справа № 732/1578/18
провадження № 1-кп/732/12/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2019 року місто Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000320 від 09.09.2018 року по обвинуваченню за ч. 2 ст. 185 КК України

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лельчиці Гомельського району Гомельської області Республіки Білорусь, українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого : 01.07.1997 року вироком Городнянського районного суду Чернігівської області за ст. 141 ч. 3, ст. 81 ч. 3, ст.ст. 42, 45 КК України ( в редакції 1960 року ) до 3 років 6 місяців позбавлення волі, умовно з іспитовим строком у 2 роки, штраф 700 грн. ( постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 06.02.1998 року умовне покарання змінено на реальне відбуття покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі );21.05.2002 року вироком Городнянського районного суду Чернігівської області за ст. 185 ч. 3, ст. 190 ч. 2, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;19.09.2005 року вироком Городнянського районного суду Чернігівської області за ст. 186 ч. 2, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; , 10.11.2016 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185,ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим строком 3 роки.,
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, судимість за вчинення яких не знята та не погашена у встановленому законом порядку, в період іспитового строку, повторно 07 вересня 2018 року близько 16 години 00 хвилин, перебуваючи на території господарства ОСОБА_6 , яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав дві алюмінієві миски, місткістю 15 літрів кожна, колишнього вжитку, діаметром 45 см кожна, вартість яких згідно висновку експерта № 1011 від 19.09.2018 року становить 590,00 гривень, чим завдав ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні повторного таємного викрадення майна, нележного потерпілій ОСОБА_6 визнав повністю. У своїх показаннях суду розповів, що зловживає спиртними напоями і шукує, що вкрасти, щоб випити. На початку осені 2018 року ввечері, проходив повз господарство потерпілої. Вдарив по хвіртці, вона відчинилась. Покликав потерпілу, остання не відгукнулась. Тоді, вже, перебуваючи у дворі господарства потерпілої, виявив дві алюмінієві миски, які вирішив здати на металобрухт, щоб отримати гроші на спиртне. Так, і зробив. По дорозі з господарства потерпілої ОСОБА_6 , з показань ОСОБА_3 , він зустрів свою знайому ОСОБА_7 , яку попросив продати дві алюмінієві миски. Галину про те, що миски крадені не повідомляв. Здали алюмінієві миски на металобрухт та отримали за них гроші, які одразу витратили на спиртне. У подальшому міліція повернула миски потерпілій під час проведення досудового розслідування. Визнає, що ОСОБА_6 йому знайома і він достовірно знав, що потерпілій більше 60 років. Про те, що до нього був застосований трирічний іспитовий строк за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року, розумів. У судовому засіданні на словах виражає жаль та осуд своєї поведінки. Вказує, що сісти у вязницю за вкрадені дві алюмінієві миски - це нерозумно. У своїх показаннях ОСОБА_8 підкреслював незадовільний стан свого здоровя. Вказував, що внаслідок перенесених захворювань, він погано пересувається і часом не відчуває рефлексів у ногах, утримання у вязниці ще більше завдасть шкоди його здоровю.
Потерпіла завчасно подала клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.21), цивільного позову не заявила.
Дослідивши заявлені докази обвинувачення і захисту, з`ясувавши фактичні дані, що містяться в таких показаннях та ті, які відображені у протоколах слідчих дій і висновку експерта, оцінивши такі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, передбачених ст. 368 КПК України, суд дійшов висновку, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Так, крім визнання вини самим обвинуваченим його винність у повторному таємному викраденні майна потерпілої підтверджується даними, відображеними у протоколах слідчих дій та висновку експерта, узгоджується з вилученими речовими доказами.

Час вчинення кримінальних правопорушень підтверджується рапортом про прийняття заяви потерпілої (а.с.110)

Згідно протоколу огляду місця події від 08.09.2018 року (а.с.113-114) судом встановлено спосіб потрапляння ОСОБА_3 до господарства потерпілої через одностворчасту деревяну хвіртку , яка обладнана металевим гачком на який зачинялась. У протоколі огляду зафіксовано, що по центру господарства у дворі зберігається різний посуд. На вказане місце потерпіла вказувала як на місце знаходження ще двох металевих мисок, які на момент огляду відсутні.

Згідно протоколу огляду місця події від 08.09.2018 року (а.с.115-116) судом встановлено, що зниклі із господарства потерпілої дві алюмінієві миски виявлені на території по вулиці Пролетарській біля господарства АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_9 .

У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_10 , який у суді розповів про обставини, за яких наведені алюмінієві миски опинились у його господарстві. У своїх показаннях у суді свідок ОСОБА_10 вказав, що займається прийомом брухту металів. Дві алюмінієві миски напередодні перед днем огляду його господарства йому принесли ОСОБА_8 та жінка на імя ОСОБА_7 . Із показань свідка ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_3 запевняв свідка, що такі миски не є краденими. ОСОБА_3 отримав за миски 40 гривень, на наступний день миски були вилучені у свідка і повернуті потерпілій.

Свідок ОСОБА_11 (дочка потерпілої) у своїх показаннях у суді розповіла, що на початку вересня 2018 року їй зателефонувала матір і вказала, що з її господарства зникли алюмінієві миски. Коли вони з матірю почали опитувати односельців, чи не бачив хтось обставини крадіжки, ОСОБА_12 повідомив їх, що бачив ОСОБА_3 та його співмещканку ОСОБА_7 які несли по вулиці дві алюмінієві миски. Підтвердила свідок ОСОБА_11 , що ці алюмінієві миски постійно знаходились у дворі господарства ОСОБА_6 , а господарство замикалось на хвіртку, обладнану гачком.

Згідно висновку експерта № 1011 від 19.09.2018 (а.с.120-123) ринкова вартість двох алюмінієвих мисок, місткістю 15 літрів кожна, колищнього вжитку, в задовільному стані, діаметром 45 см, які купувались в 1998 році, експлуатувались з 2001 року, придатні для подальшого використання за призначенням станом на 07.09.2018 становить 590 гривень.

Суд враховує таємний характер дій та відповідну специфіку у встановленні обсягу доказів у таких злочинах, вважає, що обвинувачення ґрунтується на фактах, чітких і узгоджених між собою, достатньо вагомих і неспростованих у суді. Деталі, повідомлені обвинуваченим безсумнівно вказують на його причетність до злочину, викладеному в обвинуваченні.
Обсяг досліджених доказів та їх сукупність доводять, що дії ОСОБА_3 , які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до злочину середньої тяжкості; особу винного - його вік, сімейний стан, незадовільний стан здоров`я, негативну характеристику за місцем проживання, а також його свідоме небажання ставати на шлях виправлення.
Ознака щирого каяття, яка вказана в обвинувальному акті, як помякшуюча покарання обставина, не підтверджена в ході судового розгляду, Верховний суд (постанова ККС ВС від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к). роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Поряд з цим, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що винний добровільно відшкодував збитки потерпілій. Матеріали провадження навпаки свідчать про те, що майно поверталось потерпілій внаслідок активних дій слідчих щодо розшуку викраденого майна під час досудового розслідування. Таким чином, словесне каяття, яке тільки створює ілюзію щирості, не може визнаватись судом як обставина дійсного, відвертого каяття, що помякшує покарання.

Наявний діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, а також перенесене хірургічне втручання дремування черевної порожнини, є властивістю особи винного і такий його стан враховується судом при призначенні покарання лище в рамках особи винного та не визнається додатково обставиною, що помякшує покарання.
Разом з тим, підтвердженою є обставина, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Зважаючи, що ОСОБА_3 вчинив новий злочин у період іспитового строку, суд вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства і покарання йому має бути призначено у виді позбавлення волі, та із застосуванням правил ст. 71 КК України.
Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Крім того, у відповідності до розяснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму ВС 24.10.2003 N 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання , виходячи із змісту частини 3 статті 78 КК ( 2341-14), у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК ( 2341-14). У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Абзац четвертий пункту 10 в редакції Постанови Верховного Суду N 8 ( v0008700-09 ) від 12.06.2009).

У строк покарання ОСОБА_3 слід зарахувати строк утримання під вартою безперервно з 12 год. 30 хв. 22 лютого 2019 року (а.с.69-71).
Процесуальні витрати за проведення у справі експертизи слід стягнути з винного на користь держави .
З урахуванням клопотання прокурора в судових дебатах, а також, зважаючи на вагомість досліджених доказів про винність обвинуваченого у вчиненні повного обсягу інкримінованого обвинувачення; приймаючи до уваги покарання визначене судом, репутацію обвинуваченого і наявність у нього попередніх судимостей, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили слід продовжити.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України , суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком два роки.
Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання призначеного ОСОБА_3 за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2016 року і остаточно призначити йому покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 22.02.2019 року, зарахувавши ОСОБА_13 у відбуття покарання за цим вироком строк його безперервного тримання під вартою з 22.02.2019.
Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити до набрання цим вироком законної сили.
Процесуальні витрати у справі в сумі 572 (пятсот сімдесят дві) гривні стягнути з ОСОБА_3 на користь держави

Речові докази: дві алюмінієві миски ємністю 15 літрів кожна, передані під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_6 - залишити у її власності.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілій.
На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Городнянський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Суддя ОСОБА_1