КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1499/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором прокуратури Київської області ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тривалістю 60 (шістдесят) діб, з 02.11.2018 до 21 год. 31 хв. 29 грудня 2018 року включно, із визначенням застави у вигляді 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 35 240 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок,щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Ворзель Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині визначення розміру застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 35 240 гривень, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 813 500 гривень.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною в частині визначення розміру застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 00004806, відомості про яке 10.08.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 289 КК України.

31.10.2018 о 21 годині 31 хвилини ОСОБА_8 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

10.08.2018 слідчим відділом Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 00004806 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 289 КК України.

01.11.2018 слідчим управлінням ГУ НП в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000630 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 263 КК України.

01.11.2018 кримінальні провадження № 00004806 та № 0000630 об`єднані процесуальним керівником у кримінальному провадженні в порядку передбаченому ст. 217 КПК України в одне провадження та їм присвоєно загальний номер № 00004806.

01.11.2018 ОСОБА_8 повідомлено про те, що він у кримінальному провадженні № 0004806 від 10.08.2018 підозрюється у незаконному заволодінні транспортним засобом вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та у придбанні, зберіганні та носінні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Слідчий СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором прокуратури Київської області ОСОБА_10 , звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року задоволено та застосовано щодоОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тривалістю 60 (шістдесят) діб, до 29 грудня 2018 року включно, із визначенням застави у вигляді 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 35 240 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок
Під час розгляду клопотання про застосування щодоОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в даному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 .

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_8 на свободу.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Посилання прокурора на наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням того, що дані обставини враховані слідчим суддею при прийняті рішення, у зв`язку із чим до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про визначення підозрюваному ОСОБА_8 застави у вигляді 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 35 240 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок, виходячи з наступного.
Так, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до восьмидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, при визначенні розміру застави, врахував конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, та прийшов до висновку про те, що визначена судом застава, забезпечить належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що такий розмір застави не здатен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, та буде порушувати права підозрюваного, підстав вважати його таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.
Посилання апелянта на необхідність встановлення розміру застави у більшому розмірі ніж визначено положеннями КПК України не ґрунтуються на відповідних доказах, з яких слідчий суддя мав би дійти висновку про виключність цього випадку, як це передбачено ч. 5 ст. 182 КПК України.
Обґрунтування виключності конкретного випадку має бути наведено ініціатором у своєму клопотанні, як і аналіз майнового стану підозрюваного, що у цьому випадку зроблено не було.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодексу України.
За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , та застосовано щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тривалістю 60 (шістдесят) діб, до 21 год. 31 хв. 29.12.2018 включно, із визначенням застави у вигляді 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 35 240 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4