Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8423/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.07.2018 року за №0002878 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23.11.2018 року,

щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
В поданій апеляційній скарзі прокурор вирок суду в частині призначення покарання просить скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення, починаючи з 13.08.2018 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі. Вказує на те, що призначене обвинуваченому покарання у виді обмеження волі є надмірно м`яким і таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у вигляді позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став, знову вчинив злочин, маючи непогашені судимості, негативно характеризується за місцем проживання.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23.11.2018 року, ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 1рік обмеження волі.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_7 до його доставки до місця відбування покарання у виді обмеження волі залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання визначено рахувати з 13 серпня 2018 року.

Зараховано обвинуваченому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 13 серпня 2018 року до моменту його доставки до місця відбування покарання у виді обмеження волі з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Як визнав суд, ОСОБА_7 , маючи непогашену судимість за вчинення умисних злочинів проти власності, після відбуття покарання на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно умисно вчинив нове кримінальне правопорушення (злочин) проти власності за наступних обставин.

17 липня 2018 року близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_7 разом із достовірно невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебували неподалік домоволодіння АДРЕСА_2 , де на присадибній ділянці домоволодіння помітили металеву бочку коричневого кольору.

У цей момент у ОСОБА_7 та достовірно невстановленою органом досудового розслідування особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виник спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, а саме, металевої бочки коричневого кольору, яка належала ОСОБА_10 .

З метою реалізації спільного злочинного умислу та координації дій під час вчинення кримінального правопорушення (злочину) ОСОБА_7 та достовірно невстановлена органом досудового розслідування особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, вступили у попередню злочинну змову.

Після досягнення домовленості про спільне вчинення кримінального правопорушення (злочину), пересвідчившись у сприятливій для себе обстановці, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає та їх дії є непоміченими для інших, реалізуючи спільний злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 та достовірно невстановлена органом досудового розслідування особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, зайшли на присадибну ділянку домоволодіння АДРЕСА_2 .Перебуваючи на присадибній ділянці вказаного домоволодіння ОСОБА_7 та достовірно невстановлена органом досудового розслідування особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, підійшли до металевої бочки коричневого кольору та, діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно таємно повторно почали переміщувати вказану бочку за межі домоволодіння з метою розпорядження викраденим майном.

У цей час злочинні дії ОСОБА_7 та достовірно невстановленої органом досудового розслідування особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, помітила потерпіла ОСОБА_10 , яка вийшла на територію присадибної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 та почала робити зауваження ОСОБА_7 та достовірно невстановленій органом досудового розслідування особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з приводу злочинних дій останніх.

Усвідомлюючи, що спільні злочинні дії помічені потерпілою ОСОБА_10 та є очевидними для неї, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 та достовірно невстановлена органом досудового розслідування особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб, у цей день, час та місці, умисно, відкрито повторно викрали металеву бочку коричневого кольору, яка належить ОСОБА_10 вартістю 168 грн. 50 коп., після чого місце вчинення злочину залишили та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з достовірно невстановленою органом досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження відкрито, повторно, викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_10 , а саме металеву бочку коричневого кольору вартістю 168 грн. 50 коп., чим спричинив майнової шкоди потерпілій на вищевказану суму.

Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення поданої апеляційної скарги, обвинуваченого і захисника, які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за обставин наведених у вироку, ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні та перевірених в судовому засіданні доказах, оцінених в сукупності і є обґрунтованими, а його дії за ч.2 ст.186 КК України кваліфіковані правильно. Відповідно до ст.ст. 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Разом з тим, як обгрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, призначаючи обвинуваченому покарання суд не дотримався положень ст. 65 КК України.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував, що він частково визнав вину, рецидив злочинів, відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду, а тому призначив йому більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ст. 186 ч.2 КК України у виді обмеження волі із застосуванням ст. 69 КК України.

Між тим, призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, суд першої інстанції свого рішення не мотивував, не зазначив у вироку, чому він прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, яке не передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

За таких обставин, колегія суддів скасовує вирок суду в частині призначення покарання та постановляє новий вирок при цьому враховуючи, що ОСОБА_7 в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став знову вчинив тяжкий злочин, негативно характеризується за місцем проживання, відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоди та незначну вартість майна, яке він викрав, а тому за наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, а саме відшкодування заподіяної злочином шкоди та незначну вартість майна яке він викрав, які колегія суддів визнає винятковими, призначає йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Керуючись ст. ст.404, 407,420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23.11.2018 року, щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з 13 серпня 2018 року.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, протягом також строку з моменту отримання копії вироку.

Судді: