Справа № 274/472/17
Провадження №1-кп/0274/141/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

прокурора. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

обвинуваченого. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Ріпкинським районним судом Чернігівської області кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей, зі слів працює неофіційно, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05 грудня 2016 року Бердичівським міськрайонним судом за ч. 4 ст. 407, ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту з відбуванням покарання на гаупвахті, покарання відбув повністю,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:

21 липня 2015 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 02.09.2015 № 201 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та призначено на посаду майстра ремонтної майстерні артилерійського озброєння взводу забезпечення другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.
Реалізуючи задумане, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , призваним під час мобілізації, в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу командування та без поважних причин, в умовах особливого періоду, 29 серпня 2016 року о 08 год. 20 хв. повторно на протязі року самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 25 листопада 2016 року.
25 листопада 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.
Кримінальна відповідальність за злочин у вчиненні якого визнається винуватим ОСОБА_4 , передбачена ч. 4 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого діяння визнав повністю. Суду повідомив, що дійсно мали місце події викладені в обвинувальному акті. Причиною того, що він самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 у період з 29 серпня по 25 листопада 2016 року стало те, що допомагав батькам по господарству та доглядав за дітьми і хотів ще трохи часу побути зі своєю дружиною та дітьми. Сім`ю рідко бачив, так як проходив службу в Житомирській області, а дружина з дітьми проживають в Чернігівській області. 25 листопада 2016 року він зрозумів свою провину і вирішив повернутися до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Цього ж дня звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , щоб його доставили до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , так як у не було грошей самому прибути до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Під час своєї відсутності у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 з 29 серпня 2016 року по 25 листопада 2016 року лікування в медичних закладах не проходив та військові органи не повідомляв. Щиро розкаюється у вчиненому.

Зважаючи на повне визнання винуватості самим обвинуваченим, за клопотанням прокурора погодженого з усіма іншими учасниками судового процесу, суд, керуючись положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінивши наведені докази з точки зору достатності та взаємозв"язку, суд вважає винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого діяння доведеною повністю.
Дії ОСОБА_4 які виразились у самовільному залишенні військової частини повторно протягом року військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України.
При визначенні покарання обвинуваченому, суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 4 ст. 407 КК України належать до категорії тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, свою вину у скоєному визнав, одружений, має двоє неповнолітніх дітей, за час проходження військової служби характеризувався негативно, за медичною допомогою до медичного пункту не звертався, за медичною допомогою до психіатра в диспансерне відділення облпсихлікарні не звертався, за місцем проживання характеризується посередньо, зі слів працює неофіційно.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до п.п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою повторно.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, наявність кілької обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого положення ч. 1 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів суд не вирішує, оскільки в матеріалах кримінального провадження, процесуальних документів, які б свідчили про надання речам, документам статусу речових доказів немає.

Документів, які б свідчили про накладення арешту на майно обвинуваченого або інших осіб до суду не подано.

Враховуючи призначене покарання, поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, відсутність клопотання про застосування запобіжного заходу, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 369-371, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред"явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам справи право на отримання копії вироку в суді.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1