Провадження № 1-кп/127/993/18

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження № 0000052 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Дзержинськ Донецької області, розлученої, з вищою освітою, працюючої продавцем на ринку «Забалка» у м. Торецьк Донецької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Досудовим слідством встановлено, що 07 квітня 2014 року у м. Донецьку створена терористична організація «Донецька народна республіка» (надалі «ДНР»), тобто стійке об`єднання невизначеної кількості осіб, що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, діяльність якої поширена на території Донецької області. Одним із завдань вказаної терористичної організації є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України.
Усвідомлюючи усі вказані обставини, діючи умисно, з метою сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», ОСОБА_6 , упродовж вересня-листопада 2016 року, перебуваючи на території м. Торецьк Донецької області, здійснювала цілеспрямований збір деталізованих даних військового характеру, зокрема щодо позицій, дислокації, чисельності, маршрутів пересування сил та засобів Збройних Сил України та інших військових формувань України, які приймали участь у проведенні антитерористичної операції.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на сприяння злочинній діяльності названої організації, перебуваючи у м. Торецьк Донецької області, ОСОБА_6 за допомогою власного мобільного телефону із номером оператора НОМЕР_1 , як з власної ініціативи, так і на виконання завдань ОСОБА_8 , достовірно знаючи про його перебування на непідконтрольній українській владі території м. Горлівки Донецької області та його діяльності на користь терористичної організації «ДНР», в усному порядку систематично передавала зазначену інформацію на мобільний телефон останнього за номером мобільного оператора НОМЕР_2 .
Зазначені дії ОСОБА_6 призвели до одержання та використання ОСОБА_8 відомостей військового характеру у веденні злочинної діяльності проти військових підрозділів Збройних Сил України і інших військових формувань України, які приймають участь у проведенні антитерористичної операції на території м. Торецьк Донецької області, зокрема здійсненні диверсійних атак, артилерійських обстрілів місць дислокації військовослужбовців і військової техніки Збройних сил України та інших військових формувань України.
Органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 статті 258-3 КК України, як сприяння діяльності терористичної організації.
За ініціативою обвинуваченої під час судового провадження між прокурором прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 з одного боку, та обвинуваченою ОСОБА_6 у присутності її захисника адвоката ОСОБА_7 з іншого, у відповідності до ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, 18 жовтня 2018 року укладено угоду про визнання винуватості.
Зі змісту укладеної угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 258-3 КК України, погодили призначення обвинуваченій відповідного покарання з урахуванням відсутності передбачених ст. 67 КК України обтяжуючих обставин, а також наявності кількох обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно пункту 3 даної угоди, сторони погоджуються на те, щоб визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України та призначити їй покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна, застосувавши при цьому положення ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 зазначила, що вона розуміє надані їй законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до неї буде застосовний за наслідками затвердження угоди про визнання винуватості судом.
Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину визнала повністю та беззастережно, у вчиненому щиро розкаялася та зазначила, що угода про визнання винуватості є добровільною та наполягала на її затвердженні. По суті обвинувачення ОСОБА_6 пояснила, що в період з вересня 2016 року по листопад 2016 року вона перебуваючи у м. Торецьк, використовуючи власний мобільний телефон № НОМЕР_1 , систематично передавала ОСОБА_8 інформацію щодо деталізованих даних військового характеру, зокрема щодо позицій, дислокації, чисельності, маршрутів пересування сил та засобів Збройних Сил України та інших військових формувань України, які приймають участь у проведенні антитерористичної операції. При цьому вона знала, що ОСОБА_8 знаходиться на тимчасово непідконтрольній державі Україна території м. Горлівки Донецької області.
Прокурор ОСОБА_5 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_6 в присутності адвоката ОСОБА_7 , та ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання. Підтвердив, що на виконання умов пункту 2 даної угоди про визнання винуватості, ОСОБА_6 зобов`язалася співпрацювати з правоохоронними органами у розкритті та розслідуванні злочинів, повідомляти відомості не тільки про її власну участь у злочинній діяльності, а також й про інших співучасників злочину, в тому числі шляхом надання свідчень у якості свідка у кримінальних провадженнях.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та його підзахисною, призначивши обвинуваченій узгоджене сторонами покарання.
Заслухавши думку прокурора, захисника та покази обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину є доведеною та підтверджується показаннями самої обвинуваченої, яка повністю визнала свою вину. Показання обвинуваченої суд вважає переконливим доказом її винуватості з підстав їх належності та допустимості.
За таких обставин, суд вважає вказаний доказ достатнім для надання юридичної оцінки дій обвинуваченого та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 258-3 КК України, тобто сприяння діяльності терористичної організації.
Злочин передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України, що вчинений ОСОБА_6 , згідно ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, особливо тяжких злочинів.
Крім того, за змістом угоди, сторони при призначенні покарання погодились враховувати наступні обставини вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, його незначну тривалість у часі, відсутність тяжких наслідків від їх скоєння. Прийнято до уваги дані щодо особи обвинуваченої ОСОБА_6 , яка має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне джерело доходів, упродовж досудового розслідування здійснювала належну процесуальну поведінку.
Відтак враховуючи, що ОСОБА_6 під час судового провадження свою вину визнала у повному обсязі та щиро розкаялася у скоєному злочині, активно сприяла розкриттю скоєного злочину, зобов`язалася в подальшому співпрацювати з правоохоронними органами, беручи до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченої, сторони дійшли висновку щодо істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину, та на підставі положень ст. 69 КК України, узгодили можливість призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України.
У судовому засіданні встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 з одного боку та обвинуваченою ОСОБА_6 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_7 з іншого, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_6 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Крім того, судом при вирішенні питання щодо затвердження угоди встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_6 є вірною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб та обвинувачена може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.
Враховуючи викладене, суд вважає, що угода від 18 жовтня 2018 року, укладена між прокурором прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_6 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_7 , підлягає затвердженню.
При призначенні узгодженого сторонами покарання суд, враховуючи положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, із врахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17, вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання строк тримання під вартою під час досудового розслідування та судового провадження з розрахунку один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі за період з 13.12.2016 року, тобто з дня затримання, по дату набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою, але не пізніше від дати повного відбуття покарання, призначеного за цим вироком.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 374, 468, 470, 472, 474, 475 КПК України та ст. 65, 69, ст. 258-3 КК України , суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності адвоката ОСОБА_7 , та прокурором прокуратури Вінницької області ОСОБА_5 від 18 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні за № 0000052.
Визнати винуватою ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Призначити ОСОБА_6 узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 258-3 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 09.11.2018 року.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк тримання під вартою з 13.12.2016 року по дату набуття вироком законної сили, з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити без змін тримання під вартою, але не пізніше від дати повного відбуття покарання, призначеного за цим вироком.
Речові докази у кримінальному провадженні № 0000052, а саме:
- мобільний телефон марки Samsung GT-E1195 з пластику комбінованого чорного та червоного кольорів, ІМЕІ НОМЕР_3 , з батареєю живлення, з сім-карткою оператору Vodafone ( НОМЕР_4 );
- мобільний телефон марки S-TELL в корпусі, виготовленому з матеріалу, схожого на метал сріблястого кольору, ІМЕН: 04358, ІМЕІ2: НОМЕР_5 , з батареєю живлення, з сім-картками оператору «МТС-Україна» ( НОМЕР_6 ) та оператору «Лайф» ), які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів УСБУ України у Вінницькій області повернути власнику.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 діб з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя-доповідач:

Судді: