Справа № 467/23/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка спільне клопотання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка, засудженого вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2017 року за ч.2, 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців 10 днів позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Начальник ДУ «Арбузинська виправна колонія № 83» та заступник голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області внесли до суду спільне подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання.

Зокрема, посилались на те, що останній відбув більш як 2/3 визначеного судом строку покарання, з 29 вересня 2017 року працевлаштований на виробництві Арбузинської ВК № 83 каменотесом, постійно залучається без оплати праці до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово-побутових умов та до допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством, приймає участь у ремонтних роботах, залучається до заготівлі, чистки та перебирання овочів.

За весь період відбування покарання до дисциплінарної відповідальності притягувався один раз, на даний час стягнення зняте, у той час, як два рази заохочувався за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці.

До роботи ставиться добросовісно, завдання виконує належним чином.

Крім того, засуджений не конфліктний, на критику реагує адекватно, дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, при спілкуванні щирий, виявляє повагу, дбайливо ставиться до майна установи, сумлінно виконує вимоги персоналу, надає позитивний приклад іншим засудженим, виконує роботи з самообслуговування.

Крім того, ОСОБА_4 залучений до участі у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення» та «Творчість» бере участь у самодіяльних організаціях, проявляє соціальну-корисну активність в організації їх роботи, є активним учасником ради колективу засуджених відділення, приймає участь у виготовленні стінгазети, підтримує зв`язки з родичами, на профілактичному обліку не перебуває.

Таким чином, засуджений ОСОБА_4 , на думку ініціаторів подання, своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, у зв`язку з чим вони клопочуть перед судом про його умовно-дострокове звільнення від призначеного судом покарання.

Позиція учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні підтримав внесене подання, просив його задовольнити, посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджено ставлення засудженого до праці і його належна поведінка.

Засуджений в судовому засіданні внесене щодо нього клопотання підтримав, просив його задовольнити та надав суду пояснення, які в цілому зводяться до того, що відразу по прибуттю до установи виконання покарань він почав працювати на промисловій зоні каменотесом. Крім того, допомагав з ремонтом у відділенні, фарбував харчову кімнату, шпаклював стіни. Залучається до робіт у їдальні, де займається чищенням овочів. За роботу колонії отримує заробітну плату, яку використовує для задоволення своїх потреб.

Засуджений пояснив, що відбуваючи покарання зробив висновки та буде намагатись більше не потрапляти до місць позбавлення волі.

Начальник відділення СПС № 1 Арбузинської ВК № 83 ОСОБА_5 клопотання підтримав та пояснив суду, що засуджений постійно працює на промисловій зоні колонії, має укладені договори, отримує заробітну плату.

Установлені фактичні обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, а так само, положення закону, яким він керувався

У свою чергу суд, з`ясувавши позицію прокурора, засудженого, представника установи виконання покарань, вивчивши зміст подання, перевіривши його доводи і обґрунтованість, а також матеріали, що до нього додані, у тому числі, особову справу засудженого, витребувавши необхідні для прийняття рішення докази, з метою всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин цього провадження, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись законом та з огляду на правову аксіому «Atrium habet se intromittere indicia prae se» (суд має справу з тими доказами, які перед ним), прийшов до таких висновків.

Частина друга статті 50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Проте, у деяких випадках, подальше виконання покарання є недоцільним внаслідок того, що в процесі його відбування засудженим були досягнуті цілі, визначені ст. 50 КК України.

Так, за наявності підстав і передумов, визначених у ст. 81 КК України, засуджений достроково звільняється від відбування покарання до закінчення строку, призначеного вироком суду.

Зокрема, за правилами п.2 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Як встановив суд, ОСОБА_4 засуджений вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2017 року за ч.2, 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.4 ст. 70, ч.1 ст. 71, п.1ч.1 ст. 72 КК України до 5 років 6 місяців 10 днів позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 18 травня 2016 року по набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 липня 2017 року вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2017 року залишено без зміни.

Таким чином, оскільки засуджений відбув більш ніж 2/3 строку покарання, призначеного йому вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2017 року (початок строку 10 травня 2016 року, кінець строку 12 жовтня 2020 року), то у цьому випадку, суд, з огляду на приписи ст. 81 КК України, має переконатись у тому, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, під час провадження на підставі Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Рим, 04.ХІ. 1950 р.) застосовується принцип affirmanti incumbit probatio - той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження.

Отже, дані, що свідчать про сумлінну поведінку та ставлення засудженого до праці мають бути не лише констатовані у поданні органу чи клопотанні особи, які вносять його до суду, а й доведеними перед судом належними, допустимим й достовірними доказами.

Тож, обов`язок доведення передумов застосування положень ст. 81 КК України, покладається на осіб, які ініціюють перед судом питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування ним покарання.

В той же час, згідно засад диспозитивності кримінального провадження, сторони є вільними у використанні своїх прав у межах і у спосіб, передбачених КПК України, а суд вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Отже, вирішуючи питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, суд виходив із такого.

Зокрема, із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.

Висновок же про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку та ставлення до праці за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Тож, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд установив таке.

Як установив суд, ОСОБА_4 відбуває покарання в Арбузинській ВК № 83 із 17 серпня 2017 року, клопотання ж про його умовно-дострокове звільнення внесене на розгляд суду 09 січня 2018 року.

Тож, за цей період суд надаватиме оцінку його поведінці та ставленню до праці.

Зокрема, до клопотання додано характеристику ОСОБА_4 від 26 грудня 2018 року, яка містить у собі відомості, що є аналогічними відомостям, викладеним у клопотанні.

При цьому на підтвердження фактів і обставин, що викладені у поданні і характеристиці, суб`єктом звернення надано довідку про заохочення та стягнення від 26 грудня 2018 року, згідно якої засуджений мав одне стягнення, накладене 11 січня 2018 року, а у подальшому два заохочення: 03 липня 2018 року та 28 вересня 2018 року. При цьому, заохоченням від 03 липня 2018 року зняте раніше накладене стягнення від 11 січня 2018 року, а іншим оголошено подяку за підсумками роботи в ІІІ кварталі 2018 року.

В той же час, як убачається з матеріалів справи за період відбування покарання і до 11 січня 2018 року засуджений хоча й не мав стягнень, проте, й не заохочувався, а з 11 січня 2018 року поставлений на профілактичний облік, як злісний порушника встановленого порядку відбування покарання, що підтверджується витягом з протоколу засідання дисциплінарної комісії ДУ «Арбузинська виправна колонія № 83» № 5 від 11 січня 2018 року.

І лише 03 липня 2018 року стягнення, накладене 11 січня 2018 року було погашене.

Таким чином, у період з 11 січня 2018 року і по 03 липня 2018 року ОСОБА_4 згідно ст. 133 КВК України був визнаний злісним порушником режиму відбування покарання.

Із протоколу № 1 засідання комісії Арбузинської ВК № 83 від 11 січня 2018 року засудженому ОСОБА_4 було відмовлено у внесенні подання щодо заміни покарання на більш м`яке, як такому, що не став на шлях виправлення.

Стягнення ж у виді подяки отримав у вересні 2018 року, а тому все це у сукупності дає суду підстави сумніватись у тому, що з 17 серпня 2017 року (початок відбування покарання) і до 03 липня 2018 року (погашення раніше накладеного стягнення) поведінка ОСОБА_4 була сумлінною і такою, що говорить про його виправлення. А отримані ним два заохочення мали місце лише у другому півріччі 2018 року, що саме по собі свідчить, що засуджений почав доводити своє виправлення лише за півроку, які передували можливості вирішення питання про його звільнення.

При цьому, із наявної у матеріалах клопотання довідки про нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_4 убачається, що остання була нарахована йому загалом лише за 6 місяців за період з моменту працевлаштування.

Та попри твердження про працю засудженого з 29 вересня 2017 року, матеріали його особової справи містять довідку про виконання норм виробітку за 2017 рік, у якій відсоток виконання проставлений лише за жовтень місяць 2017 року. А згідно іншої, наявної в особовій справі довідці про виконання норм виробітку за 2018 рік, відсоток виробітку проставлено лише за період з травня по вересень 2018 року.

Що ж до доказів працевлаштування засудженого, то суд установ те, що матеріали особової справи засудженого не містять у собі бодай виписок із наказів про працевлаштування засудженого каменотесом, принаймні, за 2018 рік.

Відносно ж наданих на адресу суду копій цивільно-правових договорів №52/18 від 02 квітня 2018 року та № 133 від 01 жовтня 2018 року, то суд зважає на те, що сама по собі наявність цих угод не свідчить про ставлення засудженого до праці. Зокрема, установою виконання покарань не надано актів прийому виконання виконаних робіт, які є невід`ємними частинами цих договорів аби суд переконався у залученні засудженого до суспільно корисної праці.

Та й самі договори були укладені у квітні 2018 року та у жовтні 2018 року.

Крім того, судом досліджено довідку №36/2018 року від 27 червня 2018 року, згідно із якою ОСОБА_4 навчався з 01 вересня 2017 року по 27 червня 2018 року у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Арбузинський навчальний центр № 83» та здобув професію каменотес, у той час, як сам факт навчання не свідчить про виправлення засудженого працею.

Додана ж до клопотання довідка про залучення засудженого до робіт з благоустрою колонії у 2017 2018 роках не містить необхідних для такого роду документів реквізитів, як то, дата та номер, що не є характерним для такого роду документів і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином, у ракурсі установлених судом фактичних обставин, на підставі досліджених ним доказів, суд робить висновок, що доказів належної поведінки і ставлення до праці засудженого ОСОБА_4 за весь період відбування покарання з 17 серпня 2017 року і до моменту внесення цього клопотання, надано не було. А ті, що наявні у розпорядженні суду не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.
При цьому, суд наголошує на тенденції певних позитивних зрушень у поведінці засудженого та ставлення ним до праці, втім, вони носять нетривалий і нестійкий характер на даному етапі відбування покарання, що дає підстави вважати недосягнутими визначені законом цілі покарання, як то, виправлення засудженого.

Інших же документів, які б у тій чи іншій мірі свідчили про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення до клопотання не додано.

Тож, приймаючи рішення, суд ураховував, що згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

У той же час, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

А тому, надаючи оцінку поведінці засудженого ОСОБА_4 і його ставленню до праці, суд керувався принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» і за яким доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, суд не переконався на підставі належних, достовірних і допустимих доказів, в їх сукупності та взаємозв`язку, що засуджений довів своє виправлення та перевиховання протягом хоча й не всього періоду відбування покарання, а, принаймні, досить тривалого.

Тож, підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, на які посилався суб`єкт звернення, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд, будучи наділеним дискреційними повноваженнями щодо вирішення питання про звільнення від відбування покарання, вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні цього клопотання, оскільки воно є недоведеним, принаймні, на цей час.

З цих мотивів, керуючись ст. 81 КК України, 369, 370, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні спільного клопотання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1