КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2018 року про повернення обвинувального акту за обвинуваченням,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Землянка Конотопського району Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.356, ч.2 ст.382 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

УхвалоюКиєво-Святошинського районного суду Київської областівід 09 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0002154 від 28 березня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 356 та ч.2 ст.382 КК України та повернуто вказаний обвинувальний акт прокурору Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , як такий, що не відповідає вимогам КПК України для усунення виявлених судом недоліків.
Вказане рішення обгрунтовано тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки сформульоване в ньому обвинувачення ОСОБА_6 за ст.356 КК України є неконкретним, зокрема, органом досудового розслідування не зазначено у чому саме полягало спричинення зазначеної шкоди потерпілим внаслідок дій обвинуваченого, з урахуванням встановлених обставин справи.
ПрокурорКиєво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , не погоджуючись з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 356, ч.2 ст.382 КК України до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314, 315 КПК України.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (при цьому конкретно вказано кваліфікуючі ознаки) та формулювання обвинувачення, що підтверджується текстом обвинувального акту, складеного за обвинуваченням ОСОБА_6 .
Потерпілі в судове не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, відомостей щодо поважності причин своєї неявки не надали, що відповідно до вимог ч .4 ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 26 червня 2018 року скасовано вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 та призначено новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ст.356, ч.2 ст.382 КК України в суді першої інстанції в іншому складі суду.
У вказаній ухвалі судом апеляційної інстанції зазначено про неконкретність, всупереч вимогам ст.291 КПК України, сформульованого в обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_6 за ст.356 КК України.
Вказано на те, що кримінальна відповідальність за ст.356 КК України, тобто за самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією наступає, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Формулюючи обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 356 КК України, органом досудового розслідування не конкретизовано, у чому саме полягало спричинення зазначеної шкоди потерпілим внаслідок дій обвинуваченого, з урахуванням встановлених обставин справи.
Згідно вимог ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Відповідно до положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
В ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції, допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.
У відповідності до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення, як зазначено в п.13 ст.3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням вказівок суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 26 червня 2018 року, дійшов правильного висновку про наявність недоліків обвинувального акту, які послужили обґрунтованими підставами для його повернення прокурору.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобододнією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 вказаним вимогам не відповідає.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що прокурором не виконані в повному обсязі вимоги ст. 291 КПК України, тому складання прокурором відповідного обвинувального акту не засновано на вимогах закону, що грубо порушує право обвинуваченого на захист. Відтак направлений до суду обвинувальний акт не є належним та допустимим процесуальним документом, складеним відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладені обставини, встановлені апеляційним судом, чинне законодавство України та практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає встановленим факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, тому ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0002154 від 28 березня 2013 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 356 та ч.2 ст.382 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3