Справа № 305/1470/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

27.11.2018 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів:

ОСОБА_1 (головуючої),

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/161/18 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_9 та процесуального прокурора - прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури - ОСОБА_10 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 02 березня 2018 року.

Цим вироком: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, військовозобов`язаний, раніше судимий : 19.03.2015 Рахівським районним судом за ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 185 КК України, ст. ст. 69, 71 КК України на 3 місяці 10 днів арешту, і 08.05.2015 звільнений по відбуттю покарання,

визнаний винним за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання

- за ч.1 ст. 152 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 186 КК України - на 4 (чотири) роки позбавлення волі .

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_6

зараховано період перебування його під вартою: з 12.06.2015 по 25.11.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; з 26.11.2015 по 04.12.2015 та з 23.09.2016 по 20.06.2017 - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; з 21.06.2017 по день набрання вироком законної сили - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, українець, уродженець с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_2 , із середньою освітою, перебуває у фактичному шлюбі, має на утриманні 2 малолітніх дітей, непрацюючий, військовозобов`язаний, раніше судимий 22.07.2014 Рахівським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підстві ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

визнаний винним за ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки .

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Рахівського районного суду від 22 липня 2014 року та остаточно до відбуття ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_7 , зараховано період його перебування під вартою: з 12.06.2015 по 24.06.2015, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; з 07.06.2017 по 20.06.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; з 21.06.2017 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , до вступу вироку у законну силу залишено тримання під вартою.

В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів, а саме: велосипед "Discovery Trec", мобільний телефон марки Samsung GT-S5300, СІМ-картку мобільного оператора "Діджус" абонентський номер НОМЕР_1 , труси, плаття, безрукавку, бюстгальтер, які знаходяться на зберіганні ОСОБА_11 , - ухвалено залишити ОСОБА_11 як власнику після набрання вироком законної сили; гроші в сумі 200 гривень, які передані на зберігання ОСОБА_12 , - ухвалено залишити ОСОБА_12 як власнику після набрання вироком законної сили; пошкоджену сумку, жіночі тапочки, гаманець, зарядний пристрій мобільного телефону, які передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Рахівського РВ УМВС, - ухвалено повернути ОСОБА_11 як власнику після набрання вироком законної сили; лазерний компакт-диск DVD з відеозаписом відеокамер спостереження бару "АБСГ", який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, - ухвалено залишити в матеріалах кримінального провадження після набрання вироком законної сили.

Згідно вироку обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

11 червня 2015 року о 00 год. 20 хв., обвинувачений ОСОБА_6 , правомірно знаходячись у приміщенні бару ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований по АДРЕСА_3 , який належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з корисливих мотивів, повторно, відкрито викрав мобільний телефон марки Samsung GT-S5300 з СІМ-карткою "Діджус" вартістю 600 грн., належний працівниці бару ОСОБА_11 , після чого, продовжуючи свій умисел на відкрите заволодіння чужим майном, о 01 год. 18 хв. у тому ж приміщенні із прилавку за барною стійкою, повторно, відкрито викрав торгову виручку у вигляді грошових коштів у сумі 2000 грн., що належали ОСОБА_12 , та о 01 год. 21 хв., повторно, відкрито викрав велосипед марки "Discovery Trec" вартістю 2068,30 грн., який належить ОСОБА_11 , чим завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_11 на суму 2668,30 грн. та потерпілій ОСОБА_12 на суму 2000 грн..
Крім цього, 11 червня 2015 року приблизно о 01-й годині, неподалік бару АБСГ, що розташований по АДРЕСА_3 , на земельній ділянці, розміщеній поряд із вулицею, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, застосував до ОСОБА_11 фізичне насильство у вигляді утримування її силою та нанесення ударів кулаками по тілу, заподіявши при цьому потерпілій згідно висновку судово-медичної експертизи № 263 від 24.06.2015 тілесні ушкодження у вигляді синців задніх поверхонь плечових ділянок обох рук, які належать до легких тілесних ушкоджень, що не призвели до розладу здоров`я, після чого, з метою подолання опору потерпілої, застосувавши до неї психічне насильство у вигляді погроз вбивством та прикриваючи руками її рот з метою перешкоджання можливості покликати на допомогу, повалив її на землю, зняв із неї частину одягу та вступив у статеві зносини природним способом всупереч волі останньої, в результаті чого порушив її право на статеву свободу та недоторканість.
11 червня 2015 року о 00 год. 07 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , будучи судимим за вчинення умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні бару ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований по АДРЕСА_3 , який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_12 , умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, у той час, коли працівниця бару ОСОБА_11 знаходилась за межами бару, а саме, на терасі цього бару, зайшов за прилавок, звідки, повторно, таємно викрав торгову виручку у вигляді грошових коштів у сумі 200 гривень та 2 пляшки коньяку "ОКВІН" ємністю по 0,5 літра, вартістю по 140 гривень кожна, загальною вартістю 280 гривень, що належали ОСОБА_12 , а коли був виявлений ОСОБА_11 , яка несподівано зайшла до приміщення бару, то свої неправомірні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, не припинив, а продовжив їх відкрито та із викраденим утік, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 480 гривень.
В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:

- обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність його вини, кваліфікацію дій за ч. 1 ст. 152 та ч. 2 ст. 186 КК України та призначене йому покарання, просить вирок змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення, обгрунтовуючи тим, що суд, вирішуючи питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, порушив вимоги частини 5 статті 72 КК України у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII, оскількибезпідставно не зарахував йому один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили. Тому просить зарахувати йому у строк відбуття покарання період його попереднього уз`язнення з 12.06.2015 по 25.11.2015 та з 20.06.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок щодо нього незаконним. Посилається на те, що суд безпідставно визнав його винним у вчиненні крадіжки, оскільки вказаного злочину він не вчиняв, що підтверджується відеозписом із камер відеоспостережння, з якого убачається, що інкримінований йому злочин вчинила інша особа, а саме, ОСОБА_11 .. При цьому, вказує, що він не визнавав та не визнає своєї вини у вчиненні цього злочину, проживає у важких матеріально-побутових умовах, є сиротою і має на утриманні двох малолітніх дітей. Просить вирок скасувати, визнати його невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та звільнити з-під варти, а матеріали кримінального провадження повернути прокурору для притягнення до відповідальності винної особи;

- заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинувачених та кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 152 та ч. 2 ст. 186 КК України, а ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, вважає вирок незаконним в частині призначеного обвинуваченим покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначених покарань ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених. Вважає, що, призначаючи обвинуваченим мінімальний розмір покарання у виді позбавлення волі, які передбачені санкціями інкримінованих їм злочинів, суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, зокрема, те, що вчинені ОСОБА_6 злочини відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, а вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані злочини через короткий період часу один місяць з моменту відбуття покарання, призначеного згідно вироку Рахівського районному суду від 19.03.2015 за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. ст. 69, 71 цього Кодексу, а ОСОБА_7 - вчинив інкримінований йому злочин у стані алкогольного сп`яніння та під час іспитового строку, встановленого йому попереднім вироком. Разом із тим, зазначає, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не працевлаштовані, що свідчить про їх небажання приносити користь суспільству та про їх подальшу асоціальну поведінку. Надавши переваги обставинам, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, суд занадто високо оцінив особисті та моральні якості обвинувачених. Просить вирок у частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 152 КК України покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі, і на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі, а ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі, і на підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Рахівського районного суду від 22.07.2014 та призначити остаточне покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі;

- начальник Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинувачених та кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 152 та ч. 2 ст. 186 КК України, а ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, також вважає вирок незаконним в частині призначеного обвинуваченим покарання, у зв`язку з невідповідністю призначених покарань ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених. Посилається на те, що при встановленні обставин, що обтяжують покарання вчинення злочинів у стані алкогольного сп`янання та рецидиви злочинів, судом безпідставно призначено обвинуваченим мінімальний розмір покарання у виді позбавлення волі, передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України. Також вважає, що судом неправомірно визнано обставинами, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання те, що він є сиротою та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, оскільки ОСОБА_7 є повнолітнім, а факт наявності у нього на утриманні неповнолітніх дітей не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Разом із тим, зазначає, що судом невірно оцінено особу ОСОБА_6 , який був судимий шість разів, а наявність у нього статусу учасника бойових дій є непідтвердженою. Крім того, стверджує, що хоча обвинувачені і визнали під час судового розгляду свою вину, однак, у подальшому подали апеляційні скарги на вирок. В ході судового провадження порушували умови застосованого щодо них запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у зв`язку з чим, такий їм було замінено на тримання під вартою. Просить вирок у частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 152 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі, і на підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно до відбуття призначити покарання у виді шести років позбавлення волі, а ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, і на підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Рахівського районного суду від 22.07.2014 та призначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника, які підтримали подані обвинуваченими апеляційні скарги і заперечили щодо задоволення поданих стороною обвинувачення апеляційних скарг; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора області та частково підтримала апеляційну скаргу процесуального прокурора та обвинуваченого ОСОБА_14 і заперечила щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_15 , перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до наступного.

Віповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним обгрунтованим і вмотивованим, а при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання, що перелічені у цій статті.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених норм закону дотримався.

Убачається, що суд першої інстанції з повнотою дослідив докази та даючи їм оцінку дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 за ч.1 ст. 152, ч.2 ст. 186 КК України та ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України. Разом з тим, фактичні обставини та доведеність вини, як обвинуваченим ОСОБА_6 , так прокурорами не оспорюються, окрім обвинуваченого ОСОБА_7 .

Дослідивши докази, на які зіслався в апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_7 , вказуючи, що в таких вини його не здобуто, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга ОСОБА_7 є необгрунтованою, а вина його у вчиненні крадіжки доведена, виходячи з наступного.

Як зазначив суд першої інстанції у вироку, вина ОСОБА_7 підтверджена показаннями потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відеозаписом із камер відеоспостереження бару "АБСГ", належного ОСОБА_12 . Відтворивши зазначений відеозапис у суді апеляційної інстанції, з нього убачається, що окрім обвинуваченого ОСОБА_7 , а потім потерпілої та його брата ОСОБА_6 , інші особи у барі не перебували. Водночас, вочевидь як ОСОБА_7 зайшов за барстійку, далі до товару, що знаходився на полицях, ховаючись від камери спостереження, а коли його виявила ОСОБА_11 , викрадене не повернув, а з ним вибіг з бару.

З його показань апляційний суд не приходить до думки, що потерпіла ОСОБА_11 , як і потерпіла ОСОБА_12 могли його обмовити. Між тим, ОСОБА_7 стверджував у суді першої інстанції, що був у стані алкогольного сп`яніння та всі події не пам`ятає.

Таких обставин, які б ставили під сумнів здобуті докази винуватості ОСОБА_7 у відкритій крадіжці чужого майна, апеляційний суд не встановив, тому підстав для скасування вироку не вбачає.

Щодо апеляційних доводів прокурорів про м`якість призначеного покарання, то апеляційний суд погодитись з ними не може. Як зазначено у вироку, суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який щиро розкаявся, є учасником АТО, про що підтверджено в апеляційному суді належними доказами, був поранений на передовій, потребує подальшого хірургічного втручання з метою зміцнення здоров`я, потерпіла ОСОБА_12 не висунула претензій до нього, інша потерпіла - ОСОБА_11 також погодилась із призначеною мірою покарання, суд також врахував і те, що злочин був вчинений у стані алкогольного сп`яніння, і саме такий стан, як пояснив ОСОБА_6 спонукав до вчинення протиправних дій, про що він щиро жалкує. Апеляційний суд погоджується з тим, яке саме покарання визначив суд першої інстанції та вважає призначене покарання у виді 4- х років позбавлення волі достатнім та справедливим. Cуд врахував особу обвинуваченого, як такого, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності, тому й призначив реальне відбуття покарання у виді позбавлення волі.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд також вважає, що суд першої інстанції призначив покарання відповідно до ст. 50 КК України, ст. 71 КК України. Вважати таке покарання м`яким лише із-за того, що обвинувачений подав апеляційну скаргу і не визнав вини, виправдовуючись станом алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, яким був один епізод крадіжки, а саме 200 грн. та дві пляшки коньяку, вартістю по 140 грн., - не узгоджується з положеннями ст. 65 КК України. Разом з тим, убачається, що суд врахував особу обвинуваченого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, а також врахував і те, що злочин ним вчинений під час іспитового строку, та призначив покарання саме у виді позбавлення волі та в межах санкції статті , передбаченої ч.2 ст. 186 КК України з урахуванням положення ст. 71 КК України. Відсутність документально підтверджених доказів того, що в обвинуваченого на утриманні двоє малолітніх дітей, не спростовує висновків суду про встановлення цього факту. Також апеляційний суд вважає безпідставними твердження апелянта про те, що відсутні відомості про ОСОБА_6 як учасника бойових дій , оскільки у кримінальному провадженні достатньо інформації про отримання ОСОБА_6 бойового поранення під час АТО.

Таким чином, апеляційний суд не приходить до висновку про необхідність посилення покарання обвинуваченим, тому апеляційні скарги сторони обвинувачення задоволенню не підлягають.

Оцінюючи апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неправильного зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, то апеляційний суд вважає їх слушними та погоджується з ними.

Убачається, що суд першої інстанції зарахував обвинуваченому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тільки з 26.11.2015 по 04.12.2015 та з 23.09.2016 по 20.06.2017, тобто частково, а інший перід перебування під вартою та до набрання вироком законної сили - з розрахунку один попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Таке рішення суду суперечить вимогам ст. 5 КК України.

Беручи до уваги висновок Верховного Суду України від 29.08.2018 у справі за № 663/537/17 та ст. 5 КК України, відповідно до якої " ч. 1- закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість" та ч.2 - " закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі", апеляційний суд вважає доводи сторони захисту про необхідність зміни вироку слушними.

Оскільки суд частково застосував зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання на підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону 2015 року, яка припинила свою дію 20.06.2017, без урахування положень ч.1, ч.2 ст. 5 КК України, тому апеляційна скарга є обгрунтованою та обвинуваченому ОСОБА_6 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання за весь період перебування його під вартою по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, зокрема, з 12.06.2015 по 04.12.2015 та з 23.09.2016 по день набрання вироком законної сили, тобто до 27.11.2018 .

Ці ж положення Закону торкаються і обвинуваченого ОСОБА_7 , тому апеляційний суд дійшов висновку про зміну вироку і щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тому апеляційна скарга його в цій частині підлягає частковому задоволенню.

З наведених підстав вирок щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає зміні відповідно до п.4 ч.1 ст. 408 КПК України.

Апеляційний суд визначив, що строк попереднього ув`язнення у перерахунку один день попереднього ув`язнення до двох днів позбавлення волі, перевищує строк покарання, призначений ОСОБА_6 - у виді чотирьох років позбавлення волі, тому його слід звільнити з-під варти негайно, у зв`язку відбуттям ним призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 02 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - змінити.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону 2015 року) у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 12.06.2015 по 04.12.2015 та з 23.09.2016 по 27.11.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону 2015 року) у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 12.06.2015 по 24.06.2015 та з 07.06.2017 по 27.11.2018.

Відповідно до положення ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону 2015 року) вважати ОСОБА_6 таким, що відбув призначене покарання та звільнити з-під варти негайно.

В решті вирок залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у цей же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді: