ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/1369/17 Номер провадження 11-кп/814/464/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000340 від 16.11.2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець, зареєстрований та житель
АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, працюючий головою СФГ «Прогрес»,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 29.11.2018 року
за участю
прокурора ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_11
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 3 962 грн. витрат на лікування, 10 000 грн моральної шкоди і 5440 грн. судових витрат за надання професійної правничої допомоги, а разом 19 402грн.
Згідно вироку суду, 16.11.2017 року, близько 13 години 40 хвилин по провулку Грушевому в селищі Козельщина, Козельщинського району, Полтавської області між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , виникла сварка яка переросла в бійку.
В ході бійки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_6 умисно наніс чотири удари правою та лівою рукою зжатою в кулак у область обличчя ОСОБА_10 , чим самим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду щодо нього скасувати і закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

При цьому вказує, що вирок суду ґрунтується на неправдивих показаннях потерпілого та суперечливих висновках судово-медичних експертиз, які не відповідають дійсним обставинам провадження. Зазначає, що всі свідки стверджували лише про суперечку між ним і потерпілим, але жодний з них не бачив бійки. Вважає, що матеріалами провадження не доведено його винуватість у спричиненні потерпілому ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі також просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати і закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Вказує, що аналіз показань свідків, наведених у вироку, однозначно стверджує тільки факт суперечки між потерпілим та ОСОБА_6 , при цьому жоден із них не вказував на факт побиття обвинуваченим потерпілого. Вважає, що висновок експерта № 1060 від 8.12.2007 ґрунтується на припущеннях і підтверджує лише наявність у потерпілого тілесних ушкоджень.

Зазначає, що матеріалами провадження не доведено необхідності лікування потерпілого у хірургічному відділенні із зазначеним у висновку експерта № 1060 діагнозом, який вважає був спростований в ході судового слідства, а тому витрати на лікування потерпілого та відшкодування моральної шкоди не підлягають відшкодуванню обвинуваченим.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, фактичні обставини провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України, вважає , що вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванні закону, який підлягає застосуванню.

Вказує, що призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, місцевий суд вийшов за межі санкції ч.1 ст. 125 КК України, призначивши покарання у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що не передбачено вказаною нормою Закону.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, призначивши обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Позиція інших учасників провадження
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_9 підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Потерпілий ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_11 не заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Переглядаючи вирок суду в межах поданих апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_13 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є аналогічними тим, що перевірялись та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження місцевим судом. Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду вироку.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування та судовий розгляд проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та детально наведених у вироку належних, допустимих, взаємоузгоджених та достатніх доказів.

Доводи обвинуваченого про те, що відсутні докази його вини, оскільки ніхто зі свідків не бачив того, що він наносив удари потерпілому колегія суддів вважає неспроможними.

Зокрема, матеріалами провадження достеменно встановлено та не оспорюється стороною захисту, що 16.11.2017 року, о 13 год. 40 хв. між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 виникла сварка за межі сумісної земельної ділянки.

Із пояснень потерпілого ОСОБА_10 , даних ним, як під час судового розгляду у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, вбачається , що під час сварки, яка виникла у нього із ОСОБА_6 за межі суміжної земельної ділянки обвинувачений наносив удари кулаком в щелепу, а коли потерпілий нахилився в шию. Такі його показання під час досудового розслідування перевірялись в ході слідчого експерименту й повністю узгоджуються з результатами судово-медичних експертиз та поясненнями судово-медичного експерта.

Показання потерпілого увесь час були стабільними та послідовними й не викликають сумнівів у їх об`єктивності та правдивості.

