Провадження № 1-кп/761/708/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 171 001 000 101 93, у якому
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Носеківка Шаргородського району Вінницької області, громадянин України, українець, перебуває у шлюбі, має неповнолітню дитину, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України,
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Судовий розгляд вказаного провадження у зв`язку із задоволенням клопотання сторони захисту здійснюється спочатку, при цьому строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу закінчується 10.02.2019, суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставив на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, вважаючи, що ризики не процесуальної поведінки ОСОБА_7 не зменшились, тобто останній може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також, враховуючи, що судове провадження розпочато спочатку, актуальним залишається ризик здійснення обвинуваченим неправомірного впливу на потерпілу та свідків.
Обвинувачений та його захисник заперечували щодо продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, зазначаючи, що наведені стороною обвинувачення ризики відсутні, обвинувачений не має наміру ухилятися від виконання своїх процесуальних обов`язків та перешкоджати судовому провадженню, тому просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.
Частиною 3 статті 331 КПК на суд покладений обов`язок до спливу продовженого двомісячного строку тримання обвинуваченого під вартою повторно розглянути питання доцільності дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК у разі вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

З наведеного витікає, що, вирішуючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ймовірності позапроцесуальних дій зазначеного.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справи лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимогають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Отже, вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_7 , суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання вказаної особи від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.

Першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

Оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, суд має врахувати також складність обставин справи і судового розгляду, оскільки інкриміновані обвинуваченому дії пов`язані з діянням, яке кваліфіковане, як особливо тяжкий злочин, що спричинив загибель людини.

Отже, з огляду на викладене, врахуванню підлягають характер обвинуваченого, його моральні принципи та наявність інших чинників, що зможуть стримати останнього від позапроцесуальної поведінки: наявність місця мешкання, роботи, сімейних зв`язків та будь-яких інших зв`язків з країною, у якій ведеться його переслідування.

З огляду на суспільну небезпечність, характер інкримінованих обвинуваченому дій, суд вважає не безпідставним висновок щодо критичної оцінки певних якостей обвинуваченого та наявність високої ймовірності вчинення останнім позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду.

Наявність у обвинуваченого сімейних зв`язків, постійного місця реєстрації не зменшують вищевказаного ризику до такого ступеню, щоб повністю виключити його.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим.

Суд не може залишити поза увагою ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення за ст. 296 КК України, що обґрунтовано свідчить, що обвинувачений може вчинити інший злочин.
Крім того, враховуючи, що судовий розгляд перебуває на початкові стадії, тобто подальшому допиту підлягають свідки та потерпіла, суд не виключає, що обвинувачений ОСОБА_7 може прийняти заходи щодо перешкоджання кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження.
За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК.
Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_7 строку дії застосованого до нього запобіжного заходу.
При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вчинений із застосування насильства.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 331 КПК України, суд
у х в а л и в :
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою по 29 березня 2019 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2