Дата документу Справа № 335/6778/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/6778/16 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/202/19 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

розглянула 4 березня 2019року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Оджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 001649 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , 1955 року народження. В обґрунтування клопотання зазначив,ОСОБА_9 , 1976 року народження, яка працювала на посаді провідного економіста відділу супроводження активно-пасивних операцій (далі -ВСАПО, ОСАПО; територіального відокремленого безбалансового відділення ПАТ (AT) «МетаБанк», за адресою: м. Запоріжжя, буд. Центральний, 27 (ТВБВ (ТОБО) - ВЦ), в період 2014-2015 p.p. вчинила заволодіння коштами клієнтів банку в особливо великих розмірах.

Відповідно до положень посадової інструкції від 09.04.2013 року (з доповненням від 18.08.2014 року) на ведучого економіста ВСАПО ПАТ «МетаБанк» ОСОБА_9 , в числі інших, було покладено виконання службових обов`язків по ідентифікації клієнтів, перевірці легітимності та правильності оформлення документів по вчинених операціях у відповідності з діючим регламентом, виконання банківських операцій та відображення отриманої інформації в облікових системах банку результатів проведених операції" по розрахунково-касовому обслуговуванню фізичних осіб (з відкриттям поточних та карткових рахунків МК, МПС), по зарплатних проектах, кредитах на ТНС, нерухомість, кредитах на інші потреби під поручительство, під заставу майнових прав на депозит, овердрафт, операціях з позабалансовими цінностями та ін., що відповідно включало надання права підпису банківських документів по залученню коштів фізичних осіб у національній і іноземних валютах, про відкриття та обслуговування рахунків, випуск та надання платіжних карток та складання додаткових договорів до них, засвідчення довіреностей те розпоряджень вкладників, складених в установі банку.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2014 - 2015 років ОСОБА_9 були здійснені несанкціоновані списання грошових коштів з поточних та депозитних рахунків клієнтів фізичних осіб шляхом внесення до банківських баз даних АБС інформації про неіснуючі договори довгострокового доручення на договірне списання грошових коштів з рахунків клієнтів, одержувачами яких були сторонні особи.

Так, за підробленим договором про довгострокове доручення на перерахування коштів на банківські рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкриті на ім`я ОСОБА_8 були перераховані кошти на загальну суму 104214,36 грн., в тому числі з рахунків:

НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_10 на суму 2247,76 грн.;

*№ 70 на ім`я ОСОБА_11 на суму 8000,00 грн.;

*№ 45 на ім`я ОСОБА_11 на суму 20665,00 грн.;

*№ 1205000J5252 на ім`я ОСОБА_12 на суму 61140,00 грн.;

*№ 18 на ім`я ОСОБА_13 на суму 4867,37 грн.;

*№ 08 на ім`я ОСОБА_14 на суму 869,99 грн.;

*№ 65 на ім`я ОСОБА_15 на суму 2000,00 грн.;

*№ 87 на ім`я ОСОБА_16 на суму 1407,87 грн.;

*№ 01 на ім`я ОСОБА_17 на суму 1325,14 грн.;

*№ 81 на ім`я ОСОБА_18 на суму 1482,16 грн.;

*№ 08 на ім`я ОСОБА_19 на суму 2309,07 грн.

Крім того, протягом 2015 року ОСОБА_9 здійснювались операції з внесення до банківських баз даних «Металкарт» недостовірних відомостей про довірених осіб клієнтів AT «МетаБанк», якими зазначалися її донька ОСОБА_20 та брат ОСОБА_21 . Після внесення цієї інформації до баз даних ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , як довірені особи клієнтів звертались до кас різних відділень AT «МетаБанк» та зняли грошові кошти з рахунків клієнтів AT «МетаБанк» на загальну суму 25541,1$ дол. США та 5916,41 евро, в тому числі з рахунків:

НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_11 на суму 10194,09 дол. США;

*№ 60 на ім`я ОСОБА_11 на суму 4375,76 євро;

*№ 14 на ім`я ОСОБА_22 на суму 13653,50 дол. США;

*№ 1050000 D5485 на ім`я ОСОБА_23 на суму 1540,65 евро;

*№ 39 на ім`я ОСОБА_24 на суму 1179,70 дол. США;

*№ 07 на ім`я ОСОБА_25 на суму 603,89 дол. США.

Також, на протязі 2015 року ОСОБА_9 , користуючись службовим становищем, порушуючи встановлений AT «МетаБанк» порядок видачі платіжних карток клієнтам Банку, самостійно здійснювала замовлення на перевипуск платіжних карток у внутрішньобанківській системі HelpDesK, замість клієнтів отримувала ці картки, проводячи власноруч їх персоніфікацію, та а подальшому з використанням цих карток знімала грошові кошти клієнтів АГ «МетаБанк» на загальну суму 113377,69 грн., у тому числі з рахунків:

НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_26 на суму 1111,13 грн.;

*№ 91 на ім`я ОСОБА_27 на суму 31176,98 грн.;

*№ 16 на ім`я ОСОБА_28 на суму 15464,58 грн.;

*№ 1001008 J6302 на ім`я ОСОБА_22 на суму 65625,00 грн.

Крім того, на протязі 2015 року ОСОБА_9 незаконно, від імені клієнтів AT «МетаБанк», але без їх відома, складала фіктивні документи, а саме заяви на видачу готівки, які власноруч підписувала, одночасно виконуючи функції касира та особисто отримала грошові кошти з каси ТВБВ-БЦ AT «МетаБанк» на загальну суму 26446,81 грн., у тому числі з рахунків:

НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_29 на суму 6755,12 грн.;

*№ 18 на ім`я ОСОБА_30 на суму 1322,61 грн.;

*№ 88 на ім`я ОСОБА_31 на суму 5020,26 грн.;

*№ 1001J12 33677 на ім`я ОСОБА_32 на суму 1813,62 грн.;

*№ 44 на ім`я ОСОБА_33 на суму 5821,35 грн.;

*№ 1001Э11 54869 на ім`я ОСОБА_34 на суму 1629,08 грн.;

*№ 14 на ім`я ОСОБА_35 на суму 3107,07 грн.;

*№ 17 на ім`я ОСОБА_36 на суму 977,70 грн.

В ході досудового розслідування встановлено, що частину грошових коштів клієнтів AT «МетаБанк» ОСОБА_9 незаконно перераховувала на рахунок своєї матері - ОСОБА_8 , яка може бути причетна до вказаного кримінального правопорушення, якій на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не відшкодували збитки потерпілим (клієнтам AT «МетаБанк»).

З метою забезпечення цивільних позовів потерпілих осіб, слідчий просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Оджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 року задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 001649. Приймаючи таке рішення слідчий суддя послався на те, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільних позовів), слід накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, звертає увагу, що поза увагою суду першої інстанції залишено факт того, що ОСОБА_9 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України, не залучала свою мати - ОСОБА_8 до протиправної діяльності, а без відома і згоди останньої використовувала банківські картки своєї матері у своїй діяльності. ОСОБА_9 ніколи не володіла вищевказаною квартирою, або її часткою та не була зареєстрована у цьому житлі. За інформацією ОСОБА_8 , в ході досудового розслідування кримінального провадження № 001649 її було допитано як свідка, і жодного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення їй не оголошувалось. Крім того, у належній їй квартирі АДРЕСА_1 було проведено обшук, за результатами якого нічого не було знайдено і не було вилучено. Внаслідок оскаржуваної ухвали суду було накладено арешт на належні ОСОБА_8 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 , а також створено перешкоди у спадкуванні іншої 1/3 частки цієї квартири після смерті її сина - ОСОБА_21 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
Одночасно із вимогами апеляції захисник заявляє клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, на підтвердження якого вказує, що в судовому засіданні ОСОБА_8 участі не приймала, а тому строк на оскарження ухвали слід відраховувати з моменту отримання її копії (а.п. 7).

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання та апеляційну скаргу, просив їх задовольнити.

Прокурор висловила згоду із доводами апелянта.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно заявленого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, то з урахуванням положень ч. 3 ст. 395 КПК України, судова колегія вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали Оджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 року не був пропущеним, тому є зайвим вирішення питання щодо поновлення строку апеляційного оскарження.
Вирішуючи апеляцію по суті заявлених доводів та вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170 - 173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів провадження, 14 квітня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001649 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Слідчий СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_37 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , 1955 року народження.

При цьому, метою заявленого заходу забезпечення кримінального провадження у клопотанні зазначено саме забезпечення цивільних позовів потерпілих осіб.

Ухвалою слідчого судді Оджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 року задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 001649.

Відповідно до змісту положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження.

При цьому, метою арешту майна є забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які би відповідали меті та завданням арешту та свідчили про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, воно не містить.

Згідно з положеннями ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Проте, слідчим не надано ніяких матеріалів щодо існування цивільного позову, будь-якої матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а саме лише доведення слідчим наявності того, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 190 КК України, не може бути підставою для накладення арешту на майно відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України. До тог ж, санкція вказаної статті не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

Посилання слідчого на таку підставу накладення арешту на майно, як забезпечення ОСОБА_38 та ОСОБА_39 відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення є неспроможним.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповідному клопотанні висунута вимога про накладення арешту на майно ОСОБА_8 у якості забезпечення цивільних позовів.

Натомість, за вимогами ст. 170 КПК України підстава для накладення арешту на майно у вигляді забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення може стосуватися лише майна підозрюваної особи.

Однак, у кримінальному провадженні № 001649 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, ОСОБА_8 не є підозрюваною особою, що залишилося поза увагою слідчого судді та виключало можливість накладення арешту із підстав, передбачених п. 4 ч.2 ст.170 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, ані слідчий, звертаючись з клопотанням про арешт майна, ані слідчий суддя при прийнятті рішення за наслідками розгляду цього клопотання, не дотрималися зазначених вимог кримінального процесуального закону. Слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування на дані порушення уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на зазначене у ньому майно.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 3 статті 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, на думку колегії суддів, ухвалу слідчого судді не можна визнати законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Оджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 001649 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою взадоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні №001649 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України про арешт майна, яке належить ОСОБА_8 : квартиру АДРЕСА_1 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3