ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/189/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001249 від 13 грудня 2012 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2007 близько 22 годин 40 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Peugeot 206», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Дніпровська набережна від вул. Княжий Затон в напрямку вул. Причальна м. Києва, допустив порушення вимог п. 10.1, 11.4 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, а саме:
п.10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 11.4 ПДР України - на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.
Горизонтальна дорожня розмітка має таке значення:
1.3. ПДР України (Подвійна суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху.
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_8 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Peugeot 206», д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, рухаючись в крайній лівій смузі проїзної частини вул. Дніпровська набережна зі сторони вул. Княжий Затон в напрямку вул. Причальна в місті Києві, під час чого проявив неуважність та виїхав на подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки та частково на зустрічну смугу руху, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який стояв на вказаній подвійній суцільній лінії дорожньої розмітки. В результаті чого ОСОБА_9 внаслідок отриманих травм помер на місці ДТП.
Таким чином у водія ОСОБА_8 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспоріної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Peugeot 206», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам пункту 10.1, 11.4 та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 ПДР України.
Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, що призвели до смерті останнього.
Таким чином ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав частково, але фактично не визнав та суду пояснив, що 27.10.2007 у вечірній час він разом із ОСОБА_10 повертались з дачі та їхали на автомобілі «Пежо» в бік Русанівки. Безпосередньо він перебував за кермом автомобіля. Рухаючись по вул. Дніпровська набережна, він зупинився на перехресті на забороняючий сигнал світлофора, після чого продовжив рух в крайній лівій смузі руху. Попереду він бачив групу людей, яка переходила проїзну частину на протилежний бік дороги, знаходячись на смугах зустрічного руху. Один із цих людей розвернувся та пішов йому назустріч, раптово вийшовши на смугу, по якій він рухався, у зв`язку з чим він скоїв наїзд на цього пішохода, внаслідок чого розбилось переднє лобове скло автомобіля. Після наїзду на пішохода він проїхав трохи далі, перестроївся праворуч та зупинився на узбіччі. Внаслідок хвилювання та побоювання відповідальності він разом із ОСОБА_10 залишили місце ДТП. Таким чином, ОСОБА_8 зазначив, що наїзд на пішохода відбувся в крайній лівій смузі руху, та він не виїжджав на смугу зустрічного руху та не перетинав подвійну суцільну смугу. Просив його виправдати.
Разом з тим, вина обвинуваченого в об`ємі дій, зазначених у мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні стверджувала, що загиблий ОСОБА_9 був її чоловіком. 27.10.2007 у вечірній час вона знаходилась вдома з малолітньою дитиною, а її чоловік відпочивав з друзями в кафе на вул. Княжий Затон в м. Києві. Приблизно о 24-00 год. їй подзвонила подруга та повідомила про ДТП, внаслідок якого загинув її чоловік. Також потерпіла повідомила, що до цього часу обвинувачений не намагався відшкодувати завдану шкоду та не попросив вибачення.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні підтвердив, що 27.10.2007 у нічний час він бачив як автомобіль «Peugeot 206» рухався по вул. Дніпровській набережній в бік Південого мосту на великій швидкості, після чого здійснивши розворот на червоний сигнал світлофора, поїхав в протилежному напрямку в бік Березняків в крайній лівій смузі руху з великою швидкістю. Він поїхав вслід за ним на транспортному засобі «Тата» в попутному напрямку в крайній правій смузі руху, та побачив попереду, як потерпілий рухався по вул. Дніпровська набережна, наближаючись до подвійної суцільної смуги посередині дороги, а автомобіль «Peugeot 206» рухався на потерпілого, після чого автомобіль «Peugeot 206» пересік подвійну суцільну смугу на половину ширини автомобіля та не збавляючи швикдість скоїв наїзд на потерпілого. Від удару потерпілий зробив чотири обороти в повітрі та впав на землю. Автомобіль «Peugeot 206» зупинився приблизно через 250 м. від місця ДТП, після чого водій автомобіля вийшов та побіг в невідомому напрямку. Він в свою чергу викликав швидку допомогу, до приїзду якої потерпілий ще був живий.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 27.10.2007 у нічний час він разом із потерпілим ОСОБА_13 відпочивали компанією в шашличній на вул. Дніпровська набережна. Після цього вони вийшли на вулицю. Потерпілий почав перетинати проїздну частину вул. Дніпровська набережна та зупинився біля повідйної суцільної смуги, яка розділяла проїзну частину. В цей час він побачив, що зі сторони станції метро «Осокорки» рухався легковий автомобіль, який пересік подвійну суцільну смугу, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_13 . Від удару останнього відкинуло на відстань приблизно 15 м. Після цього легковий автомобіль, який здійснив наїзд, перестроївся в крайню праву смугу руху та зупинився.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердила, що 27.10.2007 вона разом із своїми знайомими, у тому числі обвинуваченим ОСОБА_14 перебували на дачі, де пом`янули спільного знайомого, який загинув. Вона вживала алкогольні напої, після чого обвинувачений ОСОБА_14 у вечірній час вирішив підвезти її додому на належному їй автомобілі «Peugeot 206». Вона сіла за переднє пасажирське сидіння та заснула у зв`язку із вжиттям значної кількості алкогольних напоїв. Вона прокинулась за декілька хвилин перед тим як відбулось зіткнення, механізм якого вона не запам`ятала. Після зіткнення ОСОБА_14 зупинив автомобіль, вивів її з салону автомобіля та вони залишили місце ДТП.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що станом на 27.10.2007 він мешкав за адресою своєї сестри ОСОБА_10 . В цей день вдома перебував обвинувачений ОСОБА_14 разом з іншим їх спільним знайомим. Після обіду ОСОБА_14 разом із сестрою поїхали разом на автомобілі «Peugeot 206», який належить сестрі. В нічний час сестра повернулась в шоковому стані та в стані алкогольного сп`яніння та повідомила про те, що відбулась ДТП за участю належного їй автомобіля «Peugeot 206», за кермом якого перебував ОСОБА_14 . Більше пояснити з приводу того, що трапилось, вона не встигла, оскільки додому прибули працівники поліції, з якими вони поїхали на допит.
Свідок ОСОБА_16 підтвердив покази ОСОБА_15 стосовно того, що 27.10.2007 він перебував в гостях у ОСОБА_10 та її брата ОСОБА_15 . Разом з ними також був раніше йому не знайомий ОСОБА_14 . В подальшому він поїхав до себе додому. Обставини ДТП йому відомі зі слів ОСОБА_15 та працівників поліції
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що 27.10.2007 приблизно о 23-00 год. автомобіль «Peugeot 206» скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перебував на подвійній розділовій смузі на проїзній частині по вул. Дніпровська набережна в м. Києві. Він в цей час знаходився неподалік та направлявся в бік автобусної зупинки. ДТП не бачив, але неподалік місця наїзду на відстані приблизно 150-200 м. був виявлений автомобіль «Peugeot 206», водія якого не було на місці. На автомобілі було розбите лобове скло.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що 27.10.2007 приблизно о 23-00 год. він після завершення відпочинку разом з друзями сів на зупинці вул. Дніпровської набережної в автобус, щоб поїхати додому. У вікно автобуса він бачив потерпілого ОСОБА_9 , який також в цей час відпочивав разом із ним. Потерпілий знаходився посередині проїзної частині біля розділової смуги та стояв лицем до автобуса. В цей час зі сторони станції метро «Осокорки» рухався автомобіль «Peugeot 206», який скоїв наїзд на ОСОБА_9 , виїхавши на смугу зустрічного руху. Від удару останнього відкинуло на декілька метрів, а автомобіль «Peugeot 206» зупинився приблизно через 200 м. від місця скоєння наїзду.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що 27.10.2007 приблизно о 23-00 год. він перебував в автобусі на зупинці громадського транспорту по вул. Дніпровській набережній. Потерпілий ОСОБА_9 в цей час перебував на розділовій смузі посередині проїзної частини вул. Дніпровська набережна, яка була добре освітлена. В цей час він побачив як зі сторони станції метро «Осокорки» в бік Березняків рухався автомобіль «Peugeot 206», який в подальшому скоїв наїзд на ОСОБА_9 , проте безпосередньо момент наїзду він не бачив.
