Ухвала

іменем України
2 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 2607/5598/12

провадження № 51- 4739 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2014 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецька, без постійного місця проживання, раніше судимого 1 вересня 2011 року вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки із звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням упродовж дворічного іспитового строку,
засудженого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років; за ч. 4 ст. 189 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено за сукупністю злочинів остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна.
На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Старосинявського районного суду Хмельницької області від 1 вересня 2011 року остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років з конфіскацією майна.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 , судові рішення щодо якого не оскаржуються у касаційному порядку.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 16 грудня 2011 року приблизно о 20 год 00 хв, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння біля будинку № 20/30 по вул. Світлицького в м. Києві, під час сумісного вживання алкогольних напоїв з раніше незнайомим ОСОБА_8 підійшов до останнього, застосувавши до нього фізичне насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, нанісши удар в область голови, після чого відкрито викрав його майно, а саме мобільний телефон «Самсунг» вартістю 600 грн, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму, після цього з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 5 січня 2012 року приблизно о 23 год 00 хв, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння по вул. Порика, 2 в м. Києві поблизу ринку «Виноградар», повторно таємно викрав у ОСОБА_9 , з яким вживав спиртні напої, мобільний телефон «Нокіа2700», завдавши останньому майнової шкоди на загальну суму 843 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_5 25 лютого 2012 року вдень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вступив у попередню змову з ОСОБА_7 з метою вчинення вимагання та заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_10 .
Цього ж дня, ОСОБА_5 з ОСОБА_7 , діючи за домовленістю, о 17 годині прибули до кв. АДРЕСА_1 та почали вимагати у ОСОБА_10 грошові кошти і погрожували при цьому застосуванням насильства. Отримавши відмову від ОСОБА_10 в передачі грошей, ОСОБА_7 , діючи повторно, відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_5 почав завдавати ОСОБА_10 численних ударів ногами, руками та дерев`яною палицею в область голови, тулуба та кінцівок, а ОСОБА_5 у свою чергу, діючи відповідно до попередньої домовленості, перебував поряд у приміщенні квартири та забезпечив ОСОБА_7 умови для спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, не давши змогу присутнім в квартирі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заступитися за ОСОБА_10 , в результаті чого сприяв діям ОСОБА_7 , який спричинив потерпілому ОСОБА_10 під час вимагання грошових коштів тяжкі тілесні ушкодження.
Не отримавши від потерпілого ОСОБА_10 грошових коштів, ОСОБА_5 припинив свої дії, направлені на заволодіння чужим майном, а ОСОБА_7 в подальшому вчинив вбивство ОСОБА_10 .

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 189 КК на ч. 2 ст. 189 КК та призначити йому покарання в межах санкції зазначеної статті. Не оспорюючи вину ОСОБА_5 за епізодами крадіжки мобільного телефону та грабежу, вважає, що стороною обвинувачення не було доведено наявність попередньої домовленості між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 саме на вчинення вимагання, поєднаного із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження.

Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу в повному обсязі і просив судові рішення змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 189 КК на ч. 2

ст. 189 КК.
Прокурор ОСОБА_4 вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила її залишити без задоволення.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_4 та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Згідно зі ст. 395 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року) касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
Фактичні обставини справи були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року, не підлягають, а неповнота судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, чим обґрунтовується касаційна скарга захисника самі по собі згідно зі ст. 367 КПК 1960 року є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень лише в апеляційному порядку.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК, ґрунтуються у відповідності до вимог ст. 323 КПК 1960 року на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності із дотриманням вимог кримінально-процесуального закону та неупередженій оцінці безпосередньо досліджених судом доказів, у тому числі з точки зору їх належності, допустимості та достатності для вирішення питань, визначених ст. 324 КПК 1960 року, про що у вироку суду наведено докладні мотиви.

Ці висновки підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , яка до того ж підтвердила свої показання і під час проведення очної ставки з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , показаннями на досудовому слідстві в якості підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_7 .
Зокрема, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 показували, що 25 лютого 2012 року до квартири ОСОБА_11 о 17 годині прийшли ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які одразу ж пішли до кімнати, де перебував ОСОБА_10 ОСОБА_7 та ОСОБА_5 почали вимагати у потерпілого гроші. Далі ОСОБА_7 став наносити удари ОСОБА_10 в різні частини тіла, після чого ОСОБА_12 закричала і тоді ОСОБА_5 вдарив її в обличчя. Потім ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обшукали кишені ОСОБА_10 і ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 удари дерев`яним брусом по спині, коли той лежав на підлозі животом донизу.
Такі ж показання давала і свідок ОСОБА_12 , яка зазначила, що ОСОБА_5 також наносив удари ногою в область тулуба ОСОБА_10 .
При проведенні очної ставки з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 свідок ОСОБА_12 наполягала на своїх показаннях про те, що 25 лютого 2012 року в квартирі АДРЕСА_1 ці особи вимагали у ОСОБА_10 гроші, а також про те, що ОСОБА_7 завдавав удари ОСОБА_10 .
Крім того, обставини вчинення злочину щодо ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями ОСОБА_7 , які він давав на досудовому слідстві під час його допитів як підозрюваного та як обвинуваченого, про те, що він бив ОСОБА_10 рукою в обличчя, в плече, в голову коліном, після чого той впав на підлогу, а потім потерпілого почав бити ОСОБА_5 .
Також засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції не заперечували проти показань свідка ОСОБА_12 про обставини вчинення злочину щодо ОСОБА_10 , оскільки підстав обмовляти їх у неї не було і вона була подругою ОСОБА_5 .
Зазначені показання узгоджуються з даними, що містяться в протоколах огляду місця події, висновку судово-медичної експертизи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вимаганні, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 189 КК. Зміст мотивувальної частини вироку відповідає вимогам ст. 334 КПК 1960 року.
Апеляційний суд вмотивовано визнав ці висновки місцевого суду такими, що відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи ж касаційної скарги захисника ОСОБА_6 не спростовують вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Також є безпідставними доводи захисника про відсутність між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 попередньої змови на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_10 , оскільки спростовуються сукупністю інших зібраних у справі доказів, а саме показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які показували, що ОСОБА_5 з ОСОБА_7 разом прийшли до квартири, де шукали ОСОБА_10 , разом вимагали у нього гроші та погрожували застосуванням насильства, ОСОБА_5 перебував до кінця з ОСОБА_7 і вдвох залишили квартиру, що свідчить про узгодженість їх дій.
Апеляційний суд розглянув справу у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, а постановлена ним ухвала є вмотивованою та відповідає іншим вимогам, передбаченим ст. 377 КПК 1960 року.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законні, обґрунтовані та справедливі судові рішення, у ході розгляду даної справи не допущено.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Вирок Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3