Ухвала
Іменем України
06 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 326/443/15-к
провадження № 51-66км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2018 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений вказує на незаконність оскаржуваних судових рішень та просить переглянути їх в касаційному порядку.
Виходячи з положень ст. 429 КПК України касаційна скарга має відповідати вимогам, визначеним ст. 427 цього Кодексу, відповідно до яких у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; перелік матеріалів, які додаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Однак, касаційна скарга засудженого не відповідає наведеним вимогам процесуального закону.
Так, засуджений у касаційній скарзі, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з огляду на положення ст. 412 цього Кодексу не наводить.
Крім того, засуджений заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також засуджений, оскаржуючи, в тому числі, ухвалу апеляційного суду, не зазначає у касаційній скарзі, які конкретні порушення були допущені судом апеляційної інстанції при постановленні вказаного судового рішення, що з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК України та з урахуванням статей 412-414 цього Кодексу є підставами для його скасування, та не наводить доводів на обґрунтування своєї позиції.
Окрім вказаного,усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, засуджений у скарзі не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 вересня 2018 року щодо нього залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5