Справа № 373/2508/14-к
Провадження № 1-кп/359/52/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2019 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 ,
під час судового розгляду з технічною фіксацією та відео фіксацією у відкритому судовому засіданні об`єднаного судового провадження за кримінальними провадженнями: №0000394, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.04.2014 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, № 0000013, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2017 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 275 КК України, та № 0000111, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2017 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_6 по обвинуваченню за ч. 2 ст. 272 КК України.
розглянувши усне клопотання адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказами протокол тимчасового доступу до речей і документів від 11.06.2014 року в приміщенні КП КОР «Лівобережна БТІ», опису від 11.06.2014 року речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді та самі перелічені в ньому документи (а.с.127-159 том 23),
в с т а н о в и в :
В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

В ході розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні 12.03.2019 року, адвокатом ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , було заявлено усне клопотання про визнання очевидно недопустимими доказами, а саме: протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 30.05.2014 року (а.с.127-129 т.23), додатку до протоколу, що містить опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді (а.с.130 т.23), а також самих вилучених речей і документів, а саме копія інвентаризаційної справи автозаправний комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване ТОВ «Макро Поіс Плюс» (а.с.13-159 т.23), відповідно до вимог статті 89 КПК України. Клопотання мотивоване тим, що дана процесуальна дія проведена з істотним порушенням прав та свобод людини, у зв`язку з тим, що вказаний тимчасовий доступ здійснено слідчим, якому такий доступ не надавався, і ним же в подальшому вилучено ряд документів, без відповідного доручення слідчого. Також, вручення ухвали слідчого судді здійснено не володільцю речей та документів, а невідомій особі: юристу підприємства, який не мав відповідних повноважень. Так, в матеріалах кримінального провадження відсутня довіреність на представництво інтересів підприємства, видана на ім`я вказаної особи. Крім того, навіть відсутні докази на підтвердження того, що вказана особа працює на посаді юриста на вказаному підприємстві. Таким чином, це вказує на те, що ухвала про тимчасовий доступ була вручена не володільцю документів, тобто не уповноваженій на це особі. Ці обставини свідчить про грубе порушення вимог закріплених у главі 15 КПК України, та вказують на очевидну недопустимість таких доказів. З огляду на що вказані докази, на думку адвоката ОСОБА_5 , на підставі п. 1 ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України, є очевидно недопустимими. Враховуючи вищевикладене, адвокат ОСОБА_5 просив суд клопотання про визнання очевидно недопустимими доказами задовольнити.

Адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , повністю підтримала думку адвоката ОСОБА_5 , висловила аналогічну позицію. Також додала, що документи, які були вилучені, на підставі протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 11.06.2014 року, були видані юристом підприємства, який не являється посадовою особою, вказаного підприємства, тобто не особою, яка є їх володільцем. Це в свою чергу свідчать про істотне порушення норм кримінального процесуального закону. З огляду на це, вказані докази, на думку захисту, слід визнати недопустимими доказами на підставі вимог ст. 87 КПК України, внаслідок їх очевидної недопустимості. Просила суд, заявлене адвокатом ОСОБА_5 , клопотання задовольнити.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , клопотання, подане адвокатом ОСОБА_5 , про визнання очевидно недопустимими доказами підтримала в повному обсязі, висловила аналогічну позицію, просила його задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтримали думку своїх захисників.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , не вбачаючи очевидної недопустимості зазначених захисником доказів, оскільки тимчасовий доступ до речей та документів під час досудового слідства було проведено, у відповідності до вимог КПК України. Юрист підприємства мав повноваження на видачу документів, вилучених під час проведення тимчасового доступу, оскільки він являється його працівником. При цьому юрист підприємства, відповідно до покладених на нього функціональних обов`язків, являється уповноваженою особою. Юрист завжди діє в інтересах підприємства, на підставі довіреності. Крім того, зазначив, що слідчий ОСОБА_11 , який проводив тимчасовий доступ, входив до групи слідчих, які проводили досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Тому, він мав повноваження на проведення даного тимчасового доступу, на підставі ухвали слідчого судді, а тому доручення, в даному випадку, не потрібне. З огляду на це немає підстав вважати наявними обставини, які б вказували на очевидну недопустимість цих доказів, оскільки вичерпний їх перелік наведений в КПК України. Зазначив, що, вказані у клопотанні сторони захисту, докази не можуть бути визнані очевидно недопустимими, питання про допустимість доказів має вирішуватись в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Потерпіла ОСОБА_10 при розгляді даного клопотання зазначила про необхідність дослідження всіх доказів, що подані прокурором, оскільки вказані документи мають важливе значення для кримінального провадження.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, та ознайомившись з наявними матеріалами кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України).
У частині 1 ст. 86 КПК України закріплено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Згідно із ч. 2, 3 даної статті у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

У ч. 1 ст. 87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Категорія "очевидна недопустимість доказів" є оціночною і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 року "Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" зазначає, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Перевіривши підстави клопотання в нарадчій кімнаті, суд визнає доводи захисту обґрунтованими щодо недотримання процедури проведення тимчасового доступу до речей і документів органом досудового розслідування 11.06.2014 року, виходячи із наступного.
Так, відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 164 КПК України в ухвалі слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено: прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, який надається право тимчасового доступу до речей і документів; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи або найменування юридичної особи, які мають надати тимчасовий доступ до речей і документів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва № 761/14631/14-к, 1-кс/761/5775/2014, від 27.05.2014 року (а.с.123-126 т.23) клопотання задоволено частково, та зобов`язано посадових осіб Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації», що розміщене за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Мазепи, 22, надати старшому слідчому СУ ГУМВС України в Київській області капітану міліції ОСОБА_12 тимчасовий до документів із наданням належним чином завірених їх копій, а саме: інвентаризаційної справи автозаправний комплекс, розташований за адресою: Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, провулку 1-й Комунарський, 33, право власності на який зареєстроване ТОВ «Макро Поіс Плюс».

Тобто у вказаній ухвалі чітко визначено до яких документів надається тимчасовий доступ та конкретно зазначене місце: найменування та адреса розташування юридичної особи, де вони знаходяться та звідки їх можна вилучити. Таким чином, слідчий суддя визначив не лише юридичну особу в якої можливо отримати відповідну інформацію, а й місце в якому це можливо зробити, а саме: Комунальне підприємство Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації», що розміщене за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Мазепи, 22.

В той же час, слідчий 11.06.2014 р. провів тимчасовий доступ до речей і документів, на підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді, в ході якого ознайомився із відповідними документами та отримав завірені їх копії, в приміщенні Комунального підприємства Київської обласної ради «Лівобережної БТІ», що розміщене за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Шевченка, 8-а, що підтверджується протоколом доступу до речей і документів від 11.06.2014 року (а.с.127-129 т.23).

За таких обставин, з цього вбачається , що відбулось безспірне та очевидне порушення вимог, закріплених у ст. 164 КПК України, оскільки тимчасовий доступ було надано, на підставі слідчого судді до документів, які знаходяться у володінні Комунального підприємства Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації», що розміщене за адресою: Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Мазепи, 22, а фактично тимчасовий доступ було проведено в приміщенні Комунального підприємства Київської обласної ради «Лівобережної БТІ», що розміщене за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Шевченка, 8-а. Це свідчить, що слідчий діяв всупереч (вийшов за межі) ухвали слідчого судді, в частині визначення юридичної особи та місця її розташування, у володінні якої знаходилися документи, тимчасовий доступ до яких було надано слідчому. В наслідок чого дані докази були отримані з порушенням вимог КПК України, що є безумовною підставою для визнання їх очевидно недопустимими доками, згідно з вимогами ст. 89 КПК України, а саме протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 11.06.2014 року, з додатком до нього, який був складений слідчим після проведення тимчасового доступу, та самих вилучених речей і документів.

Також суд встановлені і інші очевидні та безумовні обставини, які свідчать про порушення процедури проведення тимчасового доступу до речей і документів.
Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2014 року (а.с.123-126 т.23) було зобов`язано надати тимчасовий доступ, до зазначених у ній документів, посадових осіб відповідного підприємства.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 65 ГК України керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

В той же час, як вбачається з протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 11.06.2014 року примірник ухвали слідчого судді від 27.05.2014 року вручено юристу КП КОР «Лівобережної БТІ» ОСОБА_13 .

Разом з тим, жодних відомостей, що вказана особа ОСОБА_13 являється посадовою особою, вказаного товариства чи мала відповідні повноваження з цього приводу, або на підставі якого документу останній представляв інтереси підприємства, у відповідному протоколі тимчасового доступу не вказано. Також будь-які докази на підтвердження вказаного факту відсутні і матеріалах кримінального провадження, про них не зазначила і сторона обвинувачення в судовому засіданні при розгляді указаного вище клопотання захисту.
Крім того, в матеріалах кримінального провадження навіть відсутні докази на підтвердження того факту, що зазначена вище особа дійсно працює на підприємстві на посаді юриста.

З огляду на викладене, на думку суду, доводи сторони захисти з приводу того, що ухвала про тимчасовий доступ була вручена не володільцю документів, у зв`язку з чим видача документів здійснювалася не уповноваженою на це особою, є слушними, заслуговують на увагу, та безумовно свідчить про порушення вимог КПК України.
При цьому, твердження прокурора з приводу того, що відсутність довіреності або доручення, виданих на ім`я юрист підприємства, не має за собою наслідку визнання зазначених документів-доказів недопустимими, оскільки відповідно до покладених на нього функціональних обов`язків, юрист являється уповноваженою особою, суперечать вимогам законодавства, що регулює діяльність юридичних осіб, так і не відповідає кримінальному процесуальному закону. За таких обставин, суд, категорично не може погодитись з позицією прокурора та вважає її юридично необґрунтованою.

