Ухвала
Іменем України
28 січня 2019 року

м. Київ
справа № 344/16229/15-к
провадження № 51-10572ск18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Турка Львівської області, жителя м. Івано-Франківська, раніше не судимого; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 липня 2018 року засуджено:
ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців тазпокладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 зазначеного Кодексу;
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці; за ч. 1 ст. 185 вказаного Кодексу до покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців тазпокладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 зазначеного Кодексу;
ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців тазпокладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 зазначеного Кодексу.
Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у солідарному порядку на користь потерпілого ОСОБА_8 29200 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2018 року вирок суду першої інстанції змінено в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у солідарному порядку на користь потерпілого ОСОБА_8 60 000 грн спричиненої злочином моральної шкоди. У решті вирок залишено без змін.
Як установив суд, 02 вересня 2015 року близько 02.00 год. ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , знаходячись біля нічого клубу «DJкафе», що по вул. Міцкевича, 8 у м. Івано-Франківську, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинили бійку з ОСОБА_8 , нанесли йому численні удари руками на ногами по голові, тулубу та кінцівках, внаслідок чого потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження.

Крім цього, 02 вересня 2015 року близько 02.20 год., перебуваючи у провулку по вул. Страчених у м. Івано-Франківську під час вчинення хуліганських дій та нанесення ударів потерпілому ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів підняв з землі гаманець, який випав із кишені потерпілого, та поклав його собі до кишені, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 13042 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засуджених та правильності кваліфікації їх дій, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що: апеляційний суд у порушення ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу прокурора на м`якість призначеного обвинуваченим покарання, не зазначив в ухвалі мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали; обґрунтування апеляційного суду щодо звільнення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є помилковим, зазначає, що в даному провадженні не можна враховувати пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину; апеляційним судом не було взято до уваги, думку потерпілого, який просив суд призначити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання без застосування ст. 75 цього Кодексу.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 296 КК України й ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 185 вказаного Кодексу у касаційній скарзі не оспорюються.
Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК України) визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
У силу ст. 65 вказаного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України у разі, якщо суд (крім випадків засудження за корупційний злочин) при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту наданих судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що при призначенні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а обраний захід примусу та порядок його відбування не відповідає визначеним у законі загальним засадам.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також і дані про особу засудженого, котрий за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий. Обставин, які обтяжують покарання, судом установлено не було.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , у вироку обґрунтовано враховано часткове визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину.
Призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також ідані про особи засуджених, котрі за місцем проживання характеризуються позитивно, раніше не судимі. Обставин, які обтяжують покарання, судом установлено не було.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вироку обґрунтовано враховано визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому.
З урахуванням наведеного, обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, а також врахувавши дані про особу винних і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку засуджених за період кримінального провадження, чим фактично досягнута мета покарання, суд дійшов правильного висновку про можливість призначення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за їх поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджені довели своє виправлення.
Це рішення у вироку мотивоване, не викликає сумнівів у його відповідності вчиненому, не сприймається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Натомість прокурор не навів переконливих доводів на обґрунтування того, що призначене ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим через його м`якість, а застосування до них інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не забезпечить виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Апеляційний суд переглянув це кримінальне провадження і виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у частині призначеного покарання законним та обґрунтованим, а призначене їм покарання таким, що повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України. При цьому доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд належним чином перевірив та обґрунтовано відхилив їх.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Посилання сторони обвинувачення на безпідставне врахування судом обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину є необґрунтованими, оскільки з доданих копій судових рішень убачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю визнали вину, щиро розкаялися у скоєному, активно сприяли розкриттю злочину, а ОСОБА_5 частково визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину. Будь - яких даних, які б свідчили про неправильність таких висновків суду, прокурор не надав.
З огляду на викладене обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих аргументів щодо неправильного застосування судом норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали апеляційного суду.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги з додатками не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3