Справа № 629/3932/17
Провадження № 1-кп/629/112/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лозова, Харківської області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002194 за обвинуваченням неповнолітньої:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, учениці Краснопавлівської ЗОШ, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

- захисту обвинуваченої ОСОБА_3 , законного представника ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , представника служби у справах дітей ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002194 у відношенні ОСОБА_3 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Так, 16 вересня 2017 року близько 20-00 години неповнолітня ОСОБА_3 , знаходилась у квартирі ОСОБА_5 , розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , де у неї виник умисел на таємне викрадення грошей, які належать ОСОБА_9 .

Переконавшись, що вона залишається непоміченою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливого мотиву, з метою наживи, скориставшись тим, що ОСОБА_5 спить, таємно викрала гроші в сумі 1300 гривень, які належали потерпілому, після чого покинула місце злочину та розпорядилась викраденим на власний розсуд, чим спричинила потерпілому майнову шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

23 квітня 2018 року захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 надала суду клопотання про звільнення від покарання неповнолітньої ОСОБА_3 , із застосуванням примусових заходів виховного характеру з передачею її під нагляд матері ОСОБА_6 . В обґрунтування зазначеного клопотання зазначила, що обвинувачена на момент скоєння злочину була неповнолітньою, скоїла правопорушення вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, навчається в Краснопавлівській ЗОШ, щиросердно розкаюється у скоєному.
Обвинувачена ОСОБА_3 , її законний представник ОСОБА_6 , представник служби у справах дітей Лозівської районної державної адміністрації, представник ювенальної превенції Лозівського ВП ГУНП в Харківській області підтримали клопотання. При цьому, неповнолітня ОСОБА_3 підтвердила, що повністю погоджується із підставами звільнення від кримінальної відповідальності.
Прокурор не заперечував щодо задоволення клопотання про звільнення від покарання неповнолітньої ОСОБА_3 , із застосуванням примусових заходів виховного характеру з передачею її під нагляд матері.
Потерпілий ОСОБА_5 не заперечував щодо задоволення заявленого захисником обвинуваченої клопотання.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 про практику застосування судами України законодавства про злочини неповнолітніх, вирішуючи питання про звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності із застосуванням до них примусових заходів виховного характеру, суди мають виходити з вимог статей 97 і 105 КК України.
Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в постанові від 5 травня 2006 р. № 2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК (2341-14), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Особами, які заміняють батьків, є, зокрема, усиновителі, опікуни і піклувальники.

Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду.

Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватися, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
Крім цього, відповідно до п. 10 Листа Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2013 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх» суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК України та розділу ХІ КК України. Судам необхідно зважати, що при постановленні вироку щодо неповнолітньої особи вони повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості покарання. Суд має максимально індивідуалізувати покарання, призначаючи його конкретній неповнолітній особі за конкретне кримінальне правопорушення. Вважаючи, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд відповідно до положень ч. 3 337 КПК України має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, погіршення становища особи за ініціативою суду не допускається.
Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин (статті 2, 18, 50 КК України). Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітньої та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15 травня 2006 року № 2 примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.
При визначенні виду примусових заходів виховного характеру суд враховує ступінь тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, пом`якшуючі та обтяжуючи обставини, особу неповнолітнього, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.
Відповідно до звіту про неповнолітню обвинувачену ОСОБА_3 від 24.04.2018 року у кримінальному провадженні, складеного відповідно до вимог статтей 485, 487 КПК України службою у справах дітей Лозівської РДА Харківської області, ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 . Ставлення ОСОБА_3 до вчиненого злочину негативне, розуміє серйозність скоєного, шкодує про свої дії та готова нести відповідальність, а тому служба у справах дітей Лозівської райдержадміністрації вважає, що перевиховання ОСОБА_3 в родині доцільне та відповідає її інтересам.
З досудової доповіді, складеної Лозівським міськрайонним відділом з питань пробації вбачається, що ризик вчинення обвинуваченою ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, а тому Лозівським МРВ вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе.
Також в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 раніше не судима, а також до неї раніше не застосовувалися примусові заходи виховного чи медичного характеру, навчається, за місцем навчання характеризується посередньо, за місцем проживання характеризується задовільно, в медичних закладах та у службі у справах дітей Лозівської районної державної адміністрації Харківської області на обліку не перебуває.
Неповнолітня проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , санітарні умови за місцем проживання добрі.
Як пом`якшуючу обставину суд визнає щире каяття з боку ОСОБА_3 у скоєному; вчинення останньою суспільно-небезпечного діяння у неповнолітньому віці.
Відповідно до пункту 10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», у всіх рішеннях, які ухвалюються у контексті здійснення юстиції щодо дітей, головним міркуванням має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини означає, що традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, повинні поступатися місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників. Згідно з пунктом 23.2. Рекомендацій CM/Rec(2008)11 Комітету Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд з урахуванням вищезазначених даних про особу ОСОБА_3 , вважає за доцільне застосувати до неї примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України у вигляді передачі неповнолітньої під нагляд батьків, а саме: матері ОСОБА_6 , задовольнивши тим самим клопотання захисника у повному обсязі.
Згідно ч. 3 ст. 88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.
ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався, цивільний позов по справі не заявлено. Судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 2 ст. 105 КК України, п.1 ч.2 ст. 284, ст.ст.284-286, 288, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.185 КК України.
Застосувати до неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітньої ОСОБА_3 під нагляд батьків: матері ОСОБА_6 , за умови, якщо вона протягом одного року з дня передачі її на поруки виправдає довіру батьків, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Кримінальне провадження за № 0002194 від 04.10.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України - закрити.

Роз`яснити неповнолітній ОСОБА_3 та її законному представнику ОСОБА_6 , що у разі ухилення неповнолітньої, що вчинила злочин, від застосування до неї примусового заходу виховного характеру цей захід скасовується і вона притягується до кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1