Так, згідно висновку експерта №933 від 08.12.2017 року у потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: набряку м`яких тканин лівої щоки, синця багряного кольору розміром 3.5 х 1,5см в ділянці шиї по задній поверхні на рівні 2 шийного хребця з переходом на потиличну ділянку, подібного синця в заушній ділянці справа розміром 3х2см, які утворились від не менше ніж чотирьох ударів тупого предмету, можливо і від ударів рукою зжатою в кулак сторонньої людини, у вказаний строк і при вказаних обставинах у постанові і підекспертним й за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
При отриманні тілесних ушкоджень потерпілий знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні і був обернений передньою частиною тіла до травмую чого об`єкту.
Вказаний експертний висновок, підтвердив і допитаний місцевим судом експерт ОСОБА_14 , який пояснив, що при експертизі потерпілого він виявив тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі і голові, які утворились від не менше як 4 ударів, заподіяти їх сам собі потерпілий не міг. До травмуючого об`єкту потерпілий був розташований передньою частиною тіла і не міг отримати такі ушкодження від падіння. За часом тілесні ушкодження могли утворитись 16.11.2017 року. В ході експертизи досліджувалась історія хвороби потерпілого, в якій лікар не описав об`єктивних ознак струсу головного мозку, який зазначив як діагноз, а тому вони не були прийняті експертом до уваги.
В ході слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_10 від 06.12.2017 року, останній показав як наносив йому удари обвинувачений ОСОБА_6 16.11.2017 року. Вказаний потерпілим механізм спричинення йому тілесних ушкоджень підтверджений висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1060 від 08.12.2017 року. Зазначений висновок також був підтверджений судово-медичним експертом ОСОБА_14 в ході його допиту в судовому засіданні суду першої інстанції.
Крім того, із висновку експерта № 993 вбачається, що о 15 год. 10 хв., 16.11.2017 року, тобто через годину після конфлікту із обвинуваченим, потерпілий ОСОБА_10 звернувся до Козельщинської ЦРЛ зі скаргами на головний біль, загальну слабкість, біль в ділянці шиї. При цьому пояснив, що травму отримав внаслідок бійки.
Незважаючи на те, що жоден із допитаних місцевим судом свідків, не був безпосереднім очевидцем нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, однак дані ними в ході судового розгляду пояснення у сукупності з показаннями потерпілого, результатами слідчого експерименту та висновками судово-медичних експертиз, підтверджують показання потерпілого, що його побив саме ОСОБА_6 .
Зокрема, допитані місцевим судом свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили факт сварки між обвинуваченим та потерпілим та вказували, що у зазначений у вироку час та у зазначеному місці між обвинуваченим та потерпілим була штовханина і вони розмахували руками.
Обвинувачений ОСОБА_6 також не заперечував того, що між ним із потерпілим виник конфлікт із сваркою, в ході якої він відштовхнув ОСОБА_10 від себе.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає об`єктивними висновки місцевого суду про те, що сукупність зібраних стороною обвинувачення доказів, поза межами розумного сумніву викривають ОСОБА_6 , як особу, що спричинила потерплому ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження. Відтак, доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та вимоги апелянтів щодо скасування вироку суду та закриття з цих підстав кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними.

Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано судом першої інстанції за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження. Також правильно визначено вид покарання, яке суд призначив обвинуваченому.

Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді штрафу не в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, оскільки місцевий суд, при призначенні обвинуваченому розміру міри покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та вийшов за межі санкції ч.1 ст. 125 КК України.

Так, відповідно до санкції ч.1 ст. 125 КК України, максимальна межа покарання у виді штрафу становить 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Натомість, як вбачається із резолютивної частини вироку, за ч.1 ст. 125 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700грн.
Таким чином, суд призначив ОСОБА_6 покарання, яке не передбачено санкцією статті обвинувачення. Відтак апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням місцевим судом закону України про кримінальну відповідальністю, а саме незастосуванням закону, який підлягає застосуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57- 60 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов.

Оскільки доведена вина обвинуваченого у вчиненні злочину щодо потерпілого, суд дійшов правильного висновку, що матеріальна та моральна шкода підлягають відшкодуванню обвинуваченим, як особою, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дослідивши надані потерпілим ОСОБА_10 докази, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення його позовних вимог в частині відшкодування моральної та повного відшкодування в частині матеріальних витрат ОСОБА_6 , як особою, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Так, до цивільного позову потерпілого долучено документи (квитанції та фіскальні чеки), які достеменно підтверджують понесені ним витрати на лікування в сумі 3962 грн., а також витрати в сумі 5440 грн. за надання йому професійної правової допомоги адвокатом. За цих обставин, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальні збитки в сумі 9 402 грн.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Разом з тим, задовольняючи частково цивільний позов потерпілого в частині стягнення на його користь моральної шкоди, місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь страждань потерпілого ОСОБА_10 , яких він зазнав в результаті протиправних дій обвинуваченого.

Як вбачається із вироку, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із обвинуваченого на користь потерпілого в сумі 10 000 грн., суд одним із факторів визначення моральних страждань потерпілого зазначив тривалість лікування останнього.

Як вбачається із матеріалів провадження, тривалість лікування ОСОБА_10 протягом 21 дня в хірургічному відділенні Козельщинської ЦРЛ було обумовлено лікуванням ЗЧМТ та струсу головного мозку. Однак, в основу обвинувачення ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту, було покладено спричинення ним потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді : синців обличчя і голови, тривалість лікування яких не визначена. Тобто, ОСОБА_6 не засуджений за заподіяння тілесних ушкоджень , якими обґрунтовані позовні вимоги потерпілого.

За цих обставин, місцевим судом помилково, як на підставу визначення розміру моральної шкоди, було вказано на тривале лікування потерпілого, оскільки обвинуваченому ОСОБА_6 не пред`являлося обвинувачення за спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що потягнули за собою ЗЧМТ та струс головного мозку.

Виходячи із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, враховуючи характер моральних страждань, яких зазнав потерпілий в наслідок вчиненого ОСОБА_6 злочину, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутої із обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди до 5 000 грн.

Саме такий розмір моральної шкоди, на думку колегії суддів, є обґрунтованим, відповідає принципам розумності та справедливості і є адекватним обсягу та характеру страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 від дій обвинуваченого.
З огляду на вище наведене, апеляційні скарги сторони захисту підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,408,413,418КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 частково задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора Козельщинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок суду змінити.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу розміром п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Зменшити розмір моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 5000 грн.

В іншій частині вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 29.11.2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4