печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7718/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000064 від 05.03.2018 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України,
В С Т А Н О В И В :

15.02.2019 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000064 від 05.03.2018 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається, що Київською місцевою прокуратурою № 6 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні від 05.03.2018 № 0000064, внесеному до ЄРДР на підставі матеріалів Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області, за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Київенерго» (, м. Київ, пл. Івана Франка, 5) та іншими в порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127), Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 (далі - Угода від 21.09.2001), заволодіння в інтересах ТОВ «ДТЕК Сервіс» (, м. Київ, вул. Льва Толстого, 57) насосною станцією № 4 за адресою: м. Київ, вул. Курганівська, 4, шляхом неправомірного оформлення права власності на зазначений об?єкт та подальшої реалізації, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.
У ході досудового розслідування встановлено, що у 1966 році на баланс «Підприємства теплових мереж» Районного енергетичного управління «Київенерго» прийнято насосну станцію на вулиці Курганівській, 4 у м. Києві, інфраструктура якого забезпечує тепловою енергією споживачів центральних районів міста Києва.
Протягом березня 1996 року - грудня 1999 року відповідно до архітектурно-планувального завдання від 17.01.1995 виконано реконструкцію вищевказаного об?єкту, у результаті чого складено Акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого об?єкта будівництва «Реконструкція насосної станції № 4 на ТМ 7,8 від ТЕЦ-5 по вул. Курганівській, 4 - перший пусковий комплекс (перша, друга та третя черга - технологічна частина)» від 24.12.1999.
При цьому, у ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до Акту приймання-передачі майна теплоелектроцентралей та теплових мереж, яке не увійшло до статутного фонду АЕК «Київенерго», затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19.03.2001 № 474, об?єкти під порядковими номерами: № 459 «Інвентарний номер - 79002297; назва Насосная станция №-4; дата введення в експлуатацію - 01.01.66; первісна вартість, грн. - 62 148,45; сума зносу, грн. - 58 938,33; залишкова вартість, грн. - 3 210,12»; № 460 «Інвентарний номер - 79000112; назва - Насосная станция № 4; дата введення в експлуатацію - 01.01.66; первісна вартість, грн. - 92 185,01; сума зносу, грн. - 71 415,02; залишкова вартість, грн. - 20 769,99»; № 462 «Інвентарний номер - 79000113; назва - Насосная станция № 4; дата введення в експлуатацію - 01.01.66; первісна вартість, грн. - 7 731,90; сума зносу, грн. - 5 987,79; залишкова вартість, грн. - 1 744,11», передано із державної власності до комунальної власності територіальної громади м. Києва.
Крім того, відповідно до листа Департаменту комунальної власності від 28.03.2018 № 062/06/90-2939 об?єкт нерухомості на вул. Курганівська, 4 К.2 площею 420,0 кв. м з обладнанням (підземна частина, підвал) належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та згідно із Угодою щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та АЕК «Київенерго», передавався у володіння та користування (позиції 459, 460 та 462) останньому. Відповідно до п. п. 4.2 вищевказаної Угоди «При передачі Адміністрацією Енергопостачальнику майна відповідно до п. 1.1. цієї Угоди право власності на таке майно від територіальної громади м. Києва до Енергопостачальника не переходить». Крім того згідно із абз. 4 п. 1.1 Угоди «Енергопостачальнику забороняється здійснювати відчуження майна та будь-яким чином розпоряджатися майном без попередньої письмової згоди Київської міської ради, окрім випадків, передбачених підпунктом 2.2.3 цієї Угоди». Встановлено, що Київською міською радою рішення про відчуження насосної станції № 4 за адресою м. Київ, вул. Курганівська, 4 не приймалось.
Крім того, 25.01.2005 АЕК «Київенерго» надавався пакет документів в Головне управління Комунальної власності м. Києва для оформлення свідоцтва про право власності на насосну станцію № 4 за адресою вул. Курганівська, 4. Разом з тим, Головним управлінням комунальної власності листом від 20.07.2006 № 042/13/1-5009 відмовлено в оформленні права власності у зв?язку із відсутністю підстав. Так, роз`яснено, що для оформлення права власності на будівлю насосної станції № 4 на ТМ 7,8 розташовану за адресою вул. Курганівська, 4 (Літера А) відповідно до п. 11.1 чинного на той час «Положення про порядок оформлення права власності на об?єкти нерухомого майна», затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001 № 1820, необхідно надати правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на об?єкт нерухомого майна на момент початку реконструкції, зареєстрований в БТІ.
Аналогічна вимога міститься в п. 45 Порядку № 1127, згідно із якою для державної реєстрації права власності у зв?язку із зміною суб?єкта такого права в результаті реконструкції об?єкта нерухомого майна подається документ, що посвідчує право власності на об?єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об?єкт вже зареєстровано в державному реєстрі прав).
Разом з тим, за отриманими у ході досудового розслідування даними, з метою реалізації злочинного умислу на заволодіння насосною станцією № 4, 08.02.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 8892 видане Міністерством юстиції України 01.10.2012, реєстраційне посвідчення № 1348, видане ГУ юстиції у м. Києві 11.01.2013, місцезнаходження: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52а, офіс 728, телефон 067 505 2453) ймовірно протиправно оформлено право власності на об?єкт нерухомості на підставі наданих службовими особами ПАТ «Київенерго» документів, а саме: Технічного паспорту, серія та номер 1773, виданого 31.01.2017 ТОВ «Ріелтер-Україна»; Листа Державної реєстраційної служби України від 26.09.2013 № 1497/22-13-05; Наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.08.1995 № 177; Указу Президента України від 04.04.1995 № 282/95; Витягу зі статуту ПАТ «Київенерго» від 29.04.2013 в ЄДР № 1000153, виданого Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією. Статут затверджений Загальними зборами ПАТ «Київенерго» від 22.04.2013 (протокол Загальних зборів ПАТ «Київенерго» від 22.04.2013 № 2/2013); Листа та переліку майна, переданого до статутного фонду АЕК «Київенерго» від 22.01.2004 № 10-21-755, виданого Фондом державного майна України. Перелік до Наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.08.1995 № 177; Заяви про реєстрацію права власності № 18781091 від 28.09.2016; Наказу Фонду державного майна України від 25.11.2003 № 2097; Наказу Фонду державного майна України від 11.07.1996 № 788; Витягу із переліку майна, переданого до статутного фонду АЕК «Київенерго» від 11.01.2017 № б/н. Перелік згідно Наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.08.1995 № 177; витяг з наказу, серія та номер: 11, виданий 06.01.2017, видавник: Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Департамент місобудування та архітектури; Акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об?єкта, серія та номер: б/н, виданий 24.12.1999, видавник: Державна приймальна комісія.
За результатами аналізу змісту листа Державної реєстраційної служби України від 26.09.2013 № 1497/22-13-05 встановлено, що документами, які підтверджують виникнення права власності на нерухоме майно, переданого до статутного фонду юридичної особи, є рішення про створення державної акціонерної компанії та акт приймання-передавання нерухомого майна або перелік нерухомого майна, переданого до статутного фонду юридичної особи.
Вищевказане підтверджується п. 48 Порядку № 1127, відповідно до вимог якого для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна.
Разом з тим, у ході досудового розслідування отримано переліки майна, які передано Міністерством енергетики та вугільної промисловості до статутного фонду АЕК «Київенерго» (листи Фонду державного майна України на адресу АЕК «Київенерго» від 22.01.2004 № 10-21-755, від 11.11.2009 № 10-21-16365, від 24.02.2005 № 10-21-1924, від 09.04.2015 № 10-21-7011), у яких насосної станції № 4 за адресою: м. Київ, вул. Курганівська, 4, не виявлено.
Крім того, відповідно до п. 41 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Разом з тим, для державної реєстрації надано Акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об?єкта «Реконструкція насосної станції № 4 на ТМ 7,8 від ТЕЦ-5 по вул. Курганівській - перший пусковий комплекс (перша, друга та третя черга - технологічна частина)». За отриманими у ході досудового розслідування даними, насосна станція № 4 до початку реконструкції знаходилась у державній власності.
При цьому, відповідно до п. 45 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 для державної реєстрації права власності у зв`язку із зміною суб`єкта такого права в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна, у тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки подаються: документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності). Разом з тим, для оформлення права власності документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав), ПАТ «Київенерго» не подавався.
У подальшому для завершення реалізації злочинного умислу на заволодіння вищевказаним об?єктом нерухомості, 15.12.2017 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3788, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , насосну станцію № 4 (загальна площа 2854,4) за адресою: м. Київ, вул. Курганівська, 4, відчужено на користь ТОВ «ДТЕК Сервіс» за ціною 14 196 495,91 грн.
У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України - Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно чинного Кримінального процесуального законодавства України тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження, а тому вони мають обґрунтовувати необхідність застосування заходів його забезпечення.
14.02.2019 прокурором у провадженні винесено постанову про визнання речовим доказом об?єкту нерухомого майна реєстраційний номер 000, номер запису про право власності: 23959814, нежитлової будівлі літ. «А», насосної станції № 4 за адресою: м. Київ, вул. Курганівська, 4.
Враховуючи викладене вказане майно є предметом кримінального правопорушення в розумінні ст. 98 КПК України, а тому сторона обвинувачення вказує, що з метою недопущення його подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, що є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема зберегло сліди кримінального правопорушення, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000064 від 05.03.2018 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, яке згідно даних Держреєстру речових прав на нерухоме майно на праві власності належить ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» () та заборонити будь-які дії, пов`язані з відчуженням, розпорядженням, зокрема на об?єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000, номер запису про право власності: 23959814, нежитлову будівлю літ. «А», насосної станції № 4 за адресою: м. Київ, вул. Курганівська, 4.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.
Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1