Свідок ОСОБА_20 суду повідомила про те, що 27.10.2007 у нічний час вона прибула на місце ДТП на прохання свого чоловіка ОСОБА_21 , який був товаришем загиблого ОСОБА_9 . На місці події вона бачила автомобіль «Peugeot 206» із пошкодженнями передньої частини, а також загиблого ОСОБА_9 , який знаходився неподалік.
Крім того, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами.
З рапорту о/у Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві, який зареєстрований 27.10.2007 р. вбачається, що по прибуттю за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 19, де був скоєний наїзд на пішохода, було виявлено труп ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями після ДТП. В 500 метрах від трупу було виявлено автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 червоного кольору з характерними пошкодженнями наїзду на пішохода. Водій з місця ДТП зник /т.2 а.с. 3/.
З рапорту ст. інспектору з розшуку Дарницького ВДАІ вбачається, що 27.10.2007 р. о 22-45 год. був отриманий виклик, що по вул. Дніпровська набережна 10 відбулась автопригода. Прибувши на місце було встановлено, що на невідомомого громадянина було скоєно наїзд автомобілем «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 . Від отримання тілесних ушкоджень пішохід загинув на місці пригоди, а водій автомобіля залишивши його на місці пригоди з місця втік. В ході оперативно пошукових заходів о 23-50 год. по вул. Русанівська набережна, 10/1 біля буд. були затримані ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , які мешкають в кв. АДРЕСА_2 /т.2 а.с.4/.
Відповідно до рапорту інспектора по оформленню ДТП 27.10.2007 за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 14 був виявлений гр. ОСОБА_9 зі слів свідка ОСОБА_19 . На місце прибула бригада швидкої допомоги № 911, яка констатувала смерть ОСОБА_9 . Також далі знаходився автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 , який зі слів свідка ОСОБА_11 скоїв наїзд на ОСОБА_9 . Водія з автомобіля «Пежо» на місці автопригоди не було .
Протоколом огляду місця ДТП зафіксована ділянка місцевості, де відбулась ДТП. З протоколу вбачається, що автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , розташований на проїзній частині в 1 смузі руху паралельно правому бордюрному каменю в напрямку вул. Причальної. На автомобілі виявлені наступні пошкодження: розбито передню ліву блок-фару, зігнуто по всій площині передній капот зліва, пошкодежно ліву частину декоративної решітки, відсутній передній та задній держномери, відсутня емблема «Пежо», зірвано з кріплень в лівій частині декоративну решітку бамперу, розбито лобове скло, зігнуто в лівій та середній частині дах, зігнуте ліве переднє крило, уламки битого прозорого скла по всьому салону. Також наявні відділені від т/з частини, а саме бите прозоре скло чорного кольору та уламки пластмаси.Також на місці ДТП було виявлено рідину темно-бурого кольору, схожу на кров, а також труп ОСОБА_9 , який був розташований на проїзній частині в другій смузі руху перпендикулярно до правого бордюрного каменю. Також на схемі пригоди зафіксовані уламки битого скла та пластмаси, біля яких знаходилась пара кросівок /т.2 а.с. 8-23/.
Протоколом огляду місця події від 27.10.2007 р. зафіксовано розташування потерпілого ОСОБА_9 на проїзній частині із фіксацією тілесних ушкоджень, а також розташування транспортного засобу «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 із фіксацією механічних пошкоджень /т.2 а.с. 24-25/
Дослідженням висновку судової автотехнічної експертизи № 914ат від 12.12.2016 встановлено, що з технічної точки зору, причиною ДТП є невідповідності в діях водія автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 вимогам п.п. 10.1, 11.4 ПДР України та вимогам горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 ПДР України /т.2 а.с. 70-75/.
В судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_22 в повному обсязі підтримав складений ним висновок № 914ат та зазначив, що йому було надано достатню кількість вихідних даних для складення висновку.
