Справа № 203/5695/16-к
Провадження № 1-кп/204/64/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора: ОСОБА_5 ,

за участю захисника: ОСОБА_6 ,

за участю потерпілого: ОСОБА_7 ,

за участю представника потерпілого: ОСОБА_8 ,

за участю обвинуваченої: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001110 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України.

В ході судового засідання встановлено, що строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_9 спливає 15 лютого 2019 року.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_9 , оскільки ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченій запобіжного заходу, не змінилися, на теперішній час залишаються ризики що ОСОБА_9 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.
Обвинувачена ОСОБА_9 заперечувала проти продовження їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і просила змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою її сина або за адресою її колишнього чоловіка. Вона вважає, що син не буде заперечувати щоб після звільнення її з під варти, вона знаходилася за його місцем проживання.

Захисник заперечував проти продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , зазначивши, що ризики, зазначені прокурором є недоведеними, просив суд замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за адресою її сина.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник підтримали клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченої.

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотання сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобовязаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу рішень Європейського суду з прав людини, КПК України та встановлених в судовому засіданні обставин, оцінюючи наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_9 під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено обставини, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Суд не може прийняти доводи прокурора про існування на теперішній час ризиків, передбачених п. 1,3 ст. 177 КПК України з огляду на наступне.
Так, відсутні об`єктивні підстави того, що обвинувачена незаконно впливатиме на свідків у цьому провадженні, оскільки у судовому засіданні допитані потерпілі та ряд свідків, серед яких син обвинуваченої ОСОБА_12 . При цьому, суд звертає увагу й той факт, що обвинувачена ОСОБА_9 фактично перебуває під вартою з 08 жовтня 2016 року.
Також, колегія суддів враховує вимоги ст. 178 КПК України, зокрема те, що обвинувачена раніше не судима, має родину, що свідчить про стійкі соціальні зв`язки.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
При цьому, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є формальним та не може вважатися обґрунтованим.
Лише ж «тяжкість злочину» можливо враховувати виправданим та необхідним тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить порядок, або якщо цей порядок дійсно знаходиться під загрозою.
Будь-яких фактів, здатних довести, що звільнення обвинуваченого з-під варти справді спричинить порушення громадського порядку, прокурором надано не було.
Таким чином, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є "формою очікування" обвинувального вироку та перетворюється на фактичне відбування покарання обвинуваченим
Зі сплином часу обгрунтована підозра сама по собі не виправдовує позбавлення волі, та судові органи повинні надати інші підстави для подальшого тримання під вартою. (справи Харченко проти України, Ігнатов проти України, Летельє проти Франції)
Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).
Аргументи за чи проти звільнення, у тому числі ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть підтвердити існування небезпеки втечі. Або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Ігнатов проти України» від 15.12.2016 року).
Ризик переховування обвинуваченого не може бути встановлений лише на підставі можливої міри покарання. Оцінка такого ризику має проводитися із посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик переховування від слідства та суду може оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бикчевич проти Молдови, Панченко проти Росії).
Згідно з вимогами ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Суд зазначає, що прокурором не доведено факту наявності небезпеки, що обвинувачена ОСОБА_9 переховуватиметься від суду. Крім того, під час судового засідання прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, із зазначених підстав, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_6 та змінити обвинуваченій ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з покладанням на обвинувачену обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки на думку суду саме такий запобіжний захід є достатнім та необхідним.

На думку колегії суддів, застосування запобіжного заходу до обвинуваченої у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Крім того, в разі визнання обвинуваченої ОСОБА_9 винною та призначення їй покарання у вигляді позбавлення волі, суд не позбавлений можливості вирішити питання про взяття під варту в порядку виконання вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.181, 202, 331, 369-372 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

В задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_9 відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.
Змінити запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю строком на 60 діб, тобто до 11 квітня 2019 року включно з забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 та покладенням на неї обов`язків строком до 11 квітня 2019 року включно:
1) прибувати до суду за кожним судовим викликом;
2) не відлучатися із місця проживання, а саме: АДРЕСА_1
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
4) утриматися від спілкування з потерпілими та свідками.
Згідно ст.202 ч.3 п.1 КПК України, обвинувачену ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти, оскільки згідно з умовами обраного запобіжного заходу їй заборонено залишати житло цілодобово.
Ухвалу про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_9 .
Зобов`язати орган поліції негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово та негайно забезпечити ОСОБА_9 носіння електронного засобу контролю (браслету).
Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_9 , що працівники поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУВП № 4 у Дніпропетровській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3