Ухвала
Іменем України
26 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 418/585/17
провадження № 51-9934 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2018 року щодо нього,

встановив:

За вироком Міловського районного суду Луганської області від 30 травня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки, що за правилами частини 1 статті 72 КК відповідає покаранню у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі частини 1 статті 71 КК шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Апеляційного суду Луганської області від 18 липня 2017 року ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць 5 днів.
Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з 30 травня 2018 року.

Апеляційний суд Луганської області ухвалою від 11 вересня 2018 року вирок Міловського районного суду Луганської області від 30 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з рішенням апеляційного суду щодо нього.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Крім того, відповідно до частини 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, касаційну скаргу засудженого адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім того, засуджений вказує на те, що апеляційним судом безпідставно не зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до частини 5 статті 72 КК, однак не мотивує такі доводи з урахуванням неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та змісту судових рішень.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на його думку, допущено судом апеляційної інстанції при його постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
До того ж відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

Водночас вимоги касаційної скарги засудженого про зміну ухвали апеляційного суду в частині зарахування йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, викладено не у відповідності до положень статті 436 КПК.

При цьому усупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копію рішення апеляційного суду, яке він оскаржує.

Також, звертаємо увагу засудженого на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.

Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2018 року щодо ньогозалишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3