Категорія: ч.1 ст.415 КК України Суддя 1-ої інстанції: Подліпенець Є.О.
Доповідач: Преснякова А.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних

справ та справ про адміністративні правопорушення

Донецького апеляційного суду

у складі: головуючого судді Преснякової А.А.

суддів Бєдєлєва С.І., Гришина Г.А.

за участю секретаря Меркулової О.Я.

прокурора Сластіна М.С.

потерпілої ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі кримінальне провадження №0000381, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.11.2014 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката Мірошнікової Т.А. на вирок Володарського районного суду Донецької області від 19 листопада 2018 року, яким ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.Яблунівка Попільнянського району Житомирської області, громадянин України, зареєстрований і проживаючий за адресою: АДРЕСА_1, визнаний винним і засуджений за ч.1 ст.415 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А :

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Володарського районного суду Донецької області від 19.11.2018 року ОСОБА_2 визнаний винним за ч.1 ст.415 КК України і йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, від якого останній звільнений на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди задоволений частково, стягнуто з останнього на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5463грн. і моральну шкоду в розмірі 10000грн., а всього 15463грн.

В решті частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_2 будучи військовослужбовцем військової служби військової частини польова пошта В0849, проходячи службу на посаді водія-гранатометника 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону, в порушення ст.ст. 9, 11, 13, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 16.11 Правил дорожнього руху, 09.11.2014 року приблизно о 13.00год., керуючи технічно справним автомобілем УРАЛ-43202, реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по проїжджій частині вул. Свободи (Леніна) з боку вул. Пушкіна у напрямку вул. 1-го Травня в смт. Нікольське (Володарське) Нікольського (Володарського) району Донецької області, не надав перевагу у русі автомобілю CHEVROLET LACCETI, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався по проїжджій частині вул. 1-го Травня з боку вул. Ярослава Мудрого (Чапаєва) у напрямку вул. Калинова (Калініна), на перехресті вул. Свободи (Леніна) та вул. 1-го Травня внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій автомобіля CHEVROLET LACCETI ОСОБА_5 отримав тупу травму грудної клітки, що супроводжувалась переломами 3,4-го ребер справа та ускладнилася правостороннім гемопневмотораксом і підшкірною емфіземою; тупу травму шиї, що супроводжувалася переломами тіла 2-6-го шийних хребців, крайовими переломами остистих відростків 4-6-го шийних хребців, реберного відростка 6-го шийного хребця; струс головного мозку, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, а пасажир автомобіля CHEVROLET LACCETI ОСОБА_1 отримала закриту черепно-мозкову травму, що супроводжувалася забоєм головного мозку середнього ступеня, гематомою правої лобно-тім'яної області голови, саднами обличчя, різаною раною чола зліва, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Порушення ОСОБА_2 вимог п.16.11 Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходиться у прямому причинному зв'язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник Мірошнікова Т.А. просить оскаржуване судове рішення скасувати в частині цивільного позову і відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції прийняв позов ОСОБА_1 у порушення вимог ч.4 ст.128 КПК України, п.2 ч.3; п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, а саме, до позову не надані оригінали документів на підтвердження вимог про стягнення матеріальної шкоди, а також не сплачений судовий збір в частині стягнення моральної шкоди.

При проведенні судового розгляду ОСОБА_1 також не надала оригінали вищевказаних документів (квитанцій, чеків, тощо).

Окрім того, позивачем не підтверджені витрати на ліки, призначення лікаря на весь курс лікування, і в якій кількості.

Зазначає, що відповідач не визнав позовні вимоги у повному обсязі, оскільки він не є належним відповідачем, володільцем джерела підвищеної небезпеки, що встановлено вироком суду, і може нести відповідальність тільки у порядку регресу.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник не з'явились у судове засідання, про місце, день та час апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, направили до апеляційного суду заяви про проведення розгляду без їх участі, апеляційні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Потерпіла не визнала апеляційної скарги та пояснила, що обвинувачений винен у дорожньо-транспортній пригоді, тому він і повинен відшкодовувати збитки.

Прокурор не визнав подану апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, показавши, що обвинувачений був призваний по мобілізації, автомобіль УРАЛ-43202 перебував на балансі військової частини, даних, що обвинувачений самовільно керував транспортним засобом не має.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу та прокурора, які просили апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Апеляційна скарга захисника містить в собі лише вимоги про скасування вироку в частині цивільного позову.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, у зв`язку з чим фактичні обставин справи колегією суддів не обговорюються та не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 129, 374 КПК України та роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому.

У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Згідно з вимогами ч.1 та ч.5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стосовно апеляційних вимог захисту в частині невірного стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, то колегія суддів не може з ними погодитися.

Так, потерпіла до початку судового розгляду звернулася до суду з цивільним позовом в якому просила стягнути з обвинуваченого на її користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 5763 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування за цивільним позовом потерпілої ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, виходив з доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_2 у заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень в результаті порушення ним правил водіння, підстав для відшкодування заподіяної моральної шкоди, взявши до уваги душевні страждання потерпілої, яких вона зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою обвинуваченого щодо неї, а саме переживаннях пов'язаних зі ступенем тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, спричиненням їй фізичного болю внаслідок отримання зазначених ушкоджень, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, тимчасовою втратою нормальних життєвих зв'язків пов'язаних з порушенням нормального, розміреного укладу її життя, враховував характер правопорушення та ступінь вини, вимоги розумності та справедливості та задовольнив позов потерпілої до обвинуваченого ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди частково, у розмірі 10 тисяч гривень.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На думку колегія суддів, задоволення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди у визначеному судом розмірі, а саме у розмірі 10000,00грн., відповідає вимогам розумності та справедливості, характеру й ступеню моральних переживань потерпілої, є законним, обґрунтованим та вмотивованим. За вказаними позовними вимогами обвинувачений є належним відповідачем.

Стосовно апеляційних доводів захисту, що за позовними вимогами потерпілої про стягнення матеріальних збитків обвинувачений є неналежним відповідачем, то колегія суддів вважає їх слушними.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

В ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 був призваний по мобілізації та є військовослужбовцем військової служби військової частини польова пошта В0849, проходив службу на посаді водія-гранатометника 3 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону, 09.11.2014 року керував технічно справним автомобілем УРАЛ-43202, реєстраційний номер НОМЕР_2, який перебував на балансі військової частини, порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху, наслідком стала дорожньо-транспортна пригода. При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані, що обвинувачений неправомірно заволодів транспортним засобом або, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто матеріальні збитки за позовом потерпілої саме з обвинуваченого, який керував транспортним засобом, а не з володільця транспортного засобу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування вироку суду в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 5463 гривні та судового збору, стягнутого за вказаними позовними вимогами, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, задовольнивши апеляційну скаргу захисника частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника Мірошнікової Т.А. задовольнити частково.

Вирок Володарського районного суду Донецької області від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_2 скасувати в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків у розмірі 5463 (п'ять тисяч чотириста шістдесят три) гривні та судового збору у розмірі 704,80 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків відмовити.

В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

Преснякова А.А. Бєдєлєв С.І. Гришин Г.А.