УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0002199 апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м.Миколавєа від 13.11.2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, українця, з середньою освітою, працюючого комірником ТОВ-НВП «Аргон», перебуває в цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за оскаржуваним вироком невідбутого покарання за вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва від 25.07.2012 року остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.07.2012 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що не згоден з призначеним йому судом покаранням та вважає його занадто суворим.
ОСОБА_5 зазначає, що він щиро розкаявся, сприяв слідству, відшкодував потерпілому матеріальні збитки, має позитивні характеристики з місця роботи та бажає стати на шлях виправлення.

За такого, ОСОБА_5 вважає, що йому необхідно призначити покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає зазначений вирок суду незаконним в частині призначеного ОСОБА_5 покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом хоча і вказано, проте не достатньо враховано те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за скоєння аналогічних корисливих злочинів, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку. Попри застосовування раніше до обвинуваченого інститутів звільнення від відбування покарання з випробовуванням, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання належних висновків той не зробив, на шлях виправлення не став, обрав для себе вчинення корисливих злочинів як засіб існування.

Судом не враховано, що кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинено з мотивів, породжених його антисоціальним способом життя, протягом незначного проміжку часу після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, у період невідбутої частини покарання, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення, наміри продовжувати злочинну діяльність, його суспільну небезпечність для оточуючих.

За таких обставин, призначення ОСОБА_5 покарання на строк, мінімально передбачений санкцією ч.2 ст.186 КК України, не сприятиме його виправленню і запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2017 року приблизно о 00 год. 30 хв. у обвинуваченого ОСОБА_5 , який знаходячись поблизу магазину «Гастроном», розташованого по пр. Корабелів, 1, у м. Миколаєві, побачив потерпілого ОСОБА_9 , виник умисел на відкрите заволодіння майном, що належить останньому.

З цією метою обвинувачений підійшов до потерпілого та, штовхнувши його, шляхом ривку повторно відкрито заволодів майном потерпілого, а саме: чоловічою сумкою, шкіряним гаманцем, мобільним телефоном з картою пам`яті та двома сим-картами.

Після чого ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому майнової шкоду на загальну суму 3519 гривень 14 копійок.

Дії ОСОБА_5 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримку доводів своєї апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_7 , який підтримав вимог апеляційної скарги прокурора та заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг та повторно дослідивши дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), повторно та кваліфікація дій за ч.2 ст.186 КК України, сумнівів не викликають, ніким не оспорюється і цей висновок апеляційним судом не перевіряється.

Що стосується призначеного судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції дотримано.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_5 вид та міру покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України належить до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, працює та перебуває у фактичних шлюбних відносинах, а також взяв до уваги прохання потерпілого не позбавляти обвинуваченого волі та те, що працівниками поліції під час досудового розслідування потерпілому частково повернуто викрадене майно.

Суд врахував сукупність обставин, що характеризують дане кримінальне правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання - повне визнання винуватості, щире каяття, відшкодування майнової шкоди потерпілому, обставин, що обтяжують покарання, а саме рецидив злочинів та прийшов до висновку, про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання, що є необхідним і достатнім для виправлення його та попередження нових злочинів.

Враховуючи, що в період часу після вчинення злочину до постановлення вироку судом першої інстанції, ОСОБА_5 працевлаштувався комірником в ТОВ-НВП «Аргон», де позитивно характеризується, створив сім`ю, його цивільна дружина вагітна, зазначене свідчить про те, що обвинувачений намагається стати на шлях виправлення, змінив свою поведінку та про його критичне ставлення до вчиненого, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеного санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За наведених обставин, призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, не можна вважати таким, що за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість. А тому доводи апеляційної скарги прокурора є неприйнятними, такими що не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого про застосування до нього положень ст. 75 КК України, то вони є неприйнятними з огляду на наступне.

Як встановлено із матеріалів справи ОСОБА_5 раніше судимий за скоєння тяжких злочинів, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинив новий тяжкий корисливий злочин в період умовно дострокового звільнення, за такого застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням є неможливим.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 424 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м.Миколавєа від 13.11.2018 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: