АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/251/19 Справа № 701/921/17-к Категорія: ч. 1 ст. 296 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, приватного підприємця,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі с. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за те, що він 11 травня 2017 року близько 08 год. 30 хв. в с. Іваньки Маньківського району Черкаської області, в той час коли на площі проходила ринкова торгівля, не маючи відповідного дозволу на проведення мітингу, з метою декламування власної думки щодо об`єднання громад на території України, використовуючи гучномовець прийшов на узбіччя вулиці Ігоря Щербини, навпроти адміністративної будівлі сільської ради, де, перебуваючи в громадському місці, ігноруючи елементарними нормами та правилами поведінки, моралі, та добропристойності існуючих в суспільстві, незважаючи на похилий вік ОСОБА_9 , 1936 р. н., яка намагалась з`ясувати в останнього хто саме дозволив йому проведення мітингу, так як все повинно бути згідно дотримання правил поведінки в суспільному житті і побуті, грубо порушуючи громадський порядок, що проявилося в зневажливому ставленні до оточуючих, став виражатись в адресу ОСОБА_9 нецензурними словами, при цьому, усвідомлюючи свої протиправні дії та діючи з прямим умислом, проявивши особливу зухвалість, яка виразилась у завданні ОСОБА_9 , одного удару ногою в область живота, після чого на неодноразові зауваження місцевих жителів, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , припинити протиправні дії не реагував, а навпаки знову таки використовуючи гучномовець, став ображати останніх нецензурними словами та при їх спробі, відвести ОСОБА_9 , став чинити їм фізичний опір, що виразилося у нанесенні удару ногою по нозі ОСОБА_10 , та обливанням водою і хапанням руками за одяг ОСОБА_11 , доки на місце події не прибули працівники поліції і дане правопорушення було припинено. Внаслідок чого ОСОБА_7 , своїми умисними діями грубо порушив громадський порядок та звичайний спокій громадян.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 13.11.2018 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зокрема, будучи категорично не згодним з судовим рішенням, апелянт зазначає, що судом першої інстанції в ході судового розгляду кримінального провадження не були забезпечені вимоги ч. 1 ст. 8 КПК України та поігноровано положення ч. 2 ст. 11 КК України про те, що не є злочином дія чи бездіяльність, яка формально і містить ознаки будь-якого діяння, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Апелянт ставить під сумнів кваліфікацію його дій за ст. 296 КК України, вказуючи на відсутність в його діяннях хуліганства, тобто злочинного діяння, що завдало шкоду з певних мотивів, з грубим порушенням громадського порядку заподіяння шкоди з проявом явної неповаги до суспільства.

При цьому, звертає увагу на те, що при ухваленні обвинувального вироку суд послався на протоколи слідчих експериментів, чим порушив положення ст. 84 КПК України, а також відеозапис слідчого експерименту, який не відповідає критеріям ст. 99 КПК України, не приділивши належної уваги висновку судмедекспертизи, що посвідчує факт його побиття і неправдивих показань потерпілих. Крім того, вибірково зазначив у вироку показання обвинуваченого, потерпілих та свідків, не усунувши наявних істотних суперечностей в них.

Також, зазначає про зневажливе ставлення учасників судового провадження до його прав, гарантованих ст. 34 Конституції України, щодо вільного вираження власних поглядів і переконань, на що в судовому засіданні наголошувалось стороною захисту.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить, дослідивши матеріали, що характеризують особу ОСОБА_7 , визнати його винуватим та засудити за ч. 1 ст. 296 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, на підставі ст.ст. 75, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Сторона обвинувачення, не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на положення ст.ст. 50, 65 КК України і роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції не в достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про його особу. Зокрема, залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 винуватість у вчиненому не визнав та не розкаявся, вчинив злочин при наявності обтяжуючої покарання обставини щодо особи похилого віку, по місцю проживання характеризується з негативної сторони, постійно порушує громадський порядок, провокує дестабілізацію в населеному пункті, зафіксовано неодноразове надходження скарг щодо його поведінки.

Просить звернути увагу на те, що в судовому засіданні обвинувачений перед потерпілими не вибачився, а своєю поведінкою виказував абсолютну байдужість до вчиненого протиправного діяння.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КК України, не перешкодає апеляційному рогляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку його апеляційної скарги та безпідставність апеляційних вимог прокурора, міркування прокурора про задоволення апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для закриття провадження по справі, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши характеризуючі дані на обвинувчасеного та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і прокурора у кримінальному провадженні прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_8 підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вимог процесуального закону, передбачених ст. 370 КПК України суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі, що призвело до постановлення обвинувального вироку, який підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, вирок суду має відповідати вимогам, передбаченим ст. 374 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України та п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 29.06.1990, у разі визнання особи винуватою мотивувальна частина обвинувального вироку має містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, з відповідною оцінкою та аналізом, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції виклав у ній формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, та перерахував докази, які, на думку суду першої інстанції, доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. При цьому, суд першої інстанції, не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не проаналізував належним чином та не дав оцінку жодному доказу, дослідженому в ході судового розгляду відповідно до ст. 94 КПК України, а лише формально їх перелічив та коротко виклав зміст деяких з них.

При цьому, суд першої інстанції погодився з пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням, з якого фактично вбачається, що останній вчинив кримінальне правопорушення під час проведення мітингу, на проведення якого не мав відповідного дозволу. В той же час, під мітингом розуміється піблічні збори для обговорення актуальних суспільних, політичних проблем і суттєвою особливістю мітингу є спрямованість до безпосередньої політичної дії.

Наведеним, суд першої інстанції порушив положення щодо вмотивованості судового рішення, фактично звузив процесуальне право обвинуваченого на справедливий суд гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та право на подальший захист від пред`явленого обвинувачення шляхом оскарження та перегляду судом вищої інстанцією судового рішення.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати належну оцінку наведеним у вироку доказам, оскільки учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачний, заявляючи про закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, не порушують питання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок суду слід скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого необхідно перевірити апеляційні доводи учасників судового провадження та, за результатами розгляду яких, прийняти судове рішення, яке б відповідало критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 6 ч.1 ст. 407, ст.ст. 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :