Справа № 755/1873/19
В И Р О К
іменем України

"21" лютого 2019 р.
м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011126 від 05.12.2018 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новозибків Брянської області Російської Федерації, громадянина України, із середньо-професійною освітою, розлученого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що 05.12.2018 ОСОБА_5 перебував на посаді начальника сектору ВКП Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві, ОСОБА_6 перебував на посаді оперуповноваженого відділу розшуку злочинців та зниклих громадян ВКП Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві, а тому безпосередньо реалізовували повноваження поліції передбачені п. 7 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якого поліція розшукує осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом.
Так, виконуючи свої службові обов`язки, працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 05.12.2018, на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2018 у справі № 755/14671/17, якою судом надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 , з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приблизно о 08 год. 50 хв. прибули до будинку АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_7 .
В подальшому, перебуваючи при виконанні службових обов`язків та безпосередньо реалізуючи правоохоронні функції, працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підійшли до квартири АДРЕСА_2 , двері до якої відчинив батько ОСОБА_7 ОСОБА_4 .
В свою чергу, працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належним чином представилися та пред`явили свої службові посвідчення ОСОБА_4 та повідомили, що розшукують ОСОБА_7 .
Однак, в цей час до коридору вищевказаної квартири вийшов ОСОБА_7 та наказав ОСОБА_4 вигнати працівників поліції та зачинити двері до квартири. В свою чергу працівники поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , виконуючи свої професійні обов`язки, намагались затримати ОСОБА_7 .
В цей момент, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівникам поліції у зв`язку із виконанням ними своїх професійних обов`язків, шляхом нанесення ударів останнім.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 взяв до своїх рук металевий прут, який знаходився у коридорі квартири АДРЕСА_2 та наніс ним приблизно 4-5 цілеспрямованих ударів по правій руці працівника поліції ОСОБА_5 та, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, наніс металевим прутом приблизно 5-6 цілеспрямованих ударів по правій руці працівника поліції ОСОБА_6 з метою виштовхати останніх за межі квартири.
Крім того, ОСОБА_7 наказав своєму батьку - ОСОБА_4 наносити удари в область голови працівників поліції.
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 працівникам поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта №2169/е від 18.12.2018 року:
При судово-медичному обстеженні у ОСОБА_6 , виявлено наступні тілесні ушкодження:
-садна в проекції 5-го п`ясно-фалангового суглобу правої кисті по тильній поверхні відносяться до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження;
-синці на тильній поверхні правої кисті в проекції середньої третини 2-ї п`ясної кістки і дистальної третини 4-ї п`ясної кістки, на зовнішній поверхні правого плеча у середній третині - відносяться до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження.
Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого (их) предмету(тів), характерні особливості травмуючої поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, могли утворитись в термін, вказаний в ухвалі, тобто 05.12.2018 року.
Згідно висновку експерта №2170/е від 18.12.2018 року:
При судово-медичному обстеженні у ОСОБА_5 виявлено наступні тілесні ушкодження:
-синці на тильній поверхні правої кисті в проекції 2 та 3 п`ясних кісток, на заднє-зовнішній поверхні лівого передпліччя на межі середньої та нижній третин - відносяться до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження;
-садно на тильній поверхні правої кисті в проекції проксимального міжфалангового суглобу 5 пальця - відносяться до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження.
Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок не менше трьох травматичних дій тупими предметами, характерні властивості яких в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати вказаному терміну, тобто 05.12.2018 року.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини його скоєння, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом досліджено доказизібрані досудовим слідством, зокрема заяви та постанови про визнання осіб потерпілими від 05.12.2018, довідки № 19/125/30-2019 та № 20/126/30-2019 від 22.01.2019, відповідно до яких потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проходять службу у Національній поліції України, протокол огляду предметів від 05.12.2018 з фототаблицею, а також матеріали що характеризують особу обвинуваченого, ті, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інші докази, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження. Що в своїй сукупності підтверджують обставин даного кримінального провадження.

Таким чином, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст. 345 КК України, оскільки вчинив умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, відсутність на утриманні членів сім`ї які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 345 КК України у виді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа ст. 76 КК України, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільнити у використанні своїх процесуальних прав.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 756 гривень 00 копійок.

Речові докази: арматуру знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1