Дослідженням висновку судово-медичної експертизи № 147/2776/2 від 11.12.2007 встановлено, що внаслідок порушенням обвинуваченим вишезазначених пунктів ПДР України та скоєного ДТП потерпілий ОСОБА_9 отримав транспортну травму внаслідок зіткнення легкового автомобіля з пішоходом. В момент первинного контакту постраждалий перебував у верикальному або близькому до нього положенні тіла та був повернутий правою передньобоковою поверхньою тіла до транспортного засобу. Після первинного контакту в площіні гомілок вірогідно відбулось підкидання тіла на капот з послідуючим відкиданням та падінням тіла на дорожнє покриття з контактом о тверду поверхню. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок закритої травми грудної клітини та живота із розвиттям крововтрати. При судово-токсикологічному обстеженні в крові трупа ОСОБА_9 виявлено 2,20 проміле етилового спирту, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння /т.2 а.с. 33,34/.
Відповідно до висновку експерта № 306-МК від 19.12.2007 р. на наданій парі кросівок ОСОБА_9 виявлені поверхові пошкодження, які могли утворитись внасліток тертя о тверду поверхню (дорожнє покриття) /т.2 а.с. 41-45/.
Відповідно до протоколу пред`явлення фотографій для впізнання від 01.11.2007 р. ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_8 та пояснив, що 27.10.2007 р. його сестра ОСОБА_10 зі ОСОБА_8 поїхали з дому та того ж дня біля 23 год. сестра повернулась та пояснила, що саме ОСОБА_8 перебував за кермом автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 /т.2 -а.с.56-57/.
Відповідно до протоколу пред`явлення фотографій для впізнання від 01.11.2007 р. ОСОБА_10 впізнала знайомого ОСОБА_8 , який був за кермом її автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 в момент ДТП, а саме наїзду на пішохода на вул. Дніпровська набережна 27.10.2007 р. /т.2 а.с. 58-59/.
Відповідно до протоколу пред`явлення фотографій для впізнання від 03.11.2007 р. ОСОБА_23 впізнав ОСОБА_8 та повідомив, що він познайомився з останнім в квартирі ОСОБА_24 . ОСОБА_8 під`їжджав на автомобілі «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 на вул. Садову 61 та 27.10.2007 біля 21-10 год. ОСОБА_8 говорив, що відвезе ОСОБА_25 додому /т.2 а.с. 60-61/.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_10 /т.2 а.с. 62/.
Постановою слідчого СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_8 було оголошено в розшук /т.2 а.с. 103-104/.
Постановою від 27.11.2007 р. було зупинено провадження досудового слідства по кримінальній справі № 02-12608 у зв`язку з тим, що місцезнахдження обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлене /т.2 а.с. 84/. В подальшому провадження досудового слідства неодноразово відновлювалось у зв`язку із необхідністю проведення слідчих дій.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2011 р. відносно ОСОБА_8 було обраний запобіжний захід у вигляді взяття під-варту у відсутність обвинуваченого у зв`язку із його оголошенням в міжнародний розшук /т.2 а.с. 102/.
28.10.2016 р. ОСОБА_8 був затриманий за постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2011 р. /т.2 а.с. 108-110/.
Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого, у судовому засіданні підтверджена повністю.
Разом з тим, обговорюючи позицію обвинуваченого, суд не приймає до уваги його твердження про те, що він не пересікіав подвійну суцільну смугу та не виїжджав на смугу зустрічного руху та те, що пішохід ОСОБА_9 раптово опинився на проїзній частині на тій смузі, по якій він рухався, оскільки ці твердження спростовуються сукупністю вищезазначених доказів по справі, які суд визнає належними та допустимими доказами.
