Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/60/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2018 року, за яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нововознесенськ Маловисківського району Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до одного року.
Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь Кіровоградської обласної державної адміністрації (розрахунковий рахунок 7932 ГУДКСУ в Кіровоградській області, МФО 823016, ) витрати, понесені Кіровоградською обласною лікарнею на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від злочину кошти в сумі 8 073,12 (вісім тисяч сімдесят три гривні дванадцять копійок) грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_7 , моральну шкоду 30 000 (тридцять) грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню за проведення судово-інженерно-транспортних експертиз № 365 від 22.09.2017 року, № 479 від 06.11.2017 року та № 1270/1271/17-27 від 29.11.2017 року на суму 3 241,18 грн.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIIІ засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування основного та додаткового покарання

Інші учасники судового розгляду:
за участі прокурора ОСОБА_8
потерпілий ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду в частині, що стосується стягнення моральної шкоди та постановити новий, яким в цивільному позові щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 відмовити повністю.
Мотивує свої доводи тим, що для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 повинен був звернутися першочергово до страхової компанії, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченого, що потерпілим зроблено не було.
Зазначає, що вирішуючи позов ОСОБА_7 суд не врахував, що обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них.
В апеляційній скарзі на вирок суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду в частині стягнення 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. В решті вирок суду залишити без зміни.
Мотивує свої доводи тим, що суд першої інстанції задовольняючи частково вимоги цивільного позивача і призначаючи відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., суд не надав жодних підстав, на яких ґрунтується його висновок про призначення саме такого розміру.
Внаслідок завданого ОСОБА_7 фізичного ушкодження, останній позбавлений нормального способу життя. Внаслідок аварії він не може нормально рухати та в повній мірі використовувати свою руку. Стан здоров`я потерпілого не можна назвати навіть задовільним, а ОСОБА_6 не поніс фактично ніякого покарання, не вибачився перед ОСОБА_7 .
На даний час ОСОБА_7 є єдиним годувальником у сім`ї, має на своєму утримання дружину та малолітню дочку, яких повинен забезпечувати. Після отриманих тілесних ушкоджень внаслідок ДТП він не мав змоги продовжувати лікування основних хвороб, а уламковий перелом правої променевої кістки ще більше загострив наявні в його організмі проблеми та викликав додаткові.
Вважає, що завдана ОСОБА_6 моральна шкода підлягає змішенню до 100 000 грн., як було заявлено в цивільному позові.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 просить у задоволенні апеляційної скарги поданої ОСОБА_6 відмовити.
Зазначає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його прав на відшкодування шкодив деліктному зобов`язанні.
Посилання обвинуваченого на ПВСУ від 06.11.2013 року не має жодного відношення до даної справи, оскільки в ній розглядається принципова позиція стосовно відшкодування завданої шкоди власником транспортного засобу та особою, яка ним керувала на відповідних правових підставах.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

25.08.2017у період з 16 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем CHEVROLET LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий на праві приватної власності належить ОСОБА_9 та який перебував у фактичному володінні ОСОБА_6 , рухаючись в світлу пору доби на 80 км. + 708 м. автодороги Н14 Олександрівка - Кіровоград - Миколаїв, на території Компаніївського району Кіровоградської області, зі сторони селища Компаніївка Кіровоградської області по напрямку м. Кропивницький, при цьому в порушення вимог п.п. 1.5 та 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху (ПДР) України, порушення вимог п.п. 10.1, 14.2 (в) та 14.6 (г) Правил дорожнього руху (ПДР) України, в момент зміни дорожньої обстановки, ОСОБА_6 , не вірно відреагував на її зміну, та з метою не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху - не застосував гальмування, а навпаки продовжив рух далі, чим створив аварійно-небезпечну ситуацію для автомобіля VOLVO, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , № шасі (кузова) НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , котрий рухався у зустрічному напрямку та для уникнення зустрічного зіткнення, змушений був вжити заходів для екстреного гальмування та маневрування, від чого він втратив стійкість і керованість, та виїхавши за межі проїзної частини з`їхав у правий кювет по ходу свого руху, де відбулося перекидання автомобіля з послідуючим контактуванням об ростуче дерево.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди:
- пасажир автомобіля VOLVO, з прикріпленим реєстраційним номером НОМЕР_2 , № шасі (кузова) НОМЕР_3 , ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово- медичної експертизи № 1321 від 03.10.2017 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком більше 21 дня.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, та просив задовольнити її в повному обсязі заперечивши стосовно задоволення апеляційної скарги потерпілого; думку потерпілого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_11 , які підтримали подану ними апеляційну скаргу, та заперечили стосовно апеляційної скарги обвинуваченого в повному обсязі; думку прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Колегія суддів вдається в оцінку фактичних обставин провадження, оскільки наявними апеляційними скаргами оспорюється вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, вважаючи винуватість останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за яке його засуджено доведеною, та кваліфікацію дій за ч.1 ст. 286 КК України правильною.
Суд першої інстанції вирішуючи питання про призначення покарання керувався вимогами ст.50,65 КК України, та призначив покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з вимог, того що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з урахуванням позиції п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 про призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу з позбавлення права керувати транспортними засобами, та застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» та відповідно звільненню від покарання.

Виходячи зі змісту ст.128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.
За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Обвинувачений ОСОБА_6 із таким рішенням суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову не погоджується, й суду апеляційної інстанції наголошує, що його відповідальність як учасника пригоди застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів», у зв`язку із чим він не може бути відповідачем у даному кримінальному провадженні, оскільки цивільну відповідальність та відшкодування заподіяної ним моральної шкоди взяла на себе страхова компанія.

Беручи до уваги положення ст. ст.2, 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власником наземних транспортних засобів», ст.16 Закону України «Про страхування», а також положення ч.1 ст.128 КПК України, за якими особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При дослідженні матеріалів кримінального провадження встановлено, що цивільний позов поданий потерпілим до початку судового розгляду з визначенням особи з якої підлягає стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди. Зазначений позов ґрунтується на вимогах чинного цивільного законодавства на час звернення до суду.
А саме, цивільний позов поданий 18.01.2018 року саме до цивільного відповідача здійснено при гарантованому державою певного правового становища потерпілих внаслідок ДТП в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме особа, яка зазначала порушення свого права мала право вільно, на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала школи, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала ніколи, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплат страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди. Що підтверджується сталою судовою практикою Верховного Суду на момент звернення до суду(Позиція Верховного суду України у справі №6-28()8цс 15 від 20.01.2016 р.)

Після настання дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 25.08.2017 року ОСОБА_7 не звертався до страхової компанії оскільки кошти на лікування та медичне обстеження відшкодовувались особисто цивільним відповідачем і на момент подачі цивільного позову шкода, завдана ушкодженням здоров`я відшкодована у розмірі 12500 грн., що не оскаржуюєтся учасниками судового розгляду та підтверджено матеріалами кримінального провадження в якому відсутні відомості щодо звернення до відповідної страхової компанії з заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок ДТП.
Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, виходячи із матеріалів провадження не вирішувалось питання про притягнення як учасника судового розгляду при вирішені цивільного позову страхової компанії. Обвинуваченим до суду клопотань про притягнення як відповідача по цивільному позову страхової компанії не надходило, та судом відповідні рішення не приймались.
На час розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання про участь страхової компанії, оскільки це не було предметом дослідження в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції виходячи із досліджених матеріалів цивільного позову та додатків до нього прийшов вірного висновку щодо задоволення заявленого позову на підставі ст. 1187 ЦК України та ст.1167 ЦК України, у відповідності до якої - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Моральна школа, завдана порушенням немайнових прав (ушкодження здоров`я, смерть при ДТП), компенсується в усіхвипадках і відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно вимог ст..26 ЗаконуУкраїни, від 01.07.2004, № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно чинного законодавства обов`язком страховика є відшкодування особі, яка постраждала від ДТП, майнової школи як це передбачено договором страхування,що закріплено в ст.1194 ЦК України, як на то посилається своїй апеляції обвинувачений,

Відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність:

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом особа, на користь якої здійснено страхування (потерпілий) вправі звернутися з вимогою про відшкодування шкоди не до страхувальника (завдавача шкоди), а до страховика, який здійснив страхування відповідальності страхувальника. При цьому страховик зобов`язаний сплатити потерпілому суму страхового відшкодування.

Разом з тим, оскільки страхове відшкодування - це виплата, яка здійснюється страховиком в межах страхової суми, а страхова сума - це максимально можливий розмір виплати по страхуванню (ст.9 Закону України "Про страхування"), страхового відшкодування може бути недостатньо для покриття всіх збитків потерпілої особи. В такому випадку потерпілий вправі звернутися безпосередньо до страхувальника (завдавача шкоди, відповідальної особи) з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Страхова компанія у відповідності до вимог чинного законодавства уповноважена відшкодовувати потерпілому моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, однак у відповідності до вимог цивільного позову заявлено до відшкодування лише моральна шкода, оскільки відшкодування матеріальної шкоди відбулось в добровільному порядку цивільним відповідачем суми 12500 гри. на лікування та медичне обстеження потерпілого.
Право потерпілого на відшкодування шкоди, в наслідок злочину є його невід`ємним правом в рамках кримінального процесу. Такі дії передбачають активну позицію самого потерпілого, що знайшло підтвердження в матеріалах кримінального провадження.
Виходячи із вищевикладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відшкодування завданої моральної шкоди на підставі ст. 23, 1167,ч.2 ст.1187 ЦК України, та з вищевикладених підстав апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Що стосується апеляційної скарги потерпілого про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Вказані вимоги закону не в повній мірі були враховані районним судом.

Колегія суддів звертає увагу на необґрунтованість розміру стягнутої моральної шкоди і дійшов висновку про необхідність його збільшення.

Зокрема, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру заподіяної моральної шкоди, апеляційний суд виходить з доведеності винуватості ОСОБА_6 , у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої потерпілому спричинені тілесні ушкодження.

Підставами для відшкодування заподіяної моральної шкоди, вірно взято до уваги, що діями обвинувачуваного потерпілому були заподіяні сильні душевні страждання, фізичний біль та емоційний стрес, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпілому під час виконання хірургічного втручання (що стало наслідком ДТП) було фіксовано травмовану руку пластиною та спицями які підлягають подальшому вилученню, потерпілий позбавився роботи та на теперішній час не може достатньо утримувати родину, зважаючи на те, що дружина останнього перебуває у відпустці по догляду за дитино; зважаючи на присутність чужорідного предмету позбавлений можливості вчасно проходити обстеження головного мозку щодо отриманої контузії під час АТО в 2014 році, тим самим порушився звичний для нього уклад життя та суспільні зв`язки.

На підставі п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: змінити вирок або ухвалу.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія апеляційного суду дійшла висновку щодо часткового задоволення цивільного позову та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди, відповідає вимогам ст.1167 Цивільного Кодексу України, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру і обсягу моральних страждань потерпілого.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_6 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди-50 000 грн. .

В решті вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2