ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1077/18 Справа № 206/6018/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_6 відбув 3/4 призначеного строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ "ІВЦ (№133)", а саме з 19.06.2018 року має одне заохочення (у жовтні 2018 року), стягнення погашені. Характеризується позитивно, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться відповідально та з розумною ініціативою.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції виходив з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим до своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки, лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 23.03.2020 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, об`єктивно згідно даних адміністрації установи виконання покарань де відбуває покарання засуджений ОСОБА_6 він своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці не довів свого виправлення, а сама по собі наявність одного заохочення не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення. Крім того, ОСОБА_6 вже звільнявся умовно-достроково від відбуття покарання за вироком від 31.03.2010 року та знаходячись на волі жодних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив навмисні корисливі кримінальні правопорушення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати щодо нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що він відбув 1/2 частину строку покарання та має три заохочення за зразкову поведінку і дбайливе відношення до праці, стягнень не має.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого, думку засудженого, який підтримав в повному обсязі доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, і встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 відбув 3/4 призначеного строку покарання. Відповідно до довідки про стягнення та заохочення (а.кп. 9), наданої адміністрацією установи, за час відбуття покарання в ДУ ІВЦ (№ 133), ОСОБА_6 має одне заохочення (у жовтні 2018 року), стягнення погашені.
Згідно характеристики засуджений ОСОБА_6 характеризується позитивно, у Ігренському виправному центрі Дніпропетровської області (№ 133) відбуває покарання з 19.06.2018 року. До праці ставиться сумлінно, дбайливо ставиться до майна і предметів установи та відділення СПС, якими користується при виконанні дорученої роботи. Дотримується правомірних відносин з представникам адміністрації установи, утримує у чистоті та порядку спальне місце, має охайний зовнішній вигляд. Приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі (а.кп. 8).
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано та не в повній мірі досліджено матеріали особової справи засудженого є безпідставними. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що поведінка засудженого може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому наявність у засудженого заохочення є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що засуджений ОСОБА_6 вже звільнявся умовно-достроково від відбуття покарання за вироком від 31.03.2010 року та знаходячись на волі жодних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисні корисливі кримінальні правопорушення.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4