справа №176/228/18
провадження №1-кп/176/16/19
В И Р О К
Іменем України

14 травня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

судового розпорядника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Жовті Води кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, безробітного, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, військовозобов`язаного, не маючого інвалідності, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2018 року за №0000011,-

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2010 року ОСОБА_4 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і стягувати їх в такому вигляді до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 березня 2010 року.

Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а самеу злісному ухиленні від сплати аліментів встановлених зазначеним рішенням суду на утримання дитини у період часу з 04 березня 2010 року по 01 червня 2013 року, та йому призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Однак, останній належних висновків не зробив, заборгованість по сплаті аліментів не погасив, продовжив злісно ухилятися від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини.

Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Жовтоводського міського управління юстиції від 15 вересня 2015 року ОСОБА_8 у виконавчому провадженні змінено прізвище стягувача з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », у зв`язку із зміною прізвища останньою.

Так обвинувачений, будучи фізично здоровим, не страждаючи на хронічні захворювання, офіційно не працевлаштувався, в Жовтоводський міський центр зайнятості, як шукаючий роботу не звертався, на обліку не знаходився, інших заходів для виконання рішення суду не вживав, тим самим протягом 48 місяців умисно, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Так, ОСОБА_4 злісно ухилявся від сплати аліментів протягом грудня 2013 року на суму 723,48 грн., протягом січня 2014 року на суму 740,17 грн., протягом лютого 2014 року на суму 740,17 грн., протягом березня 2014 року на суму 740,17 грн., протягом квітня 2014 року 740,17 грн., протягом травня 2014 року на суму 740,17 грн., протягом липня 2014 року на суму 790,61 грн., протягом серпня 2014 року 790,61 грн., протягом вересня 2014 року на суму 790,61 грн., протягом жовтня 2014 року на суму 805,69 грн., протягом листопада 2014 року на суму 805,69 грн., протягом грудня 2014 року на суму 805,69 грн., протягом січня 2015 року на суму 805,69 грн., протягом лютого 2015 року на суму 805,69 грн., протягом березня 2015 року на суму 805,69 грн., протягом квітня 2015 року на суму 805,69 грн., протягом травня 2015 року на суму 805,69 грн., протягом червня 2015 року на суму 805,69 грн., протягом липня 2015 року на суму 860,80 грн., протягом серпня 2015 року на суму 860,80 грн., протягом вересня 2015 року на суму 860,80 грн., протягом жовтня 2015 року на суму 900,22 грн., протягом листопада 2015 року на суму 900,22 грн., протягом грудня 2015 року на суму 900,22 грн., протягом січня 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом лютого 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом березня 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом квітня 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом травня 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом червня 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом липня 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом серпня 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом вересня 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом жовтня 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом листопада 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом грудня 2016 року на суму 1027,26 грн., протягом січня 2017 року на суму 1027,26 грн., протягом лютого 2017 року на суму 1027,26 грн., протягом березня 2017 року на суму 1027,26 грн., протягом квітня 2017 року на суму 1027.26 грн., протягом травня 2017 року на суму 1027,26 грн., протягом червня 2017 року на суму 1027,26 грн., протягом липня 2017 року на суму 1027,26 грн., протягом серпня 2017 року на суму 1027,26 грн., протягом вересня 2017 року на суму 1027,26 грн., протягом жовтня 2017 року на суму 1027,26 грн., протягом листопада 2017 року на суму 1027,26 грн., протягом грудня 2017 року на суму 1027,26 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 в період часу з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року, з 01 липня 2014 року по 01 січня 2018 року протягом 48 місяців, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 43 984 грн. 67 коп.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні, за обставин викладених в обвинувальному акті фактично не визнав. При цьому показав, що дійсно являється батьком неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час дитина проживає разом із потерпілою ОСОБА_11 на користь якої, згідно рішенням суду, він щомісяця має сплачувати аліменти на утримання дитини. Також обвинувачений зазначив, що раніше був судимий вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року за ч. 1 ст. 164 КК України та йому було призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт, яке відбуте ним повністю. Разом з тим, погоджуючись з наявністю заборгованості по аліментам, заперечував навмисне ухилення від сплати аліментів. Пояснив, що дана заборгованість утворилась у зв`язку з тим, що з 2002 року він страждає на хронічне захворювання, періодично проходить лікування, а тому тривалий час не працював і як наслідок не мав можливості здійснювати платежі по аліментам. Починаючи з 2018 року він почав погашати зазначену заборгованість та станом на серпень 2018 року загалом сплатив 29185,00 грн. Після чого, по мірі можливості продовжував погашати заборгованість, на підтвердження чого надав відповідні квитанції. Крім того, обвинувачений просив врахувати те, що на його утриманні перебуває батько який являється інвалідом 1-ї групи та потребує його догляду та матеріальної підтримки.