Обговорюючи позицію захисника, суд не приймає до уваги його посилання на те, що єдиним доказом порушень водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 10.1, 11.4, 1.3 ПДР є покази свідка ОСОБА_11 , оскільки як свідок ОСОБА_11 , так і інші вищевкадані свідки чітко та послідовно зазначили про те, що автомобіль «Пежо» під керуванням ОСОБА_8 пересік подвійну суцільну лінію та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд на потерпілого. Об`єктивно, покази зазначених свідків узгоджуються зі схемою місця ДТП, з якої вбачається, що осколки битого скла та уламки пластмаси та емблеми автомобіля, а також взуття потерпілого розташовані саме на смузі зустрічного руху неподалік від подвійної суцільної лінії, що дозволяє суду стверджувати, що зіткнення відбулось саме на зустрічній смузі руху.
З урахуванням сукупності наведених доказів суд визнав за недоцільне проведення додаткових експертних досліджень з метою встановлення місця, де відбувся наїзд автомобіля на пішохода.
Не заслуговують на увагу твердження захисника про невідповідність вихідних даних для проведення судової автотехнічної експертизи та розбіжності в показах свідків під час досудового слідства та судового розгляду. Так, не підтвердженими є твердження захисника про те, що свідок ОСОБА_12 не бачив моменту виїзду транспортного засобу «Пежо» на смугу зустрічного руху, оскільки в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначив, що він бачив обставини виїзду автомобіля на смугу зустрічного руху. Також суд не вбачає суттєвих розбіжностей в показах свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , які вони надали в ході судового розгляду, та покази яких викладені в дослідницькій частині у вихідних даних судової автотехнічної експертизи № 915 ат. А незначні розбіжності в показах свідків, на думку суду, пояснюються суттєвим спливом часу з дня скоєного злочину та судовим розглядом, що мав місце з вини обвинуваченого, який ухилявся від явки в органи слідства та був оголошений у розшук.
Також суд не прйимає до уваги доводи захисника про неповноту досудового слідства, допущену внаслідок визначення швидкості руху автомобіля виключно на показах свідків, що істотно вплинуло на повноту вихідних даних проведеної автотехнічної експертизи, оскільки з технічної точки зору причиною ДТП судовий експерт визначив порушення водієм п.п. 10.1, 11.4 1.3 ПДР України, які не реламентують дотримання водієм швидкісного режиму, а тому суд не вбачає необхідності для проведення додаткових досліджень для визначення швидкості, з якою рухався автомобіль «Пежо» під керуванням ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що невідповідності дій водія ОСОБА_8 вимогам ПДР України щодо дотримання безпечної швидкості руху не перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із ДТП.
Також суд не приймає до уваги позицію захисника про необхідність визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 27.10.2007 р. з мотивів його складення слідчим Дніпровського РУ м.Києва а також залучення до його складання у якості понятого свідка ОСОБА_17 , як зацікавленої особи у розгляді справи, оскільки протокол складався слідчим в межах вимог КПК України в редакції 1960 р. в цій частині, а факт знайомства потерпілого та проведення разом часу перед скоєним ДТП, на думку суду, не є обставиною, яка б свідчила про зацікавленість свідка у розгляді справи.
Суд також не приймає до уваги позицію захисника про необхідність визнання недопустимими речових доказів по справі, у зв`язку з їх невідкриттям стороні захисту, оскільки заяв та клопотань про відкриття зазначених доказів та їх огляд у судовому засідання від сторін провадження під час розгляду справи по суті не надходило.
Також суд не приймає до уваги посилання захисника на необхідність виправдання обвинуваченого та визнання інших доказів недопустимими, оскільки мотиви, покладені на обгрунтування позиції в цій частині суд розцінює як суб`єктивну оцінку доказів захисником, яка протирічить сукупності об`єктивних доказів у справі.
Судом врахована також практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, згідно яких Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз вищенаведених показів, свідків та досліджених письмових доказів у їх сукупності дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у порушенні водієм певних правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого, який без наявності водійського посвідчення та відповідних навичок та стажу керування скоїв наїзд на потерпілого, від чого настала його смерть, у судовому засіданні доведена повністю.

А в цілому суд розцінює позицію обвинуваченого, як бажання уникнути покарання за вчинений злочин у повному обсязі.
При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії необережного тяжкого злочину.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання має позитивну характеристику, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей

Обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченому на підставі ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі.
Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ст.286 ч.2 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи відсутність у обвинуваченого такого права, що об`єктивно встановлено у судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для призначення такого додаткового покарання.
Клопотань про застосування до обвинуваченого вимог Закону України "Про амністію у 2016 році" від сторін кримінального провадження не надходило.
Обговорюючи можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 49 КК України суд враховує наступне.
Відповідно до положень ч.2 ст. 49 КК України - перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.
В судовому засіданні об`єктивно встановлено, що після скоєння ДТП обвинувачений ОСОБА_8 залишив місце ДТП та протягом тривалого часу місце його знаходження не вдалось встановити. У зв`язку з цим ОСОБА_8 постановою слідчого від 23.11.2007 р. був оголошений в розшук /т.2 а.с. 104-105/. Обговорюючи позицію обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не ухилявся від досудового слідства та його ніхто не викликав до слідчого, суд вважає її такою, що не заслуговує на увагу. Так, прокурором в судовому засіданні були надані письмові матеріали, з яких вбачається, що з метою розшуку обвинуваченого здійснювались оперативно-розшукові заходи, під час яких місце перебування обвинуваченого не вдалось встановити. Зокрема, за місцем його постійного проживання в м. Києві, а також можливого місця перебування в м. Львів обвинувачений був відсутній.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
На ухилення ОСОБА_8 від досудового слідства свідчать наступні обставини. Зокрема те, що після скоєння ДТП із наїздом на пішохода, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що його діями могла бути завдана шкода життю постраждалого, зник з місця ДТП, та впродовж тривалого часу самостійно не звернувся до міліції, усвідомлюючи, що відносно нього могло бути відкрите кримінальне провадження. Факт переховування підтверджений матеріалами справи, з яких вбачається, що обвинувачений без видимих причин залишив місце реєстрації та проживання та не повідомив батьків, які були допитані працівниками кримінального розшуку, про місце свого перебування.
Аналіз наведених обставин свідчить про переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від досудового слідства, а відтак підстави для застосування положень ст.49 КК України - відсутні.
Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого потерпілою цивільного позову, суд враховує наступне.
Потерпілою ОСОБА_6 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, який був уточнений, та в якому вона просила суд стягнути з обвинуваченого на її користь матеріальну шкоду в розмірі 21897,92 грн., майнову шкоду, завдану у зв`язку зі смертю годувальника на утримання доньки в розмірі 60930 грн. 10 коп., починаючи з дня смерті потерпілого до 27.12.16 і у сумі 553,91 грн. до досягнення дитиною 18 років щомісячно, починаючи з 28.12.2016 р., та моральну шкоду в сумі 500 000 гривень на її користь та 500 000 гривень на користь доньки.
В обгрунтування завленого розміру матеріальної шкоди потерпіла зазначила, що нею були понесені витрати, необхідні на поховання чоловіка та на спорудження надгробного пам`ятника на суму 21897,92 грн. Також, в обгрунтування цивільного позову потерпіла зазначила, що після загибелі її чоловіка у неї лишилась спільна неповнолітня дитина, на користь якої вона просила стягнути вищезазначену суму грошей як шкоду, завдану внаслідок смерті годувальника.
В обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди потерпіла зазначила, що внаслідок загибеді у ДТП її чоловіка вона та її дитина зазнали непоправних психологічних страждань, які порушили іх звичайний спосіб життя, у зв`язку із тим, що була зруйнувана сім`я та що на її утриманні залишилась неповнолітня дитина, позбавлена піклування та любові з боку батька.
Обвинувачений не визнав позовні вимоги потерпілої в повному обсязі, посилаючись на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між його діями та настанням смерті потерпілого.
Дослідивши цивільний позов потерпілої суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що потерпілій ОСОБА_6 заподіяна матеріальна шкода в розмірі 21897,92 грн., розмір якої підтвердженй документально, а тому цивільний позов потерпілої в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.
Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, потерпіла ОСОБА_6 посилається на наявність у її неповнолітньої доньки ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_3 права на відшкодування шкоди, передбачене положеннями статті 1200 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

За змістом абзацу першого частини першої та частини другої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди має, зокрема, дитина до досягнення нею вісімнадцяти років.

Судом встановлено, що донька загиблого ОСОБА_9 ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є неповнолітньою, а відтак має право на вищезгадане утримання.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Судом також встановлено, що за життя померлий ОСОБА_9 був офіційно працевлаштований та отримував середньомісячний заробіток в сумі 1661,72 грн. /т.1 а.с. 33/, у зв`язку із чим враховуючи положення ст. 1195 ч. 2, ст. 1200 ЦК України, розрахунок розміру шкоди здійснюється виходячи саме з розміру середньомісячної заробітної плати загиблого, з дня смерті потерпілого за вирахуванням частки, що припадала на самого потерпілого та його дружину ОСОБА_6 , яка на момент смерті чоловіка була працездатною особою.

Таким чином до складу сім`ї для обрахування частки, необхідної для відшкодування шкоди, входять 3 особи = загиблий ОСОБА_9 , дружина ОСОБА_6 , дитина: ОСОБА_26 , а тому позивачем правильно вирахована частка відповідно до розміру середньомісячної заробітної плати 553,91 грн (1661,72 * 1/3).

Аналіз наведених обставин та положень закону дозволяє суду зробити висновок про те, що розмір майнової шкоди, завдної смертю потерпілого позивачем обрахований вірно та грунтується на положеннях ст. 1200 ЦК України, а тому позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 в цій частині також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що у зв`язку із ДТП загинув чоловік потерпілої, що призвело до моральних страждань, які позначили негативні зміни у житті потерпілої. Так, внаслідок отриманого стресу через звістку про смерть чоловіка потерпіла проходила стаціонарне психоневрологічне лікування з приводу пролонгованого депресивного розладу психогенно обумовленого загибеллю чоловіка, в період якого потребувала зовнішньої допомоги з боку близьких, втратила інтерес до життя. Крім того, моральної шкоди зазнала і донька загиблого, яка внаслідок загибелі батька перенесла емоційний стрес, та до цього часу позбавлена любові та піклування з боку батька.
Обговорюючи доведеність позовних вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди на суму 500 000 грн. на її користь та на користь дитини, а також наведені обставини та наявні докази на підтвердження заподіяної моральної шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову в цій частині у розмірі 300 000 тисяч гривень на користь дружини загиблого та 200 000 гривень на користь дитини загиблого.
А в цілому позовні вимоги потерпілої задовольняються судом частково.
Судові витрати по оплаті судових експертиз в розмірі 1100 грн. 50 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.
Клопотань про застосування до обвинуваченого до набраня вироком законної сили запобіжного заходу не надходило.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати винним ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання - 4 /чотири/ роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами .

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з дня його затримання в порядку виконання даного вироку.
У строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 зарахувати час перебування під вартою в період з 28.10.2016 р. по 29.10.2016 р. включно.
Стягнути зі ОСОБА_8 процесуальні витрати в сумі 1100 грн. / одна тисяча сто/ гривень 50 коп. на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_6 у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_26 «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 матеріальну шкоду в сумі 21897 /двадцять одна тисяча вісімсот дев`яносто сім/ гривень 92 коп.
Стягнути зі ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_4 шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_9 в сумі 60930 /шістдесят тисяч дев`ятсот тридцять/ гривень 10 коп. єдиним платежом, а також щомісяця в сумі 553 /п`ятсот п`ятдесят три/ гривні 91 коп., починаючи з 28.12.2016 р. до 06.07.2022 р.

Стягнути зі ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 моральну шкоду в сумі 300000 / триста тисяч/ гривень.
Стягнути зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі законного представника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 моральну шкоду в сумі 200 000 / двісті тисяч/ гривень.
В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Речові докази:
автомобіль марки «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_10 ;
кросівки потерпілого ОСОБА_9 , які знаходяться в камері схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві за квитанцією № 1646 від 18.03.2018 р. повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1