КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/608/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 0010616 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 21 квітня 2016 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, 08.06.2018 року знятий з обліку у зв`язку з відбуттям робіт,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 , у строк покарання,зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі починаючи з 02.10.2017 р. по 26.01.2018 р.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 встановлено відраховувати з моменту затримання та поміщення в ДУ "Київський слідчий ізолятор".

По справі вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Не погоджуючись з вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Дарницького районного суду від 25 червня 2018 року шляхом пом`якшення призначеної йому міри покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як він відшкодував всі нанесені збитки, щиро розкаявся, на утриманні має малолітню дитину, та стоїть на обліку як віч-інфікований.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
У судове засідання обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином та не повідомив суд про поважні причини свого неприбуття, участь якої згідно з вимогами КПК України не є обов`язковою, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , який у судовому засіданні заперечував щодо поданої апеляційної скарги, та просив її залишити без задоволення, провівши судові дебати, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 02.10.2017 року приблизно о 16 годині 30 хвилин перебуваючи по вул. Харківське шосе, 166, побачив раніше незнайомого неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який тримав у руках мобільний телефон марки «Sony» моделі «Xperia Z», після чого у ОСОБА_6 виник умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ОСОБА_6 діючи умисно, протиправно з корисливих мотивів, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_9 та відкрито, шляхом ривка, своєю правою рукою, вирвав з його руки належний йому мобільний телефон, тим самим відкрито викрав мобільний телефон марки «Sony» моделі «Xperia Z» чорного кольору вартістю 1041 гривень 11 копійок, з сім-картою оператора «Лайфселл» НОМЕР_1 , що належить неповнолітньому ОСОБА_9 .

В подальшому з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1041 гривня 11 копійок.
Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за яке передбачено відповідальність ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюється, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються. З огляду на доведеність винуватості, вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який класифікується як тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку лікаря - нарколога, психіатра не перебуває, характеризується посередньо, стан його здоров`я, та який хворіє на тяжку хворобу.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав, щире каяття у вчиненому.
Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, а відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими.
Крім того, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально караних діянь.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Доводи апелянта про те, що він щиро розкаявся, та стоїть на обліку як віч-інфікований, були враховані судом першої інстанції, при обранні йому порання.
А доводи апелянта про те, що він на утриманні має малолітню дитину та відшкодував всі нанесені ним збитки, не спростовують дій ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та з рахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченого, не можуть свідчити, про те, що останньому призначено покарання занадто суворе.
Крім того слід зазначити, що суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України,але з реальним його відбуванням. На думку суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим і пропорційним для його виправлення та попередження нових злочинів й таким, що відповідає принципу індивідуалізації кримінального покарання, з чим погоджується колегія суддів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України- без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою - в той же строк з дня вручення їй копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4