У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю детектива ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність керівника УВР Національного антикорупційного бюро України, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність керівника УВР Національного антикорупційного бюро України, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що 11.10.2018 року ним було подано через приймальню НАБУ на ім`я керівника УВР НАБУ заяву за вих. №2638/05 від 05.10.2018 року про кримінальне правопорушення, вчинене, на його думку, керівником ГПД ОСОБА_5 .
Однак, відповідальні особи органу досудового розслідування НАБУ вимоги ст. 214 КК України не виконали, та не внесли відомості по його заяві про злочин від 05.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У зв`язку з цим скаржник просить визнати бездіяльність керівника УВР НАБУ протиправною та зобов`язати його внести до ЄРДР відомості поданої ним заяви за вих. №2638/05 від 05.10.2018 року про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , яку він подав до НАБУ 11.10.2018 року і яку НАБУ зареєстрував під вх. №В-9227 за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 396, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України.
Також, просив зазначити в резолютивній частині вказані ним кваліфікаційні статті вчиненого злочину ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 382, ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст. 396, ст. 170, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27 КК України та зобов`язати керівника УВР НАБУ надати йому належним чином завірені витяги з ЄРДР та пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого у кримінальних провадженнях.
Скаржник в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву в якій просив провести розгляд скарги без його участі. Обставини викладені у скарзі підтримав та просив скаргу задовольнити.

Старший детектив відділу внутрішніх розслідувань Управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував посилаючись на те, що до Національного бюро 11.10.2018 року надійшла заява ОСОБА_4 про неналежний, на його думку, розгляд поданого 24.11.2017 року клопотання та нібито невиконання ОСОБА_5 ухвали слідчого судді від 04.01.2018 року про зобов`язання розглянути відповідне клопотання.
Розгляд заяви здійснювався керівником Управління внутрішнього контролю, а не УВР, як це зазначено в скарзі, Національного бюро з огляду на положення п. 4 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України».
Водночас, за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 05.10.2018 року, йому 22.10.2018 року надано відповідь з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Зазначене свідчить, що не було допущено бездіяльність в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, а розглянуто заяву по суті та надано відповідь за підписом керівника Управління внутрішнього контролю, а не УВР, якого в структурі Національного бюро немає.
Крім того, кримінальне провадження №0000810, якого стосувалось раніше направлене ОСОБА_4 клопотання, станом на час надходження до Національного бюро та розгляду ухвали суду від 04.01.2018 року передано за підслідністю до іншого органу досудового розслідування.
На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні скарги.
Дослідивши матеріали скарги, встановлено наступне.
У відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Встановлено, що 11.10.2018 року ОСОБА_4 було подано через приймальню НАБ України заяву про вчинення кримінального правопорушення, вчинене, на його думку, керівником ГПД ОСОБА_5 .
Як зазначає скаржник, після отримання вказаної заяви про злочини керівником УВР Національного антикорупційного бюро України не внесено відомості викладені в ній до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв`язку з чим вважає таку бездіяльність незаконною.
Однак, слідчий суддя не погоджується з такими твердженнями скаржника з огляду на наступне.
Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.01.2017 року №9-49/0/4-17 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» передбачає, що найбільш складним і неоднозначним питанням, яке характеризує стан судової практики розгляду аналізованої категорії скарг, є правова оцінка заяви чи повідомлення на предмет обґрунтованості викладених у них відомостей, що свідчать саме про кримінальне правопорушення. У слідчій і в судовій практиці щодо цього питання є щонайменше два підходи. Згідно з першим передбачається так зване автоматичне внесення відомостей про кримінальне правопорушення, якщо такі повідомлення на предмет того, що викладені відомості дають підстави констатувати певні ознаки складу злочину. У свою чергу, другий підхід не передбачає автоматичного внесення відомостей, викладених у будь-яких заявах чи повідомленнях вносяться лише визначені як такі, що на думку суб`єкта, який їх вносить, дійсно можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Реалізація другого підходу, крім іншого, допускає розгляд заяв, які не містять таких відомостей, у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Пунктом 4 ч. 5 ст. 214 КПК України визначено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
З наведених положень КПК України вбачається, що реєстрація в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.
Наведена правова позиція також закріплена у висновку Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року.
Проте, заявником у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення від 05.10.2018 року, яка була подана до НАБ України 11.10.2018 року, не було викладено конкретних обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що розгляд поданої ОСОБА_4 заяви здійснювався керівником Управління внутрішнього контролю, а не УВР, як це зазначено в скарзі, Національного бюро з огляду на положення п. 4 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» (до обов`язків підрозділу внутрішнього контролю Національного бюро віднесено перевірку інформації, що міститься у зверненнях фізичних та юридичних осіб щодо причетності працівників Національного бюро до вчинення правопорушення), а також вимоги ч. 5 ст. 216 КПК України з приводу підслідності детективів підрозділу внутрішнього контролю Національного бюро.
Водночас, за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 05.10.2018 року йому 22.10.2018 року надано відповідь з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Зазначене свідчить, що не було допущено бездіяльність в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, а заяву розглянуто по суті та надано відповідь за підписом керівника Управління внутрішнього контролю (а не УВР, якого в структурі Національного бюро немає) Національного бюро ОСОБА_6 (як керівника органу досудового розслідування), повідомивши про відсутність в заяві конкретних та достатніх відомостей про вчинення кримінального правопорушення.
Більш того, кримінальне провадження №0000810, якого стосувалось раніше направлене ОСОБА_4 клопотання, станом на час надходження до Національного бюро та розгляду ухвали суду від 04.01.2018 року передано за підслідністю до іншого органу досудового розслідування.
Враховуючи вищевикладене, а також положення п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
Також слід зазначити, що наявність або відсутність конкретного складу злочину може бути встановлена слідчим в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке за заявою заявника зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Під час досудового розслідування слідчий зобов`язаний перевірити всі факти, викладені у заяві про вчинення злочину та визначити остаточну кваліфікацію кримінального правопорушення.
При цьому, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України).
Всі встановлені обставини справи і повну кваліфікацію дій осіб, які будуть підозрюватись у вчиненні злочину (злочинів), слідчий може викласти лише в обвинувальному акті.
На стадії ж внесення в ЄРДР відомостей про злочин, короткий виклад обставин і попередня кваліфікація злочину визначаються суто особою, яка вносить відповідні відомості і ніхто не вправі вплинути на ці дії, які навіть не підлягають оскарженню слідчому судді.
За вимогами п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді не віднесено визначення правової кваліфікації злочину.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.
З огляду за зазначене та керуючись ст.ст. 214, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність керівника УВР Національного антикорупційного бюро України, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1