Справа № 573/304/19
Номер провадження 1-кп/573/62/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2019 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянув у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 18 грудня 2018 року за №0000646 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Вири, Білопільського району, Сумської області, зі спеціальною середньою освітою, одруженого, працюючого підсобним робітником ТОВ "Вороожба", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно зі ст. 89 КК України не судимого,

-за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 156 КК України,
ВСТАНОВИВ:
18 грудня 2018 року близько 17:00 год. ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 та вживав спиртні напої. Потім він пішов відпочивати до кімнати будинку. Близько 18:00 год. між сп`янілим ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_5 виникла сварка на побутовому ґрунті і в цей час у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння дружині тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_5 удар кулаком правої руки в ліву сторону обличчя, а саме в область щелепи, удар кулаком лівої руки в праву половину обличчя, а саме в область щелепи, від чого потерпіла впала на підлогу.

Своїми злочинними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді двостороннього перелому нижньої щелепи зі зміщенням уламків: ангулярний, тіла, вторинна адентія.

Тілесні ушкодження у вигляді переломів нижньої щелепи відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Крім того, в один із невстановлених під час досудового розслідування днів та місяців восени 2018 року, в обідній час, ОСОБА_4 з метою вчинення розпусних дій сексуального характеру, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення шкоди нормальному моральному та фізичному становленню малолітньої, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 є малолітньою, її вік 7 років, з метою задоволення своєї сексуальної потреби приспустив свої штани та труси, оголивши свій статевий орган, після чого наказав ОСОБА_7 її рукою мацати його статеві органи з метою статевого збудження, що тривало на протязі 3-4 хвилин. Не задовольнивши при цьому свої сексуальні потреби, ОСОБА_4 припинив вказані дії та покинув кімнату.

Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_4 у точно невстановлений під час досудового розслідування день в грудні 2018 року, в обідній час, перебуваючи за місцем свого проживання, знову залишився наодинці з малолітньою донькою ОСОБА_7 , після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на розбещення малолітньої доньки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на розбещення малолітньої доньки, ОСОБА_4 наказав їй лягти біля нього на ліжко, після чого він приспустив свої штани та труси, оголивши свій статевий орган, та наказав ОСОБА_7 її рукою мацати його статевий орган, що тривало протягом близько 5 хвилин. Після чого він сам почав рукою мацати ОСОБА_7 по її поверхневим статевим органам. Далі, не задовольнивши свої сексуальні потреби, своїм статевим органом почав тертись позаду між стегнами ОСОБА_7 , але при цьому свої сексуальні потреби не задовольнив та припинив вказані дії.

Здійснюючи вказані дії ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні зазначених злочинів визнав повністю, щиро розкаявся і надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що 18 грудня 2018 року, близько 17 години, прийшов з роботи додому в стані алкогольного сп`яніння, дещо зробив по господарству та ліг відпочивати. Через деякий час прокинувся, стали випивати з дружиною і між ним та дружиною виникла словесна сварка, він розлютився і двічі вдарив її кулаком по обличчю, від чого вона впала на підлогу. Потім з`ясувалось, що він з двох сторін зламав їй нижню щелепу.

Крім того, точно не пам`ятає дати, восени 2018 року був вдома з донькою, дружина відлучилась у справах. Ліг біля дитини на ліжко, дістав свій половий орган і наказав доньці гладити його. Вона робила це 3-4 хв., а потім він припинив свої дії, не задовольнившись при цьому. Потім у грудні другий раз знову вдома залишився вдвох з донькою. Повторив свої дії з нею як і першого разу. Але знову не збудився, тому зняв з дитини трусики та почав тертись членом по її сідницях та гладити рукою її статеті органи. Тривало це все хвилин 5 і він припинив свої дії теж не задовольнившись. Пояснити свого вчинку не може, можливо стан алкогольного сп`яніння підштовхнув його на такі дії.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинах при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 156 КК України, оскільки він вчинив:

-умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я;

-розбещення неповнолітніх, а саме: вчинення розпусних дій батьком щодо малолітньої особи.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем роботи ОСОБА_4 характеризується позитивно, в той же час за місцем проживання негативно, оскільки періодично зловживає спиртними напоями, після чого вчиняє в сім`ї сварки.

На обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, один із злочинів, за який він засуджується, а саме: розпусні дії відносно малолітньої доньки, є умисним тяжким.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинені ним злочини та усвідомив протиправність вчинених ним діянь; активне сприяння розкриттю злочинів, бо під час досудового розслідування він правдиво повідомив про обставини вчинення злочинів.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в матеріальній чи іншій залежності від винного.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд враховує, що загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_4 злочинів та тяжкість суспільно небезпечних наслідків у виді посягання на нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітньої доньки, суд вважає, що йому потрібно призначити покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Суд вважає, що саме таке покарання для ОСОБА_4 буде справедливим, необхідним та достатнім, оскільки більш м`які покарання його виправленню та попередженню вчинення ним нових злочинів сприяти не будуть.

Департаментом фінансів Сумської обласної державної адміністрації заявлено позов до обвинуваченого про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 у стоматологічному відділенні КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» у сумі 3593 грн. 52 коп., у зв`язку із чим суд зазначає наступне.
Обвинувачений ОСОБА_4 вказаний позов визнав повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. При цьому особа, вчиняючи злочинне діяння, яким завдає шкоду каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, не тільки порушує сферу особистого інтересу потерпілого, а й заподіює збитки закладу охорони здоров`я, чим змушує його здійснювати відповідні непередбачені витрати на лікування особи, що постраждала від злочину, яких можна було б уникнути.

Так, у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 17 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Як встановлено судом, потерпіла ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні у стоматологічному відділенні КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» саме з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , в зв`язку з чим останній притягується до кримінальної відповідальності.

Тобто перебування потерпілої на лікуванні в даному випадку є наслідком злочинних дій обвинуваченого.

Отже, враховуючи норми діючого законодавства, обвинувачений зобов`язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину в доход відповідного бюджету, оскільки КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» є закладом комунальної власності та фінансується за рахунок коштів обласного бюджету.

З довідки від 18 січня 2019 року №6, виданої КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня», вбачається, що вартість лікування ОСОБА_5 в період часу з 21 по 29 грудня 2018 року складає 3593 грн. 52 коп.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави в особі Департаменту фінансів Сумської ОДА кошти в сумі 3593грн. 52 коп., які витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 .
Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою необхідно залишити до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати та речові докази в провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 156 КК України, і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік (один) рік;

-за ч. 2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Стягнути з ОСОБА_4 3593 грн. 52 коп. на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня затримання, тобто з 17 січня 2019 року.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя