Справа № 351/1144/16-к
Провадження № 11-кп/4808/13/18
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000112 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Снятин Івано-Франківської області, місце реєстрації - АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання - АДРЕСА_2 , який військовозобов`язаний, призваний на військову службу під час мобілізації, посада механік-водій в/ч НОМЕР_1 , з 05 травня 2016 року по 04 червня 2016 року звільнений у чергову відпустку в м. Снятин, має середню спеціальну освіту, розлучений, на утриманні має неповнолітню дочку (2001 року народження), громадянин України, раніше не судимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту затримання, а саме - з 03 червня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, з 03 червня 2016 року по день набрання вироком законної сили, у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 11559 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн матеріальної шкоди, 80000 (вісімдесят тисяч) грн моральної шкоди та 640 грн судового збору.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 457-Д в сумі 2201 грн.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити процесуальне керівництво у досудовому розслідуванні і призначити новий розгляд, змінити запобіжний захід.

Посилається на те, що на час злочину він був військовослужбовцем, однак військового прокурора не було включено. Звертає увагу на те, що в протоколі місця події нічого не вказано за центральний вхід у будинок з південної сторони. Також наголошує, що між футболкою, яка була вилучена з місця події, та футболкою, що надана експертові немає ніякої схожості. Вказує, що його незаконно тримали під вартою, оскільки 30 січня 2017 року апеляційним судом скасовано вирок Снятинського районного суду від 20 жовтня 2016 року, а Городенківський районний суд обрав йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 16 лютого 2017 року. Зазначає, що не було забезпечено допиту свідків, які дали йому негативну характеристику.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Категорично не погоджується з таким вироком і вважає, що його ухвалено помилково, внаслідок порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що процесуальне керівництво у досудовому розслідуванні та підтримання державного обвинувачення в суді здійснювалося неналежним підрозділом системи прокуратури України. Виходячи з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру», п. 3 Наказу Генеральної прокуратури України № 4 ГН від 19 грудня 2012 року із змінами «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» та п.п. 9.2. п. 9 Наказу Генеральної прокуратури України № 12 ГН від 29 серпня 2014 року із змінами «Про особливості діяльності військових прокуратур» та з огляду на те, що ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого злочину та на час затримання був військовослужбовцем, вважає, що процесуальне керівництво у досудовому розслідуванні та підтримання державного обвинувачення повинні здійснювати військові прокурори. На її думку, всі здобуті докази є недопустимими, оскільки одержані неналежним суб`єктом. Відносно висновку судово-медичного експерта ОСОБА_11 № 40 від 13 липня 2016 року зазначає, що експертизу було проведено з грубим порушенням Правил проведення судово-медичної експертизи трупів у бюро судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ України від 17 червня 1995 року № 6, бо експерт зазначив, що у трупа було виявлено тілесні ушкодження у вигляді розриву печінки, для судово-гістологічного дослідження взяв 2 кусочки печінки і не дочекавшись результатів склав експертний висновок. Вказує, що суд не забезпечив можливість проведення допиту осіб, зокрема ОСОБА_12 , командира роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремого батальйону морської піхоти, та голову Устянської сільської ради Снятинського району ОСОБА_13 , які надали характеристики щодо ОСОБА_7 . Зауважує, що інформація, яка зазначена у характеристиках, повністю спростовується показаннями свідків. Посилається на те, що суд не дав оцінки жодному речовому доказу. Також зазначає, що суд не пояснив у вироку, чому не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_14 , вибірково бере до уваги пояснення потерпілої ОСОБА_10 , розбіжності між їх поясненнями не були усунуті. Вважає, що не підтверджується матеріалами провадження наявність такої обставини як стан алкогольного сп`яніння, оскільки така повинна встановлюватися виключно носіями спеціальних знань, а після затримання через п`ять годин після події стану алкогольного сп`яніння лікарями не встановлено. Вказує, що кваліфікація дій винного за ч. 2 ст. 121 КК України не знайшла свого підтвердження, бо не доведено, що смерть ОСОБА_15 настала внаслідок нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк десять років.

В обґрунтування свої вимог прокурор посилається на те, що вважає вирок незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд не в повній мірі врахував те, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України належить до тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Також вважає, що суд детально не з`ясував фактичну тяжкість кримінального правопорушення та не взяв до уваги обставини, при яких вчинено злочин, позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка наполягала на призначенні суворого покарання. На його думку, не в повній мірі враховано те, що обвинувачений вини своєї повністю не визнав, по місцю проживання та служби характеризується негативно, а також обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що призначення такої міри покарання особі, яка вчинила тяжкий злочин, унаслідок якої наступила смерть потерпілої нівелює основоположне завдання кримінального покарання як однієї із найважливіших форм кримінально-правового впливу.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, де просить залишити її без задоволення.

Посилається на те, що 16 липня 2018 року ухвалою апеляційного суду прокурору було повернуто апеляційну скаргу, оскільки прокурор не ставив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 03 серпня 2018 року ухвалою апеляційного суду постановлено поновити строк на апеляційне оскарження, а до підстави для поновлення строку того, що державним обвинувачення було направлено апеляційну скаргу не в належний суд першої інстанції, необхідно ставитись критично. Наголошує, що неналежне виконання прокурором своїх обов`язків не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_15 .

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

03 червня 2016 року біля 01 год., перебуваючи у належному співмешканці ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приміщенні будинку по АДРЕСА_2 , за місцем їх проживання, ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, спричинив ОСОБА_15 тілесні ушкодження, нанісши їй декілька ударів руками та ногами по голові і тілу, внаслідок яких ОСОБА_15 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, крововиливу під оболонки головного мозку, набряку головного мозку, розриву печінки, внутрішньої кровотечі, які відносяться до тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя, від яких ОСОБА_15 померла на місці події. Також, діючи умисно, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді синців лівого ока, лівої щоки із переходом на нижню щелепу, обох ділянок ключиць, епігастральній ділянці, живота, лівого плеча, лівої китиці, правого передпліччя, правого стегна, лівого колінного суглобу, саден нижньої губи та лівого колінного суглобу, крововиливу в м`які покриви голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_16 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційних скарг за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило. Останніми подано заяви про проведення апеляційного розгляду без їх участі, просять залишити вирок суду першої інстанції без змін (а.п. 153, 155 том 4).

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг, поданих ними, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив залишити апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Прокурор в апеляційній скарзі просить дослідити докази, які містять дані, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , клопотання задоволено, відповідні докази досліджено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, на думку суду апеляційної інстанції, ухвалений з дотриманням цим вимог кримінального процесуального закону.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та докази, які є по кримінальному провадженню, доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_15 .

Суд першої інстанції оцінивши як з точки зору належності, допустимості та достовірності показання потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_18 , витяг з ЄРДР за № 0000112 від 03 червня 2016 року, рапорт чергового Снятинського ВП, протокол огляду місця події від 03 червня 2016 року з фототаблицями до нього, протокол огляду трупа від 03 червня 2016 року з фототаблицями до нього, копії паспорта ОСОБА_15 , копії лікарського свідоцтва про смерть № 40 від 03 червня 2016 року, висновок судово-медичного експерта № 40 від 13 липня 2016 року, висновок судово-медичного експерта № 593 від 10 червня 2016 року, висновок судово-медичного експерта № 634 від 12 липня 2016 року, висновок судово-медичного експерта № 421 від 08 червня 2016 року, протокол затримання ОСОБА_7 від 03 червня 2016 року, протокол огляду речей і документів від 04 червня 2016 року з додатком, висновок судово-медичного експерта № 425 від 08 червня 2016 року, висновок судово-медичного експерта № 426 від 24 червня 2016 року, висновок судово-медичного експерта № 109 від 24 червня 2016 року, висновок судово-медичного експерта № 108 від 29 червня 2016 року, висновок судово-медичного експерта № 428 від 24 червня 2016 року, висновок судово-медичного експерта № 427 від 24 червня 2016 року, протокол проведення слідчого експерименту від 08 червня 2016 року, висновок судового експерта № 457-Д від 09 червня 2016 року, висновок судово-психіатричного експерта № 207/2016 від 30 червня 2016 року, пояснення експерта ОСОБА_11 , оглянуті в судовому засіданні речові докази, так і сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку достовірно встановив обставини кримінального правопорушення та прийняв обґрунтоване рішення в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час апеляційного розгляду не встановлено грубих процесуальних порушень, які у відповідності до змісту ст. 87 КПК України, давали б підстави для визнання недопустимими доказів, покладених в основу обвинувального вироку.

Так, на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався показання потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що її мати ОСОБА_15 та обвинувачений ОСОБА_7 проживали в цивільному шлюбі протягом семи з половиною років, обоє зловживали алкоголем. Спочатку, в грудні 2009 року вони жили в м. Снятин по вул. Річна в ОСОБА_7 дома, тоді зустрічались з мамою нечасто. Від матері в 2014 році їй стало відомо, що в 2013 року ОСОБА_7 вибив їй око, як це сталось мама не розказувала. В період, коли мама жила в с. Устя, і коли разом з нею жив ОСОБА_7 , мама часто була побита, в синцях від нанесених тілесних ушкоджень. В червні 2015 року ОСОБА_7 пішов в АТО. В грудні 2015 року мав 10 днів відпустки. Тоді мама була від нього бита, були синці на обличчі. Мама з лютого 2016 року отримувала пенсію по інвалідності в розмірі біля 1 тисячі грн. Щодо матеріальної допомоги, яку надавав ОСОБА_7 , пояснила, що коли в неї під час епідемії грипу захворіла дитина, то за проханням мами, ОСОБА_7 на її банківську карточку прислав гроші, з яких вона використала 1 тисячу гривень. Також ствердила, що проживаючи з її мамою, ОСОБА_7 інколи купував продукти додому. 07 травня 2016 року ОСОБА_7 приїхав з АТО у відпустку, всі жили по АДРЕСА_2 : вона з чоловіком і трьома дітьми (на той час - син ОСОБА_19 , 11 років, дочка ОСОБА_20 , 8 років та дочка ОСОБА_21 , 5 років) жили в літній кухні, а мама з ОСОБА_7 жили в будинку, до якого є два входи. За вказаною адресою була зареєстрована мама ОСОБА_15 , вона, її троє дітей, та її сестра ОСОБА_22 . Відстань від літньої кухні до будинку приблизно 1 метр. Через тиждень після приїзду ОСОБА_7 неодноразово бив її маму. Вони разом випивали як в хаті, так і на подвір`ї. Тільки в мами почали сходити синці, що утворились після того, як в одну із неділь після приїзду ОСОБА_7 побив маму, приблизно за 2 тижні до останньої події, коли вона була в кухні, почула мамин крик. Зайшла її старша дочка, яка сказала, що в баби з носа тече кров. Вона дала дочці кружку з водою, щоб та понесла бабі. Сама також вийшла на вулицю, де побачила, що ОСОБА_7 тягав маму за волосся, в неї обличчя було в крові, та почула, як обвинувачений сказав мамі: «ти ще не так зараз кров`ю заллєшся» та вживав нецензурні слова. Вона їх розборонила. Вдень 02 червня 2016 року мама казала, що її болить шлунок чи підшлункова, вертала. Біля 15 год. вона їхала в м. Снятин в дитячий садок за дочкою, обвинувачений також їхав у ОСОБА_23 , разом з нею йшов на автобусну, казав, що їде до своєї сестри за документами. В той час їй було страшно, тому що його «кидало в піт». Біля пів-п`ятої години повернулась з ОСОБА_23 , ОСОБА_7 ще не було. Її боліла голова, тому лягла й заснула. Біля 20- 21 год. прокинулась від шуму і галасу, в приміщенні літньої кухні ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 сиділи на ліжках біля тумбочки, на якій в 1,5 л пляшці від мінеральної води було спиртне, випивали та їли. За чиї кошти придбане спиртне, їй не відомо. Вона разом з ними не пила. Мама вживала нецензурні слова, з цього виник конфлікт між нею і ОСОБА_7 , вони обоє сварились, і коли мама піднімалась з ліжка, ОСОБА_7 три рази її штовхав, вона падала на ліжко: спочатку сіла на ліжко, потім впала, а третій раз впала на ліжко набік. Вона їх заспокоювала, просила не кричати, бо в хаті малі діти. Біля 22 год. мама з літньої кухні пішла до хати спати. Вона та діти теж лягли спати в літній кухні, де є три ліжка. Чоловік з ОСОБА_7 ще посиділи десь 10 хвилин, ОСОБА_24 сказав, що йде також спати, бо йому рано треба вставати. Після того, як вони з чоловіком та дітьми лягли спати, вночі вона чула як ОСОБА_7 розбудив її чоловіка, щоб ще випивати. Нікого з сторонніх людей в них того вечора дома не було. Ранком, близько 06 год. обвинувачений зайшов до літньої кухні попрощатись і поїхав. Біля 08 год. ранку їй подзвонив обвинувачений, сказав дати матері телефон, однак вона не була дома, так як везла дитину в дитячий садок. Коли повернулась додому, до хати не заходила, тільки до літньої кухні, після чого пішла в сільську раду. В той час до неї зателефонував її чоловік ОСОБА_14 та повідомив, що з мамою погано, вона сказала, щоб викликав швидку допомогу. З сільської ради додому повернулася біля 12 год., від працівників поліції дізналась, що мати померла. Вони не дозволили їй зайти до кімнати, де знаходилась померла. Пізніше від свого чоловіка вона дізналась, що коли він біля 11 год. зайшов в хату за одягом для доньки, в кімнаті побачив потерпілу ОСОБА_15 , яка лежала на підлозі оголена, була неживою, тіло вже охололо. Після чого чоловік подзвонив на швидку допомогу та ОСОБА_7 . Останній сказав, що так їй і треба. Слідів боротьби в кімнаті не було виявлено. Пізніше, вже після похорону, вона звернула увагу на те, що на коврі і на стіні були плями сліди, схожі на кров.

Показання потерпілої ОСОБА_10 , на думку суду апеляційної інстанції, є належними, допустимими та достовірними доказами.

Так само, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_14 , чоловіка потерпілої ОСОБА_10 , який підтвердив, що обвинувачений з його тещею ОСОБА_15 проживали в АДРЕСА_2 в житловому будинку, а він з дружиною та дітьми - в літній кухні. З ОСОБА_7 та з тещею перебував у нормальних стосунках. Під час останнього приїзду ОСОБА_7 з АТО у відпуску, перебуваючи на подвір`ї, коли з криниці тягнув воду, він чув, як в будинку обвинувачений сварився з ОСОБА_15 , причина сварки йому невідома. Пояснив, що 02 червня 2016 року, повернувшись з роботи після 17 год., випивав разом з ОСОБА_7 , який наступного дня мав їхати в АТО. Сиділи в коридорчику в літній кухні, столом для них слугувала тумбочка. Спочатку випивали одну пляшку, курили, двері надвір були відкриті, двері до кімнати в приміщенні кухні, де знаходилась дружина, були закриті. ОСОБА_15 з ними не сідала, пішла до своєї хати скоріше. Після того, як випили першу пляшку, він побіг в магазин, купив другу 0,5 л пляшку горілки, яку теж розпивали вдвох із ОСОБА_7 . На вулиці ще не було темно. ОСОБА_7 відлучився, пішов до хати, пробув там недовго, до 5 хвилин. Коли повернувся, сказав, що треба підняти тещу, бо впала. Коли зайшов до хати, потреби світити світло в кімнаті не було, на вулиці ще було видно, то побачив, що ОСОБА_15 лежала лицем набік, головою до входу, не говорила, очі то відкривала, то закривала, була одягнута в шорти і майку, на ногах в неї були синці. На її обличчі в той момент синців не бачив. Вони взяли тещу за ноги та за руки, і разом поклали на диван. В кімнаті будинку він перебував протягом 2-3 чи 3-4 хвилин. Він повернувся до коридорчика літньої кухні, а через декілька хвилин до нього приєднався ОСОБА_7 і вони продовжували випивати. Десь через годину, коли на вулиці стемніло, ОСОБА_7 пішов до будинку. Вдруге ОСОБА_7 закликав його, щоб підняти тещу, коли в кімнаті було включене світло, теща лежала на підлозі, на боці, але трохи дальше, ніж раніше, була одягнута в тому ж одязі. Обидва поклали ОСОБА_15 на диван. Слідів крові на ній не було, вона спала, очі були закриті, дихала, в кімнаті був 2-3 хвилини. Вийшов з хати, пішов у туалет, зайшовши до коридорчика літньої кухні, там застав ОСОБА_7 . Вони продовжували випивати до 23 години. Того вечора нікого іншого в них дома не було. В його присутності ОСОБА_25 не наносив удари ОСОБА_15 . Близько 06 години 03 червня 2016 року обвинувачений зайшов до них попрощатися, їхав в АТО, був з сумкою. Теща його не проводжала. Біля 11 години він пішов в будинок, щоб взяти одяг для доньки. В кімнаті на підлозі виявив тіло ОСОБА_15 , вона лежала повністю гола, з синяками, на відстані приблизно пів-метра від порога, де її одяг, - він не бачив. Теща була холодна. Він викликав швидку медичну допомогу. Приїхавши, ті викликали поліцію. Також він подзвонив дружині, яка була в сільській раді, але їй не сказав що теща нежива, а сказав, що їй щось погано. Також подзвонив обвинуваченому, повідомив, що ОСОБА_15 мертва, обвинувачений сказав: «так їй і треба».

Вказані показання свідка ОСОБА_14 є належними, допустимими та достовірними доказами.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно взяв до уваги та оцінив у сукупності з іншими доказами показання свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що вона займається підприємницькою діяльністю, торгує в центрі міста Снятин перед універмагом. Вона є рідною сестрою обвинуваченого, який є батьком чотирьох дочок, наймолодшій його дочці 17 років. Брат присилав їй гроші, які вона передавала його двом молодшим дітям. Він проживав з співжителькою ОСОБА_15 . Вона була проти їх стосунків, так як співжителька брата любила випити. Інколи в базарні дні в м. Снятин вона бачила ОСОБА_15 на підпитку, а одного разу п`яною. Брат старався забезпечити свою сім`ю: висилав гроші, щоб купили холодильник, диван, конвектори. Був випадок, що в 2014 року ОСОБА_15 скаржилась їй на своє здоров`я, що в неї опущена нирка. При випадкових зустрічах з ОСОБА_15 , коли ОСОБА_26 був в АТО, вона бачила в ОСОБА_15 синці, і від людей чула, що дочка відбирає в неї гроші і разом з зятем її б`ють. ОСОБА_15 отримувала пенсію і ще їй присилала з-за кордону гроші її молодша дочка. Коли обвинувачений приїхав у відпустку з АТО, вони разом з ним ходили до батька, інваліда 1 групи, який помер в 2017 році. Батько мав законну дружину, з якою проживав, але для утримання тата брат передавав гроші. Стосовно пошкодженого ока ОСОБА_15 , від останньої їй стало відомо про те, що працюючи разом з ОСОБА_7 в саду на роботі, зривала яблука, впала з драбини, зачепила око, і воно витекло, але вона до лікарів не зверталась. Також свідок пояснила, що ОСОБА_7 залишав їй свої гроші та документи, 03 червня 2016 року він мав повертатися після відпустки в АТО, тому 02 червня 2016 року брат приходив до неї, щоб забрати свої гроші та документи. Про смерть ОСОБА_15 їй стало відомо 03 червня 2016 року з телефонного дзвінка брата, біля 11.30 год. він попросив поїхати до неї і подивитись, що сталось, але вона не мала можливості поїхати. Обставини смерті ОСОБА_15 їй невідомі.

Показання свідка ОСОБА_17 також є належними, допустимими та достовірними доказами.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався як на доказ на показання свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що вона проживає по сусідству з померлою ОСОБА_15 та її родиною протягом 10 років. Близько не спілкувались, в основному на городі. Знає, що дочка часто сварилась з ОСОБА_15 з приводу пияцтва останньої. Знає обвинуваченого ОСОБА_7 як людину з вихованої сім`ї. В травні 2016 року вона бачила ОСОБА_7 дома. Одного разу, за тиждень до 03 червня 2016 року, коли вона розвішувала білизну, чула, як ОСОБА_7 надворі сварився з ОСОБА_15 , питав де його гроші. Від ОСОБА_15 їй відомо, що ОСОБА_7 присилав їй гроші, вона купувала до хати м`яку частину, холодильник, телевізор. Щодо поведінки ОСОБА_15 , пояснила, що після смерті першого чоловіка, вона вела розпутний спосіб життя, не обробляла город. Між обвинуваченим та ОСОБА_15 були добрі стосунки. Від брата її чоловіка ОСОБА_27 їй стало відомо, що 03 червня 2016 року він ранком бачив ОСОБА_7 , який казав, що їде в АТО, був у тверезому стані.

Вказані показання свідка ОСОБА_18 є належними, допустимими та достовірними доказами.

З огляду на індивідуальне сприйняття обставин та ставлення до них, пояснення потерпілої ОСОБА_10 та свідків, на думку суду апеляційної інстанції, не є взаємовиключними, а доповнюють одні одних. Оскільки потерпіла ОСОБА_10 повідомила про деякі обставини, які не сприймала особисто, суд першої інстанції переконливо не взяв їх до уваги, вважаючи недостовірними.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував пояснення свідка ОСОБА_14 . Його пояснення відносно того, що він бачив потерпілу, заходив до неї, допомагав ОСОБА_7 її піднімати та в його присутності обвинувачений потерпілу не штовхав і не наносив тілесні ушкодження, не суперечать та не виключають встановлених обставин про вчинення ОСОБА_7 умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_15 , небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило її смерть.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку сукупність письмових та інших доказів по кримінальному провадженню після їх дослідження, а саме:

- витяг з ЄРДР за № 0000112 від 03 червня 2016 року про внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, правова кваліфікація - ч. 2 ст. 121 КК України, по факту нанесення тілесних ушкоджень та смерті ОСОБА_15 ;

- рапорт чергового Снятинського ВП про те, що 03 червня 2016 року о 12 год. до чергової частини Снятинського ВП Косівського відділу поліції надійшло повідомлення від ШМД м. Снятин про те, що в с. Устя виявлено труп ОСОБА_15 зі слідами насильницької смерті, повідомлення зареєстровано в журналі єдиного обліку за № 822;

- протокол огляду місця події від 03 червня 2016 року з фототаблицями до нього, де зазначено місце події - господарство по АДРЕСА_2 , описано місце злочину, розташування кімнат, речей у них, обстановка, місцезнаходження та положення тіла ОСОБА_15 , яка повністю роздягнена, наявні на тілі тілесні ушкодження, сліди бурого кольору, одяг потерпілої, десять слідів пальців рук;

- протоколу огляду трупа від 03 червня 2016 року з фототаблицями до нього, в якому детально описані результати огляду трупа ОСОБА_15 , проведеного в приміщенні моргу Снятинської ЦРЛ;

- копію паспорта ОСОБА_15 , з якої слідує, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- копію лікарського свідоцтва про смерть № 40 від 03 червня 2016 року, згідно з яким смерть ОСОБА_15 настала вдома по АДРЕСА_2 після отриманих травм, дата травм - 03 червня 2016 року, причина смерті - набряк головного мозку, крововилив під оболонки головного мозку, закрита черепно-мозкова травма (ЧМТ);

- висновок судово-медичного експерта № 40 від 13 липня 2016 року, в якому вказано, що експертиза почата 03 червня 2016 року і закінчена 13 липня 2016 року, проведена на підставі постанови слідчого відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції ОСОБА_28 № 5876/108/24/02-16 від 03 червня 2016 року в морзі Снятинської ЦРЛ, з 16:50 год. по 19:10 год. Згідно з підсумками експертизи смерть ОСОБА_15 наступила в термін 12-14 годин до моменту розтину, від закритої черепно-мозкової травми, крововиливу під оболонки головного мозку, набряку головного мозку, що підтверджується морфологічними даними розтину трупа, а також судово-гістологічними дослідженнями кусочків внутрішніх органів: набряк головного мозку та легень, наявність крововиливу під м`які оболонки головного мозку, повнокрів`я внутрішніх органів, темна рідка кров, субрахноїдальний крововилив головного мозку, множинні діапедезні крововиливи в речовину головного мозку, нерівномірне кровонаповнення судин міокарду. При дослідженні трупа ОСОБА_15 виявлено тілесні ушкодження, які утворились від дії тупих-твердих предметів, якими можуть бути руки та ноги, можуть відповідати терміну вказаному у постанові, у вигляді: закритої ЧМТ, крововиливу під оболонки головного мозку, набряку головного мозку, розриву печінки, внутрішньої кровотечі, - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя; у вигляді: синців лівого ока, лівої щоки із переходом на нижню щелепу, обох ділянок ключиць, епігастральній ділянці живота, лівого плеча, лівої китиці, правого передпліччя, правого стегна, лівого колінного суглобу, саден нижньої губи та лівого колінного суглобу, крововиливів у м`які покриви голови, - до легких тілесних ушкоджень. Для спричинення вищеописаних тілесних ушкоджень було нанесено не менше 14-ти ударів. Для спричинення смерті могло бути нанесено не менше трьох ударів. Смерть гр. ОСОБА_15 могла наступити від декількох хвилин до декількох годин після спричинення їй тілесних ушкоджень; у момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_15 могла знаходитись передньою поверхнею тіла. Будь-яких даних, які б вказували на зміну пози трупа немає. Після спричинених тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_15 могла рухатись, пересуватись, кричати. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_15 виявлено етиловий алкоголь в концентрації: в крові 0,52 проміле. Не виявлено: метилового, пропілового, бутилового, амілового в сечі етилового спиртів та їх ізомерів, що відповідає легкій ступені сп`яніння і знаходиться в стадії всмоктування. При судово-імунологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_15 відноситься до групи А з ізогемаглютинами анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- висновок судово-медичного експерта № 593 від 10 червня 2016 року, проведеного по біоматеріалах, наданих СМЕ Снятинського міжрайвідділення ОСОБА_11 , згідно з направлення судово-медичного експерта № 40, в приміщенні лабораторії відділення судово-медичної токсикології Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи, яким підтверджено, що при судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа ОСОБА_15 , 1968 року народження, виявлений етиловий спирт в концентрації в крові 0,52 проміле. Не виявлено: метилового, пропілового, бутилового, амілового в сечі етилового спиртів та їх ізомерів;

- висновок судово-медичного експерта № 634 від 12 липня 2016 року, проведеного по біоматеріалу, наданому СМЕ ОСОБА_11 , згідно з направленням судово-медичного дослідження трупу № 40, в приміщенні лабораторії відділення судово-медичної гістології Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи, яким зафіксовано дані мікроскопічного дослідження головного мозку: Головний мозок: різке повнокров`я судин оболонки. М`яка мозкова оболонка фрагментована набрякла, розрихлена, майже на всьому протязі деформована. Під м`якою мозковою оболонкою масивні вогнищеві скупчення еритроцитів, червоно-оранжевого кольору, частково гемолізовані. Вени значно розширені, в просвіті їх еритроцити. Виражений периваскулярний та перицелюлярний набряк речовини головного мозку, нерівномірне кровонаповнення судин речовини головного мозку. В речовині головного мозку наявні множинні периваскулярні та масивні діапедезні крововиливи, що мають тенденцію до злиття, утворюючи «кров`яні озера». Спастичний стан деяких дрібних артерій та капілярів. Підсумок - субарахноїдальний крововилив головного мозку. Периваскулярні та діапедезні крововиливи в речовину головного мозку. Виражений набряк головного мозку;

- висновок судово-медичного експерта № 421 від 08 червня 2016 року, проведеного на підставі направлення СМЕ ОСОБА_11 № 40, в приміщенні відділення судово-медичної імунології обласного бюро судово-медичної експертизи, яким стверджено, що кров з трупа ОСОБА_15 , 1968 року народження, відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- протокол затримання ОСОБА_7 від 03 червня 2016 року, де зазначено, що він був затриманий 03 червня 2016 року о 18:30 год. в м. Рогатин, на момент затримання заяв, клопотань, скарг від затриманого не було, зауважень до протоколу також не мав;

- протокол огляду речей і документів від 04 червня 2016 року з додатком - фотографією, в якому описано результати огляду мобільного телефону марки «АSUS Z2002», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , і НОМЕР_4 , належного ОСОБА_7 . В розділі «відео» міститься відеозапис «V_20160602_214433.mp4», здійснений 02 червня 2016р о 21:44 год., розміром 18,54 Мб, формату mp 4, тривалістю 8 сек., на якому зафіксовано, як у приміщенні кімнати на ліжку лежить ОСОБА_15 , одягнена у халат сірого кольору, самостійно здійснює рухи ногами, у кінці самостійно привстає у положення сидячи. На ОСОБА_15 жодних тілесних ушкоджень, плям крові не видно. В розділі «Фотографії» наявна остання фотографія «Р_20160603_ 0228814_001.jpg», яку здійснено 03 червня 2016 року о 02:28 год., розміром 2,41 Мб, формату .jpg. На вказаній фотографії зафіксовано те, як у приміщенні кімнати на підлозі, на килимі, у положенні на спині лежить ОСОБА_15 , одягнена у труси з кругами зеленого кольору, руки та ноги у неї розведено у сторони. На тілі ОСОБА_15 наявні тілесні ушкодження, більшість з яких знаходиться у області обличчя; біля ротової порожнини та на лобній частині голови наявна кров; у нижній частині лівої руки та у верхній частині правої руки наявні синці;

- висновок судово-медичного експерта № 425 від 08 червня 2016 року, відповідно до якого кров ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО;

- висновок судово-медичного експерта № 426 від 24 червня 2016 року, відповідно до якого у плямі на футболці ОСОБА_7 з бавовняного трикотажу чорного кольору з малюнками зеленого, білого та червоного кольорів, знайдено кров людини; при серологічному дослідженні цього об`єкта виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В ізосерологічної системи АВО. Тому кров, виявлена на зазначеному речовому доказі може належати особі (особам) групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО, що не виключає можливості приналежності крові ОСОБА_15 ;

- висновок судово-медичного експерта № 109 від 24 червня 2016 року, згідно з яким при судово-цитологічному дослідженні в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_7 знайдено поодинокі епітеліальні клітини, походження яких за рахунок власного нігтьового ложе вважається найбільш імовірним. Даних про присутність клітин померлої ОСОБА_15 в піднігтьовому вмісті ОСОБА_7 не виявлено;

- висновок судово-медичного експерта № 108 від 29 червня 2016 року, відповідно до якого при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту рук ОСОБА_15 знайдено кров людини та поодинокі епітеліальні клітини, походження яких за рахунок власного нігтьового ложе вважається найбільш імовірним. Статева приналежність крові не встановлена. При серологічному дослідженні даних об`єктів виявлено антигени А і Н за ізосерологічною системою АВО. Виявлена кров могла походити від особи, в крові якої містяться антигени А і Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження крові від ОСОБА_15 . Походження антигену Н в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_15 за рахунок домішку крові ОСОБА_7 також не виключається;

- висновок судово-медичного експерта № 428 від 24 червня 2016 року, згідно з яким у помарці на ватному тампоні, вилученої з-під трупа ОСОБА_15 , зішкрібах зі стіни та на відрізку з підодіяльника, вилучених з місця події, знайдена кров людини, яка може належати особі групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО або АВ, що не виключає можливості приналежності крові ОСОБА_15 ;

- висновок судово-медичного експерта № 427 від 24 червня 2016 року, відповідно до якого у помарці на шортах потерпілої ОСОБА_15 , знайдена кров людини. При серологічному дослідженні виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В ізосерологічної системи АВО. Таким чином, не виключається можливість приналежності крові ОСОБА_15 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 08 червня 2016 року, складеним за участю захисника, відповідно до якого детально зафіксовано обставини відтворення ОСОБА_7 події злочину, що відбулися 03 червня 2016 року, зокрема, обставини конфлікту між ним та потерпілою, спільне розпиття алкогольних напоїв, перенесення ОСОБА_15 на ліжко та нанесення ударів руками по голові ОСОБА_15 ;

- висновок судового експерта № 457-Д від 09 червня 2016 року, відповідно до якого сліди пальців рук максимальними розмірами 15x20 мм та 12x19 мм залишені відповідно вказівним та безіменним пальцями лівої руки ОСОБА_7 , сліди пальців рук максимальними розмірами 11x17 мм та 14x21 мм залишені відповідно вказівним та безіменним пальцями лівої руки ОСОБА_15 ; сліди пальців рук максимальними розмірами 12x20 мм, 11x16 мм, 10x21 мм, 10x16 мм, 11x18 мм, 11x22 мм залишені не ОСОБА_7 та не ОСОБА_15 , а іншою особою чи особами;

- висновок судово-психіатричного експерта № 207/2016 від 30 червня 2016 року, яким встановлено, що ОСОБА_7 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому дій. На період часу, що відноситься до інкримінованих йому дій ОСОБА_7 перебував в стані і перебуває на даний час при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 спроможний усвідомлювати реальний зміст власних дій та повною мірою свідомо керувати ними і передбачати їх наслідки, правильно сприймати обставини, що мають значення для провадження та давати по них відповідні покази;

- оглянуті в судовому засіданні речові докази.

Суд апеляційної інстанції вважає вищевикладені докази, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та на які суд послався в обвинувальному вироку, належними, допустимими та достовірними.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано при прийнятті рішення враховував пояснення експерта ОСОБА_11 , який зазначив, що він має стаж роботи експерта 25 років. Ним була проведена судово-медична експертиза трупа ОСОБА_15 , у висновку експерта № 40 від 13 липня 2016 року дані відповіді на всі питання, поставлені в постанові слідчого перед експертом. При проведенні експертизи дотримано послідовність, порядок та вимоги, визначені Правилами проведення судово-медичної експертизи трупів, затв. Наказом МОЗ України № 6. Ним були вилучені кусочки внутрішніх органів та тканин для лабораторних досліджень. Комплексну оцінку результатів дослідження трупа він дав на підставі отриманих лабораторних даних. Причина смерті ОСОБА_15 - закрита черепно-мозкова травма, крововилив під оболонки головного мозку, набряк головного мозку. Смерть ОСОБА_29 наступила від декількох хвилин до декількох годин, залежно від того, скільки часу набиралась гематома в головному мозку. Виявлені тілесні ушкодження трупа ОСОБА_29 відображені у висновку. Так як причина смерті - головний мозок, проводилось гістологічне дослідження головного мозку. В направленні він зазначив, обставини справи: «виявлена мертвою вдома»; результати судово-медичного дослідження: «набряк головного мозку. Крововилив під оболонки головного мозку . закрита черепно-мозкова травма». Гістологія проводиться для підтвердження чи спростування поставленого ним попереднього діагнозу. Також він зазначив, які матеріали йдуть на архівне зберігання. Гістологія проводилась лабораторією обласного бюро СМЕ в м. Івано-Франківськ, за результатами мікроскопічного дослідження головного мозку було підтверджено висновок експерта - смерть ОСОБА_15 наступила від закритої черепно-мозкової травми. Решта вилучених кусочків внутрішніх органів та тканин здана в архів Івано-Франківського обласного бюро СМЕ, де й зберігається. При потребі може бути проведене гістологічне дослідження печінки, якщо буде відповідна ухвала. Печінка трупа ОСОБА_15 ним описана в розділі експертизи - внутрішнє дослідження. В даному випадку розрив печінки не є причиною смерті ОСОБА_29 , розрив печінки не є великий, від наявності 400 мм крові в черевній порожнині не наступає смерть. Висновку гістології по печінці ОСОБА_29 він не бачив. Три удари, що спричинили смерть ОСОБА_29 , які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень: це - в тім`яній ділянці голови посередині, в лівій висковій ділянці голови та в ділянці печінки. При падінні неможливе утворення тілесного ушкодження у тім`яній ділянці голови посередині, бо в такому випадку треба падати вертикально вниз. Це ушкодження утворилось від удару тупим твердим предметом. На думку експерта, ногою. Для спричинення описаних у висновку експерта тілесних ушкоджень, ОСОБА_15 було нанесено не менше 14 ударів. Всі наявні синяки не могли утворитись від падіння. Ці удари були нанесені незадовго до настання смерті, в короткий термін від одної до трьох годин, а не в строк одна доба, бо в такому разі був би інший колір синяка. Так як він виїздив на місце події, де був виявлений труп ОСОБА_15 , то він бачив висоту ліжка (коло 30 см), що знаходилось в кімнаті, при падінні з такої висоти не могли утворитись наявні на тілі ОСОБА_15 . Розтин трупа ним був проведений 03 червня 2016 року, експертиза закінчена 13 липня 2016 року. Також експерт пояснив, що слідчий забирає в нього одночасно не тільки один висновок, а можуть бути висновки по декількох трупах. Він робить записи у вихідній про видані слідчому висновки. Експерту невідомо, чому до даної справи слідчий додав висновок гістологічного дослідження печінки іншого трупа на прізвище ОСОБА_30 по судово-медичному дослідженню № 39, а не судово-медичному дослідженню трупа ОСОБА_29 по дослідженню № 40.

Суд апеляційної інстанції вважає як доказ пояснення експерта ОСОБА_11 належним, допустимим та достовірним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наданим судом першої інстанції аналізом вказаної сукупності доказів, які у взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення при встановлених у оскарженому вироку обставинах з відповідною правовою кваліфікацією дій за ч. 2 ст. 121 КК України.

З проводу доводів сторони захисту про те, що всі здобуті докази є недопустимими, оскільки процесуальне керівництво у досудовому розслідуванні та підтримання державного обвинувачення в суді здійснювалося неналежним підрозділом системи прокуратури України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України доказ вважаються допустимий, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок отримання доказів під час досудового розслідування знайшов своє відображення як у ст. 223 КПК України, де сформульовані загальні вимоги щодо проведення слідчих (розшукових) дій, так і у ст. ст. 224-232 КПК України, якими передбачено особливості кожної з слідчих (розшукових) дії.

До належних суб`єктів, що мають право на отримання доказів віднесено слідчого, прокурора, що здійснюють конкретне кримінальне провадження. Відповідно до ст. 39 КПК України право на здійснення досудового розслідування має також керівник органу досудового розслідування.

Під час апеляційного розгляду не встановлено, що по даному кримінальному провадженню докази отримано з порушенням встановленого порядку або неналежними суб`єктами, тобто слідчими чи прокурорами, які не здійснювали дане кримінальне провадження.

Слідчий, прокурор зобов`язані невідкладно після повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Кримінальне провадження № 0000112 від 03 червня 2016 року було розпочато за повідомленням про виявлення трупа ОСОБА_15 з тілесними ушкодженнями, після чого у відповідності до кримінального процесуального закону належними суб`єктами проведено слідчі (розшукові) дії.

При реєстрації повідомлення про злочин, жодних підстав вважати, що проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, вчиненого військовослужбовцем, не було.

Суд першої інстанції, перевіряючи такі доводи, правильно керувався на ст. ст. 36, 216 чинного КПК України, підстав для висновку про недотримання яких під час досудового розслідування не здобуто, та вказав, що спорів про підслідність під час розгляду кримінального провадження не виникало, постанова про призначення групи прокурорів була прийнята прокурором обласного рівня, що знайшло відображення в р. ІІ Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000112 від 03 червня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції враховує принцип незмінності прокурора у кримінальному провадженні (ст. 37 КПК України), прокурор, що здійснює нагляд у формі процесуального керівництва під час кримінального провадження, відповідає не лише за додержанням законів при проведенні досудового розслідування відповідно до ст. 9 КПК України, але й визначає обсяг обвинувачення, який надасть до суду, і це обвинувачення буде підтримувати.

Таким чином, під час апеляційного перегляду не встановлено грубих порушень вимог ст. ст. 36, 37, 38 КПК України.

Необґрунтовано захисник ОСОБА_8 посилається на те, що експертизу, за результатами якої складено висновок судово-медичного експерта ОСОБА_11 № 40 від 13 липня 2016 року, було проведено з грубим порушенням Правил проведення судово-медичної експертизи трупів у бюро судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ України від 17 червня 1995 року № 6, оскільки при проведенні експертизи дотримано послідовність, порядок та вимоги, визначені ним. У відповідності до п. 1.24.4 цих Правил експерт дав комплексну оцінку результатів дослідження трупа на підставі отриманих лабораторних даних.

Оскільки метою судово-медичної експертизи є вирішення експертом конкретних поставлених органом досудового розслідування питань, а згідно з п. 1.4. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта, визначення того, чи потрібно було експерту ОСОБА_11 проведення гістологічного дослідження печінки та його результатів для експертизи, що проводилась, належить до його дискреційних повноважень.

Суд апеляційної інстанції вважає голослівними доводи захисника стосовно того, що результатом неправомірної діяльності експерта стало доручення до матеріалів провадження висновку гістологічного дослідження печінки іншого трупа на прізвище ОСОБА_30 , оскільки сама по собі наявність висновку експерта стосовно іншої особи жодним чином не може свідчити про будь-які порушення при проведенні експертизи у даному випадку.

Більше того, суд першої інстанції правильно визнав висновок судово-медичного експерта № 594 від 06 липня 2016 року за результатами дослідження печінки трупа ОСОБА_31 неналежним доказом та не взяв його до уваги.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що в протоколі місця події нічого не вказано за центральний вхід у будинок з південної сторони, які недалеко від хвіртки, що веде на дорогу, який не видно з кухні.

В той час, огляд слідчим проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин конкретного кримінального правопорушення, та, відповідно, при проведенні огляду слідчий збирає інформацію, яку містять сліди та речові докази, для висування та перевірки версій щодо події, яка саме розслідується. Завдання, які підлягають вирішенню під час проведення огляду місця події, мають свої особливості залежно від виду розслідуваного кримінального правопорушення, а тому виходячи з обставин події, яка стала предметом розслідування, та факту, що став підставою для початку його проведення, слідчий не був зобов`язаний досліджувати та фіксувати, детально описуючи, всі можливі входи та шляхи проникнення до будинку, де було виявлено труп ОСОБА_15 .

У протоколі слідчий відображає послідовність своїх дій та детально описує виявлені речі та документи, що і мало місце у даному випадку. Крім того, фототаблиці до протоколу огляду місця події від 03 червня 2018 року відображають в повній мірі відомості про господарство, яке розташоване по АДРЕСА_2 , в тому числі і центральний вхід у будинок, які підлягали дослідженню та оцінці суду першої інстанції.

Відтак, встановлені обставини кримінального правопорушення виключають припущення про проникнення до будинку інших невідомих осіб.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що між футболкою, яка була вилучена з місця події, та футболкою, що надана експертові немає ніякої схожості.

В той час, в висновку експерта № 426 описано футболку, яка була надана на дослідження, в повній відповідності тій, яка була вилучена з місця події (а.п. 110 том 1). Те що, експерт описав її з малюнком зеленого, білого та червоного кольорів, а не охарактеризував як таку, що має напис «ZWACK» не може свідчити про надання йому на дослідження іншої футболки, ніж та, що була вилучена на місці події.

Сторона захисту вважає, що суд першої інстанції не дав оцінки жодному речовому доказу, обмежившись лише формулюванням «вина ОСОБА_7 підтверджується речовими доказами».

Проте, на думку суду апеляційної інстанції, такі доводи сторони захисту є бездоказовими. Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку у відповідності до вимог ст. 94 КПК України оцінив речові докази, а, виходячи з вимог ч. 3 ст. 374 КПК України про те, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються саме докази на підтвердження встановлених судом обставин, суд першої інстанції, посилаючись на речові докази, не мав обов`язку детально їх описувати, вказувати, з яких підстав він дійшов висновку про їх належність, допустимість та достовірність, наводити логічні зв`язки з усіма іншими даними, якими обґрунтовував свій висновок.

Доводи захисника ОСОБА_8 відносно необґрунтованості висновку суду першої інстанції про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 на час вчинення злочину не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції мав достатньо даних, які вбачаються з доказів, що узгоджуються між собою, для такого висновку. Зокрема, це пояснення потерпілої ОСОБА_10 про те, що вночі вона чула як ОСОБА_7 розбудив її чоловіка, щоб ще випивати, свідка ОСОБА_14 про те, що після 17 год. випивав разом з ОСОБА_7 , спочатку випивали одну пляшку, купив другу 0,5 л пляшку горілки, яку теж розпивали вдвох, продовжували випивати до 23 години.

Не є слушними твердження сторони захисту про те, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 не підтверджений носіями спеціальних знань - лікарями. Доказами згідно з ст. 84 КПК України є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Пояснення захисника ОСОБА_8 про те, що в ОСОБА_7 на час затримання не встановлено стану алкогольного сп`яніння, не спростовують факту вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки останній був затриманий 03 червня 2016 року о 18:30 год., а кримінальне правопорушення вчинено 03 червня 2016 року біля 01 год.

Обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що його незаконно тримали під вартою, оскільки 30 січня 2017 року апеляційним судом скасовано вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року, а Городенківський районний суд Івано-Франківської області обрав йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 16 лютого 2017 року.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки предметом апеляційного розгляду є оскаржене судове рішення, в даному випадку вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року, такі обставини не можуть вказувати на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при його ухваленні та на неправильність висновків суду, викладених у ньому.

Безумовно, відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

В той час, згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а за приписами ст. 416 КПК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу «Судове провадження в суді першої інстанції».

При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Чанєв проти України» «Отже, частиною 3 статті 331 КПК передбачено, що суд першої інстанції має двомісячний строк для вирішення питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою, навіть якщо вже закінчився строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою, постановленої слідчим суддею, як це мало місце у цій справі.»

Дані, які характеризують особу обвинуваченого, є обставинами, які мають значення у кримінальному провадженні, та підлягають доказуванню. Суд першої інстанції при ухваленні вироку повинен взяти до уваги до уваги всі відомості, що є в матеріалах провадження відносно особи обвинуваченого, та оцінити їх в сукупності.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції належним чином дослідив та дав правильну оцінку даним, які характеризують особу обвинуваченого, що були встановлені з доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.

Оскільки, до матеріалів провадження було долучено характеристику ОСОБА_7 , надану Устянською сільською радою від 13 червня 2016 року, за підписом сільського голови ОСОБА_13 , де вказано, що ОСОБА_7 в сім`ї поводить себе посередньо, виникають сімейні суперечки в нетверезому стані, за період проживання на території села Устя зарекомендував себе з негативної сторони, в громадських місцях поводить себе посередньо, зловживає спиртними напитками, та службову характеристику, надану Військовою частиною НОМЕР_1 Код НОМЕР_5 від 07 липня 2016 року, за підписом командира роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_7 за час проходження служби зарекомендував себе з негативної сторони, крім іншого, має ряд шкідливих звичок, схильний до вживання спиртних напоїв, суд першої інстанції правильно взяв їх до уваги та переконливо оцінив дані про особу обвинуваченого, які вбачаються з цих доказів, як такі що характеризують його негативно.

Переконливих доводів, які б викликали сумніви в належності, допустимості на достовірно цих доказів, стороною захисту не наведено.

Такі характеристики отримані у встановленому законом порядку, передбаченими способами, стосуються обставин, що підлягають доказуванню, є чіткими та послідовними, засвідчені підписами уповноважених осіб, завірені печатками.

Будь-яких відомостей, які в вказували на упередженість голови ОСОБА_13 та командира роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 стосовно ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не здобуто.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що характеристики ОСОБА_7 були надані не відповідними особами, які їх засвідчили підписом, а організаціями по місцю проживання та по місцю проходження військової служби.

Відповідно, у характеристиках вказані не суб`єктивні враження та судження голови ОСОБА_13 та командира роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 про ОСОБА_7 , а узагальнена інформація, отримана з різних джерел по місцю проживання та по місцю проходження військової служби, що його характеризує.

При цьому, суд першої інстанції задовольнив клопотання про виклик осіб, які підписували наведені характеристики, в судове засідання для допиту неодноразово викликав їх в судове засідання, однак Устянська сільська рада просила провести розгляд за відсутності їх представника, а Військової частина НОМЕР_1 повідомила, що ОСОБА_12 переведений до іншої військової частини, не має змоги вручити йому виклики в судове засідання.

Сторона захисту вказує, що інформація, яка зазначена у характеристиках повністю спростовується показаннями свідків, які допитані у судовому засіданні, однак аналізуючи зміст пояснень свідків суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку.

Перевіривши доводи прокурора в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

На думку суду апеляційної інстанції, при розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк вісім років дотримався вказаних вимог закону.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що покарання призначене ОСОБА_7 за оскаржуваним вироком відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, його суспільну небезпеку, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції взяв до уваги те, що вчинений ОСОБА_7 злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів та є злочином проти життя та здоров`я особи.

До обтяжуючої покарання обставини суд першої інстанції відніс вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції відніс часткове визнання вини.

Взяв до дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема: те, що він раніше не судимий; на утриманні має неповнолітню дочку (2001 року народження); станом на 03 червня 2016 року служив за мобілізацією у Збройних силах України, перебував в зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в секторі «М», згідно з відпускного квитка № 701 від 05 травня 2016 року, виданого командиром в/ч НОМЕР_1 , звільнений у чергову відпустку терміном 30 діб з 05 травня 2016 року по 04 червня 2016 року, по закінченні якої зобов`язаний з`явитись до місця служби в м. Бердянськ; на диспансерному обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах Снятинської ЦРЛ не знаходиться, за допомогою в обласну психоневрологічну лікарню № 3 не звертався та на обліку не перебуває; будь-яких травм, поранень, контузій за час проходження військової служби не отримував; під час проходження військової служби звертався за медичною допомогою з приводу остеохондрозу поперекового відділу хребта з больовим синдромом; згідно з характеристик, виданих сільською радою за місцем проживання та по місцю служби характеризується негативно; із обліково-послужної картки до військового квитка та з відпускного квитка не встановлено підстави надання йому відпустки, які б спростовували негативну характеристику, надану йому командиром військової частини НОМЕР_1 .

Оскільки дане кримінальне провадження суд розглядав після скасування вироку Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року судом апеляційної інстанції, при призначенні покарання врахував положення ст. 416 КПК України, тому дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, у виді позбавлення волі, яке буде необхідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував всі обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, в тому числі і обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, і передбачене законом покарання за вчинення такого злочину, і дані про особу обвинуваченого, і те, що він вини своєї повністю не визнав, і обставину, яка обтяжує його покарання.

З приводу доводів прокурора відносно думки потерпілої ОСОБА_10 щодо призначення покарання ОСОБА_7 необхідно зазначити, що остання просила призначити йому покарання згідно з законом, а не наполягала на призначенні суворого покарання.

На думку суду апеляційної інстанції призначене покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції також вважає таким, що відповідає також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням, призначеним останньому.

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував положення ч. 2 ст. 416 КПК України про те, що при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

В даному кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції було проведено після скасування ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2017 року вироку Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року, за яким було призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років.

При цьому, вказаний вирок було скасовано не у зв`язку з необхідністю посилення покарання, а з інших підстав. Вказана ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області не містить категоричного висновку про необхідність застосування більш суворого покарання у разі визнання особи винуватою у скоєнню злочину за тих самих обставин.

Суд апеляційної інстанції не вважає слушними заперечення захисника ОСОБА_8 на апеляційну скаргу прокурора, оскільки вони не стосуються вимог чи доводів в частині покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 , а законності та обґрунтованості рішення суду апеляційної інстанції по вирішенню питання щодо поновлення прокурору строку на апеляційне оскарження вироку відносно нього, що не може вказувати на наявність чи відсутність підстав для її задоволення.

Отже, з урахуванням наведеного, підстави для скасування вироку суду за мотивами викладеними в апеляційних скаргах відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5