Незважаючи на фактичне невизнання обвинуваченим своєї вини, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, є повністю доведеною та підтверджується наступними доказами.

Так, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що постановою головного державного виконавця відділу ДВС Жовтоводського МУЮ ОСОБА_8 від 23 червня 2010 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-440 Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини на утримання доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На теперішній час обов`язки щодо виконання зазначеного виконавчого провадження покладені на неї. При цьому свідок зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи фізично здоровим, не страждаючи на хронічні захворювання, офіційно не працевлаштувався, в Жовтоводський міський центр зайнятості, як шукаючий роботу не звертався та в період з грудня 2013 року по січень 2018 року злісно ухилявся від сплати аліментів встановлених судом у зв`язку з чим неодноразово попереджався про кримінальну від повільність. Лише у 2018 році останній почав здійснювати поточні виплати по сплаті аліментів у неповному розмірі. Разом з тим обвинуваченим не вчинялися будь-які дії щодо погашення заборгованості за попередні періоди. У зв`язку із вказаними протиправними діями ОСОБА_4 у період з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року, з 01 липня 2014 року по 01 січня 2018 року протягом 48 місяців утворилась заборгованість по сплаті аліментів у сумі 43 984 грн. 67 коп.

Окрім того, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме:
- довідкою Богдано-Надеждівської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області від 24 липня 2017 року №782 року із якої вбачається, що ОСОБА_11 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , та на її утриманні перебуває донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 1 а.с.п. 189);
- заявою ОСОБА_11 від 28 грудня 2018 року про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України (Т. 1 а.с.п. 190-191);
- свідоцтвом про народження ОСОБА_7 , із якого вбачається, що батьками останньої є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (Т. 1 а.с.п. 192);
- постановою головного державного виконавця відділу ДВС Жовтоводського МУЮ ОСОБА_8 від 23 червня 2010 року про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-440 Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2010 року щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_14 у розмірі 1/4 частини на утримання доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 1 а.с.п. 195);
- виконавчим листом №2-440 Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2010 року щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_14 у розмірі 1/4 частини на утримання доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 1 а.с.п. 196);
- постановою головного державного виконавця відділу ДВС Жовтоводського МУЮ ОСОБА_8 за виконавчим листом №2-440 Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2010 року про арешт майна ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження (Т. 1 а.с.п. 198);
- постановою головного державного виконавця відділу ДВС Жовтоводського МУЮ ОСОБА_8 від 15 вересня 2015 року за виконавчим листом №2-440 Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2010 року про зміну прізвища стягувача з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » (Т. 1 а.с.п. 199);
- письмовими попередженнями ОСОБА_4 від 15 серпня 2016 року та 04 серпня 2017 року про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів (Т. 1 а.с.п. 201, 202);
- рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2010 року, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і стягувати їх в такому вигляді до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 березня 2010 року (Т. 1 а.с.п. 211);
- рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2011 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (Т. 1 а.с.п. 212);
- вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року, із якого вбачається, що ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а самеу злісному ухиленні від сплати аліментів встановлених зазначеним рішенням суду на утримання дитини у період часу з 04 березня 2010 року по 01 червня 2013 року, та призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт (Т. 1 а.с.п. 213);
- довідкою П`ятихатського міськрайонного відділу з питань пробації Південно-Східного МРУ ВКПП МЮ від 24 січня 2018 року №166, із якої вбачається, що ОСОБА_4 знятий з обліку 09 грудня 2013 року у зв`язку з відбуттям покарання призначеного вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2013 року (Т. 1 а.с.п. 214);
- розрахунками заборгованості по аліментам ОСОБА_4 за виконавчим листом №2-440 Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 червня 2010 року, із яких вбачається, що заборгованість останнього за період з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року та з 01 липня 2014 року по 01 січня 2018 року становить 43984,67 грн. (Т. 1 а.с.п. 234, 240).
Зазначені докази, надані стороною обвинувачення, на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, суд вважає належними та допустимими.
Фактичне невизнання обвинуваченим своєї вини судом розцінюється як спосіб захисту і прагнення уникнути кримінальної відповідальності. Показання обвинуваченого повністю спростовуються показами свідка та матеріалами кримінального провадження.
Із наданих в судовому засіданні квитанцій по сплаті аліментів, судом встановлено, що ОСОБА_4 дійсно проводились часткові сплати суми аліменти по поточним платежам за 2018, 2019 роки.
Водночас, обвинуваченим не надано суду будь-яких доказів, що ним вчинялись дії по погашенню раніше виниклої заборгованості за період з 01 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року та з 01 липня 2014 року по 01 серпня 2018 року на суму 43984,67 грн.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 щодо наявності у нього хронічного захворювання у зв`язку із чим він не мав можливості працевлаштуватися та отримувати дохід щоби сплачувати аліменти, суд вважає безпідставними та надуманими. Обвинуваченим не надано доказів того, що наявне у нього хронічне захворювання позбавляє його можливості працевлаштуватися та сплачувати аліменти.

