Справа №403/149/19 провадження № 1-кп/403/55/19
У Х В А Л А
20 травня 2019 року смт.Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Устинівка клопотання прокурора Устинівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.1 ст.345 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Новгородка Кіровоградської
області, адреса місця проживання, зареєстрована у
встановленому законом порядку:

АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця
проживання:
АДРЕСА_2 , не
працюючого, освіта середня спеціальна, одруженого,
громадянина України, відомості про перебування на обліку, як військовозобов`язаного, відсутні, відбуваючого покарання у виді обмеження волі в Державній установі «Устинівський виправний центр №37» Міністерства
юстиції України, раніше судимого:
1) 08.12.1994 року Уманським міським судом Черкаської області за ч.2 ст.140, ст.46-1 КК України (1960 року) до 2-х років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;
2) 01.11.1995 року Новгородківським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.206, ст.43 КК України (1960 року) до 3-х років позбавлення волі;
3) 05.12.2001 року Новгородківським районним судом
Кіровоградської області за ч.2 ст.121 КК України до 7
років позбавлення волі;
4) 26.07.2007 року Ленінським районним судом
м.Кіровограда за ч.1 ст.186, ч.1 ст.187, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
5) 25.01.2012 року Кіровським районним судом
м.Кіровограда за ч.2 ст.383 КК України до 2-х років
позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
6) 03.04.2013 року Ленінським районним судом
м.Кіровограда за ч.1 ст.115, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71
КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі
- ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від
06.11.2017 року замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме: обмеженням волі строком на 2 роки 09 місяців 02 дні,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.1 ст.345 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено та подано суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 строком до 60-ти днів, яке обгрунтовано тим, що строк тримання під вартою останнього закінчується 23 травня 2019 року, обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів; обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.1 ст.345 КК України, під час відбування ним покарання у виді обмеження волі в Державній установі «Устинівський виправний центр №37», а саме: опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та погрозі вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити спроби переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків, які працюють в установі виконання покарань, де обвинувачений відбуває покарання у виді обмеження волі, а тому наявні підстави для продовження відносно обвинуваченого дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігання наведеним вище ризикам шляхом застосування більш мяких запобіжних заходів є неможливим.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження йому строку тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу його підзахисному у виді тримання під вартою з огляду на відсутність заперечень проти цього його підзахисного.
Вивчивши клопотання прокурора, заслухавши пояснення учасників підготовчого судового засідання, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України під час розгляду справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права, а відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п.63 рішення від 18.02.2010 року в справі «Гарькавий проти України» (заява № 25978/07), зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до п.п.1, 3 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
При цьому п.3 ст.5 Конвенції також передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Також Європейський суд з прав людини в п.51 рішення у справі «Летельє до Франції» від 26 червня 1991 року (заява №12369/86) зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру протягом певного часу.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме: з 18 год. 00 хв. 25 березня 2019 року по 18 год. 00 хв. 23 травня 2019 року, було обрано за ухвалою слідчого судді Устинівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_7 від 25.03.2019 року, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.
Підставою обрання обвинуваченому ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню запобіжного заходу у виді тримання під вартою була наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.1 ст.345 КК України та наявність ризиків, які давали достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; і неможливість, з урахуванням особи обвинуваченого, застосувати до нього інший більш м`який запобіжний захід з метою запобігти зазначеним ризикам.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
У відповідності до п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, крім іншого, запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні. Відповідно до ч.2 цієї статті, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
У відповідності до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей; вагомість наявних доказів, якими обгрунтовуються відповідні обставини тощо.
Зі змісту обвинувального акта та клопотання вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні: 1) умисного злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, тобто у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років, та який відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України класифікується як злочин невеликої тяжкості; 2) умисного злочину, передбаченогоч.1 ст.345 КК України, тобто погрозі вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, та який згідно положень ч.3 ст.12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.106 рішення від 8 лютого 2005 року у справі «Панченко проти Росії», заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).
Згідно практики Європейського суду з прав людини серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, заява №12718/87). Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (п.34 рішення у справі «Сельчук проти Туреччини» від 10 січня 2006 року, заява № 21768/02; п.9 рішення від 10 листопада 1969 року у справі «Мацнеттер проти Австрії»).
З огляду на викладене, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово засуджувався до позбавлення волі за вчинення умисних середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжкого злочинів, з відбуттям призначених покарань в кримінально-виконавчих установах, однак знову обвинувачується у вчиненні двох злочинів проти авторитету органів державної влади під час відбування покарання у виді обмеження волі в Державній установі «Устинівський виправний центр №37», що свідчить про його стійку асоціальну спрямованість та схильність до вчинення злочинів.
За таких обставин, вирішуючи питання необхідності продовження дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, суд зазначає, що відповідно до приписів ст.ст.132, 177, 178, 194 КПК України, прокурором доведено існування обґрунтованої підозри щодо можливості вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.1 ст.345 КК України; необхідність забезпечення особистої участі обвинуваченого у судових засіданнях під час судового провадження з метою забезпечення його дієвості виправдовує відповідний ступінь втручання у його права і свободи; наявними є ризики, що обвинувачений у разі не продовження строку тримання під вартою, з урахуванням його особи та тяжкості покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим у цьому кримінальному провадженні, а також того, що два кримінальні правопорушення були вчинені ним під час відбування покарання в установі виконання покарань, може: 1) здійснити спробу переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання, а з урахуванням відбуття обвинуваченим покарання у виді обмеження волі в Державній установі «Устинівський виправний центр №37», де працюють потерпілий ОСОБА_4 та свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні, може: 2) незаконно впливати на потерпілого та свідків.
Тому для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, передбачених ст.2 КПК України, зокрема, у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, та який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, суд вважає виправданим продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та недостатнім застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
На час розгляду кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України судом не встановлено, обставини провадження та особа обвинуваченого змін не зазнали, а інших обставин, які б давали підстави змінити або скасувати запобіжний захід відносно нього судом не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою, або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
На підставі викладеного, з урахуванням: тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 ; суворості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень; особи обвинуваченого, який неодноразово засуджувався за вчинення умисних середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжкого злочинів, та на даний час обвинувачується у вчиненні під час відбування покарання у виді обмеження волі злочинів невеликої та середньої тяжкості проти авторитету органів державної влади; інших обставин, передбачених ст.178 КПК України; тієї обставини, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується о 18 год. 00 хв. 23 травня 2019 року, а обвинувальний акт надійшов до суду 27.03.2019 року і судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно тільки призначається та потребує певного часу, суд, відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, дійшов висновку, про необхідність та доцільність продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Крім того на даному етапі судового провадження, за встановлених обставин, з урахуванням положень ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК України, суд приходить до висновку про те, що лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а інші запобіжні заходи, передбачені ч.1 ст.176 КПК України, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_11 , що відповідно виключає можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
За змістом п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе не визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, оскільки одним із злочинів у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є злочин, передбачений ч.1 ст.345 КК України, а саме: погроза вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205,ч.3 ст.315, 369, 372 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задоволити.
Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з 18 год. 00 хв. 23 травня 2019 року до 18 год. 00 хв. 21 липня 2019 року обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.1 ст.345 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Копію ухвали негайно після її оголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_5 ..
Копію ухвали невідкладно направити до Державної установи «Миколаївського слідчого ізолятора» (вул.Лагерне Поле, буд.№5 м.Миколаїв, поштовий індекс 54030).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя Устинівського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1