ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1/18 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 639/1954/15-к ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125, ч.2 ст.389 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 3 лютого 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А :

Зазначеним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, офіційно не працюючий, тяжких захворювань чи інвалідності не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-11.10.2013 року Жовтневим районний судом м. Харкова за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень; ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.12.2014 року покарання за вироком у виді штрафу у розмірі 850 грн. замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт, яке засудженим відбуте;

-06.06.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень;

-24.09.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до 80 годин громадських робіт;

-30.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.263, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,-

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2014 року покарання у виді 5 років позбавлення волі, повністю приєднано покарання за цим вироком суду, виходячи зі співвідношення, що 200 годинам громадських робіт відповідає 25 днів позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_8 до відбування покарання у виді 5 років 25 днів позбавлення волі.
Крім того, цим же вироком ОСОБА_8 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину за ч.2 ст.389 КК України та виправданий, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
До набрання вироком законної сили продовжено дію у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього наступні обов`язки: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із м.Харкова без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Після набрання вироком суду законної сили ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлено затримати та через Харківську установу виконання покарань №27 направити до місць відбування покарання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено відраховувати з моменту фактичного затримання та приведення вироку до виконання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27.02.2015 по 30.04.2015 року включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Як встановив суд, 11 травня 2015 року близько 10 години ОСОБА_8 перебував разом зі своєю сестрою ОСОБА_9 у саду на території домоволодіння за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де між ними виник словесний конфлікт, в який втрутилась малолітня ОСОБА_10 , яка є онукою ОСОБА_9 .
Саме в той час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність свого діяння, наніс малолітній ОСОБА_10 один удар правою ногою в верхню третину правого стегна по задній зовнішній поверхні.
В результаті нанесеного удару ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_10 синець, який, згідно висновку судово-медичної експертизи №1885-ая/15 від 26.05.2015 року, є легким тілесним ушкодженням.
Крім того, згідно з вироком суду, 27.02.2015 року ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, яке підтримане прокурором під час судового розгляду, однак в цій частині обвинувачення визнано судом недоведеним.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 11.10.2013 року він був засудженим Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень. 19.12.2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова засудженому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень замінено на покарання у виді 50 (п`ятдесяти) годин громадських робіт.
13.01.2015 року ОСОБА_8 був попереджений уповноваженою особою Жовтневого МРВ КВІ УДПтСУ в Харківській області про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК України за ухилення від відбування громадських робіт, про що він дав підписку та того ж дня був направлений на відпрацювання громадських робіт до Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.
Однак ОСОБА_8 , будучи належним чином офіційно попередженим щодо наслідків ухилення від відбування громадських робіт, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння та бажаючи ухилитися від відбуття призначеного судом покарання, діючи умисно, до Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області у встановлений строк на відпрацювання громадських робіт не з`явився, без поважних на те причин.
Як зазначено у мотивувальній частині вироку, суд врахував, що за ч.2 ст.389 КК України передбачено відповідальність за ухилення від відбування громадських чи виправних робіт особою, засудженою до цього покарання. Відповідно до положень КПК України засудженою особою вважається така, щодо якої винесено обвинувальний вирок. При цьому немає правових підстав ототожнювати особу, засуджену до відповідного покарання, та таку, яка відбуває покарання певного виду. З огляду на викладене, суд послався на те, що за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.10.2013 року ОСОБА_8 не засуджувався до покарання у виді громадських робіт, а тому він не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України і в його діяннях відсутній склад вказаного злочину. Таким чином, на підставі ст.373 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_8 виправдано в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок в частині визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та закрити щодо нього кримінальне провадження. Вважає, що вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Просить врахувати, що мати потерпілої ОСОБА_11 звернулась до Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області лише 13 травня 2015 року, тобто через два дні після обставин, викладених у вироку, при цьому до медичного закладу з приводу обстеження стану здоров`я потерпілої з 11 травня 2015 року по 13 травня 2015 року ніхто не звертався, що, на думку обвинуваченого, викликає сумнів у тому, коли і де потерпіла отримала тілесні ушкодження. Таким чином, обвинувачений вважає, що суд порушив вимоги ст.ст.91,92 КПК України.

Крім того, зазначає, що суд у вироку врахував показання свідків, які є заінтересованими особами та мають упереджене ставлення до обвинуваченого через тривалі неприязні стосунки. Також вказує, що суд, необґрунтовано врахував в якості обтяжуючої покарання обставини його перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки відповідний медичне обстеження на підтвердження цього факту у матеріалах кримінального провадження відсутнє. Таким чином, вважає, що висновки суду про час, дату та місце, а також наявність самої події злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, як і той факт, що 11.05.2015р. він перебував у стані алкогольного сп`яніння, не підтверджено доказами.

Крім того, обвинувачений подав клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 ст.49 КК України та звільняння його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінчення строків давності.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу з викладених в них підстав, прокурора, який не заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1,4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема:
Показами малолітньої потерпілої ОСОБА_10 яка зазначила, що саме ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного спяніння спричинив їй тілесне ушкодження;
-свідок ОСОБА_9 , яка пояснила, що саме ОСОБА_8 , знаходячи сь ук стані алкогольного сп`яніння наніс ОСОБА_10 удар по нозі ногою, коли остання намагалась захистити ОСОБА_9 ,;
-свідок ОСОБА_12 пояснила, що чула сварку між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Під час цієї сварки почула голос ОСОБА_10 , а потім почула яке вона скрикнула, піля чого сварка припинилась. Пізніше ОСОБА_10 розповідала їй що її вдарив саме ОСОБА_8 .

Отже, зазначені свідчення узгоджуються між собою та не мають протиріч, а відтак обґрунтовано визнанні судом достовірними.
З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1счт. 125 КК України.
Втім, інші доводи апеляційної скарги є слушними, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів провадження, злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, за який засуджено ОСОБА_8 вчинено ним 11 травня 2015 року.

Санкція ч.1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
Отже зазначений злочин у відповідності до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Враховуючи, що з дня вчинення ОСОБА_8 злочину минуло більше ніж три роки, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, про що також посилається обвинувачений в апеляційній скарзі.

Таким чином на підставі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок закриває кримінальне провадження.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, ст.49 КК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 3 лютого 2017 року у відношенні ОСОБА_8 скасувати.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий - Судді -