Ці обставини вказують на те, що в ході проведення тимчасового доступу до речей і документів, в порушення вимог ст. 164, 165 КПК України, документи були надані не посадовою особою підприємства або уповноваженою нею особою, на підставі доручення чи довіреності, представляла інтереси вказаного підприємства юридичної особи, яка відповідно до ухвали слідчого судді, зобов`язана була надати тимчасовий доступ до визначених документів.
Крім того, як вбачається із протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 11.06.2014 року (а.с.127-129 т.23) тимчасовий доступ до речей і документів, на підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді, було проведено слідчим СУ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_11 .

В той же час, згідно ухвали слідчого судді тимчасовий доступ надавався старшому слідчому СУ ГУМВС України в Київській області капітану міліції ОСОБА_12 , без зазначення інших осіб, що мали б право отримати документи, що містились в переліку ухвали слідчого судді.
Так, як зазначалося вище, виходячи із норм закріплених у п. 1 ч. 1 ст. 164 КПК України в ухвалі слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів має бути зазначено, зокрема прізвище, ім`я та по батькові особи, якій надається право тимчасового доступу до речей і документів. Таким чином, тимчасовий доступ до речей і документів надається конкретній особі, відомості про яку зазначені в ухвалі слідчого судді, а не невизначеному колу осіб.
При цьому у ч. 2 п. 17 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-559/0/4-13 від 05.04.2013 року "Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотримання прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження" суд звернув увагу, що особа, зазначена в ухвалі слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів як володілець речей або документів, зобов`язана згідно з ч. 1 ст. 165 КПК надати тимчасовий доступ до визначених в ухвалі речей або документів особі, вказаній у відповідній ухвалі слідчого судді, суду або ж особі, уповноваженій на здійснення тимчасового доступу на підставі доручення слідчого.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутнє доручення старшого слідчого СУ ГУМВС України в Київській області капітану міліції ОСОБА_12 , про проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 40 КПК України, згідного якого слідчого СГ СУ ГУМВС України в Київській області ОСОБА_11 було уповноважено виконати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2014 року про тимчасовий доступ до речей та документів. Крім того, в судовому засіданні прокурор підтвердив, що вказане доручення відсутнє в матеріалах кримінального провадження.

В той же час, твердження прокурора з приводу того, що у вказаному випадку слідчому ОСОБА_11 для проведення вказаного тимчасового доступу до речей і документів, не потрібно було доручення слідчого ОСОБА_12 , оскільки останній входив до складу групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування вказаного кримінального провадження, суд оцінює критично, оскільки це прямо суперечить вимогам у п. 1 ч. 1 ст. 164 КПК України.
Таким чином судом встановлено, що тимчасовий доступ до речей і документів в даному випадку здійснений з порушенням вищезазначених норм КПК України, що, на думку суду, являється ще однією підставою, яка свідчить про очевидну недопустимість такого доказу, як протокол тимчасового доступу до речей і документів від 11.06.2014 року, складеного та проведеного слідчим ОСОБА_11 замість уповноваженої на те особи слідчого ОСОБА_12 .

Оцінивши всі вищезазначені обставини в сукупності, щодо вилучення відповідних документів, а саме: інвентаризаційної справи автозаправний комплекс, розташований за адресою: Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, провулку 1-й Комунарський, 33, право власності на який зареєстроване ТОВ «Макро Поіс Плюс», на відповідність кримінального процесуального закону та ухвали слідчого судді, суд приходить до однозначного висновку, що були порушені суттєві умови проведення вказаної процесуальної дії визначені в ухвалі слідчого судді. Це в свою чергу свідчить про те, що вилучення відповідних документів і речей проведено з грубим порушенням норм КПК України.
З огляду на вищевикладене, виходячи з встановлених обставин та вимог КПК України, на думку суду, наявні обґрунтовані підстави для визнання під час судового розгляду, зазначених стороною захисту, в клопотанні доказів, очевидно недопустимим. Тому клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 39, 40, 86, 87, 89, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_5 задовольнити.
Визнати очевидно недопустимими доказами - протокол тимчасового доступу до речей і документів від 11.06.2014 року в приміщенні КП КОР «Лівобережна БТІ», опису від 11.06.2014 року речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді та самі перелічені в ньому документи (а.с.127-159 том 23).
Ухвала суду остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду оголошено 18.03.2019 року.
Суддя: ОСОБА_1