Справа № 461/1869/19
Провадження № 1-кс/461/2300/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2019 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та повідомлення про підозру

встановив:

скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою, у якій просить визнати протиправною бездіяльність прокурора та слідчого щодо не закриття кримінального провадження №0000212 від 26.06.2017 року; скасувати повідомлення про підозру від 11.03.2019 року, оголошене 15.03.2019 року ОСОБА_3 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України; зобов`язати орган досудового розслідування закрити кримінальне провадження №0000212 від 26.06.2017 року, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст..219 КПК України, протягом якого жодній особі не повідомлено про підозру.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що порушене слідчими прокуратури Львівської області відносно скаржника кримінальне провадження є помстою за дачу ним об`єктивних та правдивих показань в іншому кримінальному провадженні, у якому він перебував у статусі свідка, а тому дії органу досудового розслідування вважає протиправними, упередженими та такими, що грубо порушують кримінальне процесуальне законодавство.

У судовому засіданні скаржник та його представник, кожен окремо, скаргу підтримали, з мотивів наведених у ній. Просили задоволити скаргу.

Слідчий в судовому засіданні скаргу заперечив повністю, з підстав необґрунтованості такої. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, приходжу про до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Стаття 2 КПК України передбачає , що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні.

Повноваження слідчого судді викладені в Главі 26 КПК України.

Вирішення інших питань, не передбачених у вищевказаній главі кримінального процесуального закону, виходить за межі повноважень слідчого судді.

Так, статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Дане положення кореспондується зі статтею 55 Конституції України, в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Частину 1 ст. 303 КПК України доповнено пунктом 10 згідно з п.п. 23 пункту 7 § 1 Розділу 4 Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Згідно з п. 4 § 2 Прикінцевих положень Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII визначено, що підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.

Таким чином п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України вводиться в дію з 16.03.2018 року та не розповсюджується на кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань до цієї дати, та не має зворотної дії в часі.

З огляду на те, що кримінальне провадження №0000212 було внесено до ЄРДР 26.06.2017 року, положення п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України не розповсюджуються на дане кримінальне провадження та відповідно підозрюваний і його захисник не можуть оскаржувати підозру у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до кримінального процесуального законодавства України, строк на прийняття постанови про закриття кримінального провадження слідчим, прокурором обмежується лише строком досудового слідства і не підлягає оскарженню в розумінні п.1 ч.1 ст.303 КПК України, доки триває досудове розслідування.
При цьому, вказані питання у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування відносяться виключно до компетенції слідчого у провадженні якого перебуває справа, та який, у відповідності до ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Таким чином, слідчий суддя не вправі зобов`язувати слідчого проводити ті чи інші процесуальній дії у кримінальному провадженні, вирішення доцільності проведення яких відноситься виключно до компетенції слідчого, тому скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Даний перелік є вичерпним, тому визнання дій чи бездіяльності прокурора неправомірними також виходить за межі компетенції слідчого судді, яка визначена чинним КПК України, а тому скарга в цій частині не підлягає до задоволення.

За таких обставин, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора слід відмовити.
Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України, -

постановив:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6