Справа №345/184/19
Провадження № 1-кп/345/171/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2019 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 потерпілого ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 кримінальне провадження про обвинувачення: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого за ст. 185 ч. 1 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 обвинувачується в таємному викраденні чужого майна (крадіжці).

З обвинувального акту вбачається, що злочин вчинено за наступних обставин:

22.04.2018 близько 23.00 год. ОСОБА_5 знаходився у с. Завій Калуського району, неподалік Народного дому, де побачив автомобіль марки «Мерседес», р.н. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_4 , через вікно якого в салоні на панелі побачив мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», який вирішив таємно викрасти. Реалізовуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, іцо за його діями ніхто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, через незачинені дверцята таємно викрав із панелі між сидіннями вказаного автомобіля мобільний телефон марки «Samsung Galaxy SM - J510H/DS» вартістю 2 502,00 грн., із сім-карткою «Київстар» вартістю 50 грн., силіконовим чохлом, вартістю 149,92 грн., захисним склом вартістю 124,92 грн. та картою-пам`яті на 32 GB вартістю 300 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 3 126,84 грн.

18.02.2019 між сторонами кримінального провадження потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , на підставі ст. ст. 468, 469, 471 КПК України, досягнуто та підписано угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Відповідно до положень ч. 3.ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Із змісту угоди про примирення вбачається, що ОСОБА_5 під час судового розгляду щиро розкаявся, повністю визнав свою вину у вчиненому злочині та добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду.

Сторони дійшли згоди, що за вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції ст. 185 ч. 1 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., оскільки обвинувачений на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, а також щиро розкаявся.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч. 1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому, в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він розуміє права визначені ст. 474 ч. 4 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч. 2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у судовому засіданні йому додатково роз`яснені, визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч. 1 КК України, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення узгодженого сторонами кримінального провадження покарання.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив добровільну згоду на укладену угоду про примирення та пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, просив затвердити зазначену угоду.

Прокурор вважає за доцільне затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим та обвинуваченим, як таку, що відповідає вимогам закону.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства"). А також у рішеннях в справах "Леонід Лазаренко проти України" від 28.10.2010 року та "Боротюк проти України" від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що " … ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі "Сейдович проти Італії")".

Суд переконався у судовому засіданні, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

До обставин, що пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що угода про примирення може бути затверджена судом, оскільки її зміст, а порядок укладання відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, очевидною можливістю виконання ним взятих на себе за угодою зобов`язань.

Підстав для відмови у затвердженні угоди відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 314, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про примирення від 18.02.2019, укладену в м. Калуш, в рамках кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 1 КК України, між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Речовий доказ мобільний телефон марки «Samsung Galaxy» моделі «SM - J510H/DS»- повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в дохід держави витрати на проведення експертизи в розмірі 858,00 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України, а саме: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий :