У зв`язку з вищевикладеним, слідчий суддя приходить до висновку, що 25.04.2019 у громадянина ОСОБА_8 , при його затриманні охороною підприємства, фактично було виявлено та вилучено метал, однак слідчий ОСОБА_3 не склав відповідний протокол, як того вимагає положення ч. 1 ст. 168 КПК України. Згідно доданих до клопотання матеріалів це майно не було визнано речовим доказом та не було вилучено, як того вимагає діюче законодавство, оскільки у матеріалах долучених до клопотання відсутня постанова про визнання речовими доказами.
Крім того, слідчим в клопотанні взагалі ставиться питання щодо визначення середньо-ринкової вартості майна станом на момент вчинення злочину, а саме на 25.04.2019 року: латунь металом ДСТУ 321/ГОСТ 1639 загальною вагою 2,5 кг без будь-якої конкретизації належності цього предмету подіям, викладеним у клопотанні.
Крім вищевикладеного, щодо долучених слідчих до клопотання копій матеріалів, слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу, що порядок засвідчення копій документів здійснюється відповідно до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55. Так, завіряти документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, з відміткою «Згідно з оригіналом», засвідченою печаткою, дати засвідчення копії.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання слідчого, жодна копія документу, яка долучена слідчим до матеріалів клопотання не засвідчена належним чином, відповідно до вимог Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, що позбавляє слідчого суддю можливості вважати ці документи належними доказами в розумінні норм КПК України.
Відповідно до п. 1.4 Розділу 4 Науково-методичних рекомендацій, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, разом з документом про призначення експертизи (залучення експерта) експерту надається об`єкт дослідження. Громіздкі предмети досліджуються за місцезнаходженням. Якщо доступ до об`єктів обмежений, то орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), зобов`язаний(а) забезпечити експерту можливість їх огляду. Огляд за потреби проводиться у присутності сторін у справі (інших зацікавлених осіб). Об`єкти дослідження направляються експерту в упаковці, що забезпечує їх збереження.
Так, у зв`язку з тим, що слідчий безпосередній об`єкт дослідження не визнав речовим доказом, не провів огляд цього предмету, хоча зобов`язаний був, фототаблиці цього майна до клопотання не долучив, тому слідчий суддя позбавлений можливості перевірити наявність достатніх підстав для призначення експертизи, оскільки об`єкт дослідження взагалі не визнаний речовим доказом та не зазначено конкретні відомості чого саме треба призначити експертизу та що саме направляти експерту, оскільки предмет посягання не був оглянутий, що ставить під сумнів його існування.
Крім цього, у матеріалах долучених до клопотання відсутні будь-які процесуальні рішення з приводу визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування.
Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Положення ст. 26 КПК України наголошують на тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи наведені вище недоліки слідчим суддею, підстави для задоволення клопотання відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7,9 22, 26, 242-244, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Самарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про проведення експертизи.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1