Справа № 444/3417/18
Провадження № 1-кп/444/293/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Жовква Львівської області 20 грудня 2018 року

Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

сторони обвинувачення ОСОБА_3 , ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5 ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001166 від 25.08.2018 року, відносно :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , інвалід 2 групи внаслідок психічного захворювання, українець, громадянин України, раніше не судимий, паспорт НОМЕР_1 ,

- за ст. 121 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 , 24 серпня 2018 року близько 21 години, знаходячись по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли у нього під час сварки з сусідом ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень невизначеної тяжкості, тримаючи у правій руці складний ніж, загальною довжиною 19,3 см, довжиною клинка 8,3 см, умисно ним наніс ОСОБА_8 один удар в область живота, внаслідок чого спричинив останньому проникаюче поранення черевної порожнини, яке могло утворитись 24 серпня 2018 року від дії колючо-ріжучого знаряддя типу ножа, було небезпечним для життя в мить спричинення і по цій ознаці відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Разом з тим ст. слідчий СВ Жовківського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, просить таке задоволити.

Законний представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , захисник та потерпілий в судовому засідання щодо клопотання не заперечили.

Заслухавши пояснення прокурора, який клопотання підтримав, думку решта учасників, які не заперечили щодо клопотання відповідно та просять застосувати підозрюваному ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виглядігоспіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, дослідивши матеріали заяви, суддя прийшов до переконання, що дане клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Відповідно до ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб :
1). які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння;
2). які вчинили у стані обмеженої осудності злочини;
3). які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
Таким чином, винуватість ОСОБА_5 у вчинені суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, а саме, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, повністю підтверджується матеріалами справи у їх сукупності.

Зокрема, участь ОСОБА_5 у скоєнні правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 24.08.2018, протоколом огляду місця події від 24.08.2018, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 25.08.2018, протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 25.08.2018, повідомленням про підозру від 25.08.2018, висновком судово-психіатричної експертизи №106 від 19.09.2018, висновком експерта №187/2018 від 03.09.2018, протоколом огляду предмету (сорочки) від 28.08.2018, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 28.08.2018, протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 29.08.2018, протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_10 , протоколами проведення слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_8
25.08.2018 р. старшим слідчим відділення поліції ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Таким чином, суд прийшов до переконання, що у кримінальному провадженні виконані всі необхідні слідчі (розшукові) дії та зібрані достатні докази вини ОСОБА_5 .
Отже винуватість підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні є доведеною повністю.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, як було небезпечним для життя в мить спричинення і по цій ознаці відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:
1). надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;
2). госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом;
3). госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом;
4). госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України, надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
З матеріалів справи вбачається, що у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 з 1999 рокуперебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра, що стало підставою проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи №106 від 19.09.2018 комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_5 в даний час страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічними станом ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із посиленим наглядом. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_5 також страждав хронічним, стійким психічним розладом у формі параноїчної шизофренії з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 не може приймати участь в судовому засіданні та давати пояснення по суті справи. Поведінка ОСОБА_5 є прямим наслідком психічного розладу, яким під експертний страждає з 1996-го року і не є симуляцією. Ознак симуляції психічного розладу не виявлено.

Такий висновок складено комісійно-кваліфікованими лікарями-психіатрами і ніким не оспорюється, тому суд надає йому віри та вважає його правильним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Відповідно ч. 3, 4 ст. 503 КПК України, кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру. Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 512 КПК України, судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 перебуваючи у хворобливому стані і не усвідомлюючи значення своїх дій та не керуючи ними, скоїв суспільно-небезпечне діяння, і тому на даний час, до останнього слід застосувати примусові заходи медичного характеру, а саме, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

На підставі наведеного та керуючись ст. 376, 503, 512, 513, 516 КПК України, ст. 92-94 КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , інваліда 2 групи внаслідок психічного захворювання, українця, громадянина України, раніше не судимого, паспорт НОМЕР_1 , передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Скасувати арешти на майно, накладені ухвалами Жовківського районного суду Львівської області від 28.08.2017 року, після вступу ухвали в законну силу.

Речові докази :

1).одяг в якому під час нанесення ушкоджень потерпілому був одягнений ОСОБА_5 (футболку, джинсові шорти), які передані на відповідальне зберігання в камеру зберігання речових доказів Жовківського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області повернути ОСОБА_5 ,

2).складний ніж, який переданий на відповідальне зберігання в камеру зберігання речових доказів Жовківського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області знищити,

3).сорочку в якій був одягнений потерпілий ОСОБА_8 під час нанесення йому ушкоджень, яка передана на відповідальне зберігання в камеру зберігання речових доказів Жовківського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області повернути ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області протягом 30 днів з моменту її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1