Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/66/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.02.2019 року, якою відмовлено у задоволенні вимог адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , про негайне звільнення підозрюваного з під варти, по кримінальному провадженню №00000134, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Захисник ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з заявою про необхідність негайного звільнення з під варти ОСОБА_8 , який утримується в ізоляторі тимчасового тримання Кропивницького відділу поліції ТУ НП в Кіровоградській області.

В обґрунтування скарги, захисник зазначає, що 16 лютого 2019 року о 20.45 год. слідчим затримано ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, проте, станом на 08.45 год 19 лютого 2019 року, тобто зі спливом 60 годин, вказана особа не доставлена до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання стосовно нього запобіжного заходу, а тому як наслідок така особа підлягає негайному звільненню.

За наслідком розгляду слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволення заяви захисника, мотивувавши своє рішення тим, що умовою для застосування положень ст. 206 КПК України, є загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, тобто коли особі обмежують свободу пересування без достатніх правових підстав.

Натомість, 17.02.2019 року ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України. Тобто, даному випадку існує кримінальне провадження, а ОСОБА_8 має процесуальний статус підозрюваного.

Отже, відсутні передумови для правозастосування положень ст.206 КПК України, якими врегульовані загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді про відмову в задоволені його вимог, щодо негайного звільнення підозрюваного ОСОБА_8 з-під варти скасувати та постановити нову, якою негайно звільнити з-під варти ОСОБА_8 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 лютого 2019 року о 20:45 год. (фактичний час) старшим слідчим Кіровоградського РВП КВП ГУНП в Кіровоградській області, майором поліції ОСОБА_9 затримано ОСОБА_8 , про що складено відповідний протокол затримання особи в порядку ст. 208 КПК України. Примірник зазначеного протоколу, в якому відображено фактичний час затримання особи, знаходиться в матеріалах даної справи. Після чого затриманого доставлено до ізолятора тимчасового тримання при Кропивницькому ВП.

Згідно ч. 2 ст. 211 КПК України, затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

З іншого боку п. 3 ч. 3 ст. 212 КПК України, чітко наголошує на тому, що службова особа, відповідальна за перебування затриманих, зобов`язана звільнити затриманого негайно зокрема після спливу строку для затримання, передбаченого статтею 211 цього Кодексу.

З врахуванням цього стороною захисту наголошувалось на тому, що станом на 08:45 год. 19 лютого 2019 року, тобто зі спливом 60 годин з моменту фактичного затримання, вищезазначена особа не була доставлена до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу, а тому, як наслідок така особа підлягала негайному звільненню з-під варти.

Разом з цим матеріали справи містять в собі звернення сторони захисту до установи в котрій на той час перебував підзахисний з відповідною заявою про необхідність негайного звільнення, вручено о 08:50 год. 19.02.2019 р.

Однак, така заява залишена без будь-якого реагування, тобто підзахисний продовжував перебувати безпідставно під вартою, в тому числі згодом був доставлений до суду для розгляду даної заяви захисника, також під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Однак, не зважаючи на вищезазначені доводи сторони захисту, слідчий суддя дійшов до зовсім помилкових висновків того, що «...На момент розгляду скарги про звільнення з під варти, службова особа поліції надала чинний протокол затримання підозрюваного, в якому зазначено період затримання особи, який продовжує тривати на момент вирішення заявлений вимог. Таким чином, існує чинний, належний і допустимий офіційний документ, яким є протокол затримання. Таким чином, спростовано припущення захисника і його підзахисного про відсутність або недоведеність існування інших правових підстав, у зв`язку з якими ОСОБА_8 затримано і тимчасово позбавлено свободи..».

Проте, з матеріалів даного провадження слідувало зовсім інші обставини.

Так, захисником залучено протокол затримання підзахисного. Зі змісту вищезазначеного протоколу слідувало, що його в дійсності складено 17 лютого 2019 року о 00 год. 45 хв., однак дане датування доводить лише час складання процесуального документа. Оскільки на останньому аркуші цього протоколу міститься власноручний підпис затриманої особи разом із зауваженням виконаним власноручним підписом останнього про те, що фактичне затримання відбулось саме 16 лютого 2019 року о 20:45 год., оскільки саме з цього моменту відбулось підкорення особи наказу залишатися поряд із уповноваженою службовою особою, тобто в повній мірі охоплювалось положенням ст. 209 КПК України.

В той же час під час розгляду даної заяви, стороною обвинувачення не спростовано того, що фактичне затримання підозрюваного здійснено 16.02.2019 р. о 20:45 год., а стороною захисту навпаки достатньо підтверджено вищезазначену обставину.

Разом з цим, захисник звертає увагу на те, що слідчий суддя задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в резолютивній частині ухвали вказав фактичний час затримання особи - 16.02.2019 р. о 20:45 год., тобто початок відліку з якого обчислюється строк, оскільки в даному випадку взяттю під варту передувало затримання підозрюваного - з моменту затримання (ч. 2 ст. 197 КПК України).

Однак ,не зважаючи на вищезазначене, слідчий суддя в даному випадку ухилився від свого прямого обов`язку - судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні, мотивувавши це своїм хибним висновком того, що «...відсутні передумови для правозастосування положень ст. 206 КПК України, якими врегульовані загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини. ».

Враховуючи вищезазначені обставини в співставленні з резолютивною частиною ухвали, якою до підозрюваного застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в частині визначення фактичного часу затримання, то з даного вбачається, як істотні суперечності у висновках слідчого судді, а також фактичне самоусунення слідчого судді від виконання свого прямого обов`язку направленого на контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів особи.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали скарги захисника, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за таких підстав.

Статтею 206 КПК України визначені загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини.

Відповідно до частини першої вказаної норми закону встановлено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Частиною третьою визначено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Так, п. 1 ч. 5 ст. 206 КПК України передбачає, що незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе, зокрема існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.
Як убачається з матеріалів скарги захисника ОСОБА_7 , останнім поставлена вимога перед слідчим суддею про необхідність негайного звільнення ОСОБА_8 з під варти, який утримується в ізоляторі тимчасового тримання Кропивницького відділу поліції ТУ НП в Кіровоградській області.

Відповідно до матеріалів скарги убачається, що СВ Кіровоградського РВ Кропивницького ВП здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №00000134, з попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України. Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.02.2019 року був затриманий ОСОБА_8 . Фактичний час затримання ОСОБА_8 - 20 год. 45 хв. 16.02.2019 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає висновок слідчого судді про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 є обґрунтованим, оскільки на час розгляду даної скарги існували правові підстави для позбавлення ОСОБА_8 свободи.

Також, колегія суддів звертає увагу, що захисником та підозрюваним ОСОБА_8 не поставлено під сумнів законність затримання останнього, тобто не спростовано підстави затримання та тримання особи до вирішення питання щодо запобіжного заходу. Не наведено також захисником необхідності встановлення інших юридичних фактів у вказаному провадженні.

Крім того, у день розгляду скарги захисника ОСОБА_7 про негайне звільнення особи з під варти, було розглянуто клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду від 19.02.2019 року задоволено у повному обсязі. Таким чином, на даний час вимога захисника про негайне звільнення ОСОБА_8 з під варти не ґрунтується на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 2 ст. 376, 206, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу підозрюваного адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.02.2019 року, якою відмовлено у задоволенні вимог адвоката ОСОБА_7 , про негайне звільнення підозрюваного ОСОБА_8 з під варти, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2