ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1063/19 Справа № 193/82/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2018 року, якою задоволено подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія (№45) та звільнено умовно-достроково із місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2018 року задоволено подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія (№ 45) та засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково із місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання.
Суд першої інстанції, задовольняючи подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія (№ 45), прийшов до висновку про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 з 19 листопада 2014 року утримувався в Криворізькій установі виконання покарань. Під час утримання в установі не допускав порушень встановлених вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення, стягнень та заохочень не мав. З 23 червня 2014 року відбував міру покарання в Державних установах «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» та «Солонянська виправна колонія (№ 21)», не допускав порушень вимогу режиму відбування покарання, стягнень та заохочень не мав. З 25 серпня 2014 року міру покарання відбуває в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За час відбування покарання характеризується позитивно, своє виправлення довів наступним чином: дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений п`ять раз правами начальника установи. Мав два стягнення, які погашені. Позову не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує з ними рівні стосунки, адекватно реагує на критику на свою адресу. У стосунках з персоналом установи виконання покарань дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. За станом здоров`я є працездатним, за власним бажанням без оплати праці працює в медичній частині установі санітаром по догляду за тяжкохворими засудженими. Дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов, цінує цей зв`язок.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити ухвалу, якою відмовити в застосуванні відносно засудженого ст. 81 КК України. Вважає, що при розгляді подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 суд не врахував той факт, що останній не став на шлях виправлення. Зазначив, що засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі за вчинення корисливого злочину, пов`язаного з незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням та збутом наркотичних засобів, який він вчинив в період умовно-дострокового звільнення, має 4 непогашені судимості. Звертає увагу суду, що за таких характеризуючих засудженого даних, а саме наявність 5 заохочень та 2 стягнень за весь період відбування покарання, вбачається саме пристосовувальницька поведінка засудженого до вимог адміністрації установи, а не свідоме виправлення та доведення цього зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Засуджений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив ухвалу суду першої інстанції про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Мотиви суду.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У роз`ясненнях, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», звернуто увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необхідно довести, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу, тощо.
Доводи прокурора про те, що на час розгляду судом подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 біли відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення заслуговують на увагу.
Апеляційний суд, вивчивши надані суду матеріали, встановив, що ОСОБА_7 засуджений 17 лютого 2014 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднано 3 місяця позбавлення волі за вироком від 08 липня 2010 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією майна. 07 травня 2014 року ОСОБА_8 був знову засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 395 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяця. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 12 грудня 2013 року по 06 червня 2014 року.
За період відбування покарання в Криворізькій установі виконання покарань засуджений ОСОБА_7 не допускав порушень встановлених вимог режиму утримання в місцях попереднього ув`язнення, стягнень та заохочень не мав. З 23 червня 2014 року відбував міру кримінального покарання в Державних установах «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» та «Солонянська виправна колонія (№ 21)», не допускав порушень вимогу режиму відбування покарання стягнень та заохочень не мав. З 25 серпня 2014 року міру покарання відбуває в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» та за час відбування покарання характеризується позитивно, був заохочений 5 раз правами начальника установи, мав 2 стягнення, погашені.
Як вбачається з характеристики на засудженого, що знаходиться в матеріалах провадження, засуджений ОСОБА_7 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує з ними рівні стосунки, адекватно реагує на критику на свою адресу. У стосунках з персоналом установи виконання покарань дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. За станом здоров`я є працездатним, за власним бажанням без оплати праці працює в медичній частині установі санітаром по догляду за тяжкохворими засудженими. Дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов, цінує цей зв`язок.
Однак судом не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання в їх сукупності.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен грунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
З огляду на зазначене апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Сам факт, що засуджений за весь час відбуття покарання має 5 подяк Н/ДВК за добру поведінку та сумлінне ставлення до робіт з благоустрою установи не може свідчити, що він став на шлях виправлення.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, додержання ним вимог режиму, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбуття покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що ухвала Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2018 року відносно засудженого ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури задовольнити.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2018 року, якою задоволено подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія (№ 45) та засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково із місць позбавлення волі на невідбутий строк покарання, скасувати.
Відмовити в задоволенні подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія (№ 45) про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4