Крім того, враховуючи те, що обвинувачений вказував на відсутність у нього офіційного доходу, суд також вважає безпідставними твердження обвинуваченого стосовно перебування у нього на утриманні тяжко хворого батька. До того ж останній є особою пенсійного віку та отримує пенсію. При цьому догляд за хворим має можлисть здійснювати його донька (сестра ОСОБА_4 )

За вказаних обставин, суд вважає, що у судовому засіданні знайшла своє підтвердження і є повністю доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні висунутого йому обвинувачення. У зв`язку із чим суд, кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчинене особою раніше судимою за злочин передбачений цією статтею.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості та особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення злочину передбачено за ч. 1 ст. 164 КК України, за місцем проживання характеризується як такий відносно якого скарг не надходило, є безробітнім, з 07 лютого 2019 року перебуває на обліку у Жовтоводському міському центрі зайнятості, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога та лікаря-фтизіатра не перебуває.

Згідно досудової доповіді стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної П`ятихатським міськрайонним відділом з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в результаті проведеної оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 даний орган, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, в результаті проведення оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, а також середній рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, вважає, що виправлення ОСОБА_4 не можливе без обмеження волі.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що останньому необхідно призначити покарання у виді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України.
Вказаний вид покарання за глибоким переконанням суду є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідатиме цілям покарання. Підстав для застосування ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Судові витрати за провадженням відсутні.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя; порушенні стосунків з оточуючими людьми; при настанні інших негативних наслідків. При визначенні моральної шкоди суд з`ясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Так, у позовній заяві ОСОБА_11 просить стягнути із ОСОБА_4 на свою користь завдану їй злочинними діями останнього моральну шкоду у розмірі 1860 гривен та понесені витрати , пов`язані ізправничою допомогою у розмірі 5444 гривен. При цьому зазначає, що моральна шкода яка спричинена їй виражається у душевних стражданнях та втратах немайнового характеру при отриманні аліментів і перебуває у прямому причинному зв`язку із злісним невиконанням відповідачем обов`язку щодо сплати аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини.
Приймаючи до уваги, що дії ОСОБА_4 дійсно знаходяться в причинному зв`язку з тим, що ОСОБА_11 спричинено душевні страждання, суд приходить до висновку, що з обвинуваченого на її користь слід стягнути моральну шкоду. При цьому, з урахуванням розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення із ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 500 гривень.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_11 в частинні відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5444,00 гривень.
Як неоднаразово наголошував у свої ухвалах Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Однак, додана до цивільного позову квитанція про оплату наданих послуг у розмірі 5444,00 гривень не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не являється документом, оформленим у встановленому законом порядку, що свідчив би про оплату гонорару адвокату.
За викладених обставин суду не надано належних доказів понесення ОСОБА_11 процесуальних витрат, а тому у задоволенні вимог потерпілої в частинні стягнення з обвинуваченого на її користь 5444,00 гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 100, 368, 373-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, і призначити йому покарання у виді арешту строком 5 ( п`ять) місяців.
Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку у виконання.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольни частково.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки смт. Лянторський Сургутського району Тюменської області, громадянки України, в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 (п`ятсот) гривень.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1