Провадження №11-кп/801/490/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2019 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця міста Вінниці,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

не працюючого, не одруженого, українця, громадянина України,

раніше судимого:

Вінницьким міським судом Вінницької області 20.04.2018 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт,

визнано винним за ч. 2 ст. 389 КК України та засуджено до покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.

Відповідно до ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2018 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці 10 (днів).

встановив:

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 будучи засудженим вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді 80 годин громадських робіт, вказаний вирок 31 липня 2018 року набув законної сили.

ОСОБА_7 17.08.2018 з`явився до Вінницького міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, де йому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, а також він був попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, про що в цей же день надав відповідну підписку. Після чого ОСОБА_7 було видано направлення на відпрацювання громадських робіт до Міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора №5».

Згідно наказу № 56 начальника МКП «ЖЕК №5» від 17.08.2018 ОСОБА_7 з 20.08.2018 прийнято на відбування 80 годин громадських робіт, тривалістю робочого дня 4 години на день, безоплатно (крім суботи, неділі та святкових днів). Із вказаним наказом та правилами техніки безпеки ОСОБА_7 ознайомлений 19.08.2018, про що поставив свої підписи на даному наказі.

У період з 20.08.2018 по 28.09.2018 ОСОБА_7 не відпрацював жодної години громадських робіт та до МКП «ЖЕК № 5» на відпрацювання не з`являвся, хоча про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, попереджався письмово 17.08.2018 та 11.09.2018.

Незважаючи на неодноразові попередження про наслідки ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_7 допустив невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин. Таким чином, ОСОБА_7 умисно ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, тим самим не виконує встановлені обов`язки та порушує порядок і умови відбування покарання. Станом на 28.09.2018 невідбута частина покарання ОСОБА_7 складає 80 годин громадських робіт.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком 4 місяці. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до покарання призначеного за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вирком Вінницького імського суду від 20.04.2018 року у виді 80 годин громадських робіт. Остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком 4 місяці 10 днів.

Вказує, що судом при призначенні їй покарання не враховано, що в період розгляду справи судом ОСОБА_7 не намагався виправитись не відпрацював жодної години громадських робіт. Злочин вчинив протягом невідбутої частини покарання, не надавав критичну оцінку своїй поведінці.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2019 року та закрити кримінальне провадження. Зазначає, що не мав умислу на ухилення від відбування покарання, не мав змоги приступити до роботи у зв`язку з тяжким сімейним становищем. Так, вказує, що батько є інвалідом першої групи, переніс інфаркт та декілька інсультів, є повністю лежачим, самостійно рухатись та обходити себе не в змозі; матір є інвалідом третьої групи та сам потребує допомоги.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили щодо апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_7 ; думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 слід задовольнити частково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за який його засуджено та кваліфікація її дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України та в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом з тим, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , в повній мірі не врахував наявні у справі пом`якшуючі покарання обставини та дані щодо особи засудженого.

Так, відповідно до ст. 65ККУкраїни суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Судом належним чином не враховано, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, не відпрацював громадські роботи через тяжке сімейне становище. На утриманні ОСОБА_7 перебуває батько інвалід першої групи, який переніс інфаркт, інсульт, який є лежачим, та за яким потрібен цілодобовий догляд; а також матір, яка є інвалідом третьої групи, що підтверджується документально. Апеляційний суд також вважає, що у відповідності до п.5 ч.1 ст.66 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 ,слід визнати пом`якшуючою обставиною- «вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих ,сімейних обставин».

Беручи до уваги вищевказані обставини, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, пом`якшуючі обставини, колегія суддів вважає за можливе застосувати положення ч.1 ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ч.2 ст.389 КК України, а саме - штрафу. На переконання апеляційного суду, таке покарання у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчинення нових злочинів,досягне мети покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, в цій частині, змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2019 року та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2019 року щодо ОСОБА_7 , - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.389 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України вирок Вінницького міського суду від 20.04.2018 року щодо ОСОБА_7 , засудженого до покарання у виді 80 годин громадських робіт - допустити до самостійного виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3