ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
4 квітня 2019 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретареві ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а :
На обґрунтування суд послався на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, з огляду на те, що згідно з вимогами ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити анкетні відомості кожного обвинуваченого, проте вказана у обвинувальному акті адреса не є місцем проживання ОСОБА_8 , що підтверджується матеріалами виконання примусового приводу.
На ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу в якій він не погоджується з прийнятим рішенням та зазначає, що вказана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню відповідно до ст.ст. 409, 412 КПК України у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
На підтвердження прокурор зазначає, що на стадії досудового розслідування анкетні дані підозрюваного неодноразово встановлювались та перевірялись слідчим та прокурором.
Апеляційне провадження № 11-кп/824/1069/2019
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .
Також разом з обвинувальним актом надано розписку підозрюваного де останній своїм підписом засвідчив факт отримання процесуального документа та погодився з анкетними даними, що містилися в обвинувальному акті.
Разом з тим, не доставка ОСОБА_8 до зали судових засідань, підтверджує той факт, що останній переховується від органів досудового розслідування, але не засвідчує факт невірності анкетних даних в частині місця його проживання.
Таким чином, на думку прокурора, суд вийшов за межі компетенції суду у підготовчому судовому засіданні, наданої йому Главою 27 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що є підставою для скасування вказаного рішення.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційних вимог, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи апелянта в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.
Як видно з тексту обвинувального акту (а. с. 3-14), ОСОБА_8 зареєстрований та проживає за адресою « АДРЕСА_1 » (а. с. 5).
В подальшому, не відомо з яких підстав, перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури ОСОБА_10 адресує листа обвинуваченому на адресу « АДРЕСА_2 » (а. с. 17, 18)., та він же, в супровідному документі при направленні обвинувального акту з додатками до суду зазначає ту ж адресу ОСОБА_8 (а. с. 19).
Суд продовжує направляти повідомлення та виклики ОСОБА_8 за вказаною не в обвинувальному акті, а в згаданих листах першого заступника керівника місцевої прокуратури (а. с. 25, 28, 31), доля яких залишається невідомою, бо лиш одне з них було повернуте поштовим відділенням з поміткою причини «за скінченням строку зберігання» (а. с. 4).
Надалі суд направляє запити до органів обліку та реєстрації місця проживання громадян у місті Києві та Дніпровському районі міста Києва (а. с. 35), отримує відповіді про те, що ОСОБА_8 по місту Києву, зокрема і в Дніпровському районі, а також на території обслуговування Комунального концерну «Центр комунального сервісу» не значиться з порадою звернутися за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 , тобто за вказаною в обвинувальному акті адресою (а. с. 36, 37).
Однак, ці слушні поради суд проігнорував і в подальшому викликав ОСОБА_8 , направляючи повідомлення за адресою: « АДРЕСА_2 » (а. с. 40, 49), причому перше повідомлення повернулося до суду з відміткою причини «за скінченням строку зберігання» ( а. с. 46).
В засіданні 20 вересня 2018 року суд виніс ухвалу про доручення СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві вжити слідчих (розшукових) дій для встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_8 за останнім відомим його місцем реєстрації та проживання, тобто в с.м.т. Корнин та забезпечення його явки в судове засідання на певну дату (а. с. 55, 56), але повідомлення про час та місце судового розгляду направляв знову тільки на адресу « АДРЕСА_2 » (а. с. 59, 65). Одне із цих повідомлень відділенням зв`язку було повернуто за скінченням терміну зберігання (а. с. 66).
На виконання вказаної вище ухвали суду від 20 вересня 2018 року, оперативний уповноважений Дніпровського УП надав рапорт, з якого видно, що у місті Києві адреса проживання ОСОБА_8 відсутня, а під час спілкування з працівниками Житомирського відділу поліції стало відомо, що цим працівникам також не відоме місце проживання ОСОБА_8 (а. с. 72).
Таким чином, за місцем реєстрації обвинуваченого ніхто жодної перевірки так і не проводив, викликів та повідомлень не направляв.
Лише 22 листопада 2018 року суд направив виклик ОСОБА_8 на останню відому, і вказану в обвинувальному акті, адресу його реєстрації та постійного проживання (а. с. 76), і це повідомлення поштовим відділенням також повернуте з відміткою причини скінчення терміну зберігання (а. с. 77-78).
19 грудня 2018 року суд прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокуророві саме з тих підстав, що прокурором не встановлено місце перебування обвинуваченого.
До того, ж в ухвалі суду вказані відомості, які не підтверджуються фактичними обставинами кримінального провадження, як вони вказані в матеріалах цього провадження, зокрема, посилання на застосування примусового приводу обвинуваченого, який фактично застосований не був, а лише прийнято рішення про вжиття заходів до встановлення його місця проживання та забезпечення явки в судове засідання; про інші ухвали суду про повторний примусовий привід, які нібито були не виконані, хоча насправді жодних інших ухвал про повторний примусовий привід в матеріалах кримінального провадження нема; про рапорт дільничного офіцера поліції, який нібито здійснив виїзд за вказаним місцем проживання ОСОБА_8 « АДРЕСА_2 » та з бесід із сусідами встановив, що вони ОСОБА_8 не знають і такий там не проживав, бо працівник міліції подібної інформації в своєму рапорті не викладав.
Між тим, самі по собі факти повернення викликів і повідомлень відділеннями зв`язку за скінченням терміну їх зберігання не можна визнати достатньою підставою для висновків про те, що ОСОБА_8 фактично не проживає за вказаними в обвинувальному акті та цих повідомленнях адресами, як і не можуть свідчити про те, що він ухиляється від явки до суду чи переховується.
При цьому мається на увазі також, що й потерпіла у цьому кримінальному провадженні також викликів та повідомлень не отримувала і вони поверталися у зв`язку зі скінченням терміну зберігання.
Крім того, як правильно зауважив прокурор, під час досудового розслідування ОСОБА_8 від явок не ухилявся, з матеріалами кримінального провадження був ознайомлений, копію обвинувального акту з додатками отримав, а саме по собі повернення обвинувального акту не дає прокуророві жодних можливостей для прийняття будь-яких процесуальних рішень чи вчинення процесуальних дій, крім єдиного внесення виправлень в обвинувальний акт.
Між тим, у разі якщо суд встановить, що обвинувачений дійсно ухиляється від явки чи переховується від суду, суд вправі вжити належні процесуальні заходи, передбачені чинним КПК України, від здійснення приводу обвинуваченого до оголошення його в розшук, наданні дозволу на затримання та доставку в суд для вирішення питання про зміну чи обрання більш суворого запобіжного заходу включно.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскаржена ухвала суду першої інстанції повинна бути скасована з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: