Ухвала
Іменем України
26 березня 2019 року

м. Київ
справа № 761/24021/18-к
провадження № 51-1502 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року,
встановив:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 на підставі ч. 4 ст. 309 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Вказану ухвалу захисник ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року, оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
У своїй касаційній сказі захисник ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Наголошує, що місцевий суд був зобов`язаний звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності з огляду на вимоги ч. 4 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. У свою чергу, на переконання захисника, з огляду на вимоги п. 3 ч. 1 ст. 392 КПК України, апеляційний суд дійшов неправильного висновку, та безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши долучені до скарги копії судових рішень, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першої цієї статті.
Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Разом з тим, положення ч. 4 ст. 287 КПК України передбачають, що у разі встановленням судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акту до суду.
З долучених до скарги копій судових рішень вбачається, що до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 за його обвинуваченням, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
У підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.
За результатом розгляду зазначеного клопотання ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року було відмолено у його задоволенні.
Так, кримінальними процесуальними нормами закріплена імперативна вимога, а саме обов`язок суду розглянути клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у разі його надходження.
Разом з тим, у ст. 288 КПК України законодавцем визначений порядок розгляду питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, який в свою чергу зобов`язує суд, під час розгляду клопотання, перевірити наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності та перевірити обґрунтованість відповідного клопотання.
З огляду на викладене, у разі відмови у задоволенні клопотання про звільнені від кримінальної відповідальності процесуальні норми не забороняють стороні кримінального провадження повторно звернутись до суду з відповідним клопотанням у разі його належного обґрунтування.
Крім того, положеннями ст. 392 КПК України визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених КПК України. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Суд апеляційної інстанції у даному випадку, з чим погоджується колегія суддів, дійшов вірного висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з огляду на положення ст. 392 КПК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3