У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження № 0001309 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.10.2018 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, із неповною середньою освітою (8 класів), неодруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 14.05.2008 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.307, ст.69 ч.2 ст.309, ч.1 ст.263 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнився 13.04.2011 року по відбуттю покарання,
- 24.01.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
- 15.10.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.309 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі,
- 03.02.2015 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений 19.04.2016 року за відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та призначити йому більш м`яке покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком 4 місяці.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечень до неї.
В апеляційній скарзі захисник вказує, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості, вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом та розміром є явно несправедливим та суворим.

Захисник зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не достатньо врахував наявність пом`якшуючих покарання обставини, а саме повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння слідству, відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілої.

Також, зазначає, що обвинувачений хворий на туберкульоз, що потребує лікування в умовах стаціонару.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2018 року близько 19-15 год. ОСОБА_6 прийшов до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 24, та належить ФОП " ОСОБА_9 ".
Пересуваючись по торгівельній залі магазину "Саня і Соня" ОСОБА_6 , проходячи повз вішалки з дитячим одягом, скориставшись тим, що його злочинні дії були непомітні для оточуючих, шляхом вільного доступу взяв дитячі джинси фірми "Marino", вартістю 1147 грн., та шляхом приховування здійснив їх крадіжку.
В подальшому ОСОБА_6 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1147 грн.
Вказані дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.
Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим, в тому числі за вчинення корисливого злочину, те, що він має певне місце проживання, обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, та досудову доповідь ст. інспектора Центрального РВ філії ДУ "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_11 , в якій вказано про високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді арешту, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, даних про його особу, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на повне визнання обвинуваченим вини та його щире каяття у вчиненні злочинів, як на підставу для пом`якшення обвинуваченому покарання, є неприйнятними, оскільки, зазначені обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.

Стан здоров`я обвинуваченого, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої не є підставою для пом`якшення призначеного йому покарання і ступінь тяжкості вчиненого істотно не знижують. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять медичних документів на підтвердження наявності у обвинуваченого тяжких захворювань, на які посилається захисник в апеляційній скарзі. Не надано таких доказів стороною захисту і апеляційному суду.

Також, слід зазначити, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, не працює, свої матеріальні потреби задовольняє шляхом вчинення корисливих злочинів. Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Санкція ч.2 ст.185 КК України, передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
В даному разі апелянт просить апеляційний суд призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Разом з тим, призначаючи обвинуваченому покарання, судом першої інстанції дотримано вимог кримінального закону, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та призначено покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 185 КК України.
На думку апеляційного суду, таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення покарання, призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.10.2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: