Провадження №11-кп/801/299/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2018 року, якою
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та до засудження жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта неповна середня, до засудження не працюючого, раніше судимого:
16.03.2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.ч. 1,2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
10.07.2012 року Овручським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі;
22.11.2012 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
28.05.2013 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
03.07.2013 року Немирівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
22.02.2017 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,
звільнено від відбування покарання, призначеного Бершадським районним судом Вінницької області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України умовно-достроково з невідбутою частиною покарання у вигляді позбавлення волі строком вісім місяців двадцять днів,

в с т а н о в и в :

14 листопада 2018 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання начальника Держаної установи «Вінницька виправна колонія № 86» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .
За даною справою ОСОБА_8 засуджений 22.02.2017 року Бершадським районним судом Вінницької області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2018 року ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання, призначеного Бершадським районним судом Вінницької області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України умовно-достроково з невідбутою частиною покарання у вигляді позбавлення волі строком вісім місяців двадцять днів.
В апеляційній скарзі прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника Держаної установи «Вінницька виправна колонія № 86» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , судом не взято уваги, що згідно довідки Держаної установи «Вінницька виправна колонія № 86» в установі виконання покарань він працював не протягом всього строку покарання, а саме 3 місяці у 2017 р. та 4 місяці у 2018 р., неодноразово судимий, а також має борг за виконавчим документом. Також судом не взято до уваги, що відповідно до характеристики від 17.02.2018 р. ОСОБА_8 характеризується негативно, до виконання робіт із благоустрою установи намагається ставитися з розумною ініціативою, у самодіяльних організаціях та програмах диференційованого виховного впливу участі не бере з власних переконань, протягом 2018 року двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, після чого отримав 2 заохочення, а тому в даному випадку можна говорити про те, що засуджений лише стає на шлях виправлення, а не виправився. Крім цього, комісія установи відмовляла засудженому як в переведенні до дільниці соціальної реабілітації ( протокол №12 від 18.04.2017 р.), так і в заміні покарання на більш м`яке (протокол №12 від 20.06.2017 р.), що свідчить про те, що він не довів свого виправлення. Таким чином судом першої інстанції не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на які відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, не врахував поведінку засудженого протягом всього строку покарання, дані про його особу, так як минуло ще недостатньо часу для його виправлення та можливості умовно-дострокового звільнення.
Заслухавши прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши судові матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Крім того, п.п. 2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до пращ довів своє виправлення.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Задовольняючи клопотання Державної установи «Вінницька виправна колонія № 86» про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково, суд першої інстанції встановив та обґрунтовував судове рішення тим, що ОСОБА_8 характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності притягався три рази, має три заохочення, сумлінно ставиться до праці, тому за таких обставин суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що засуджений ОСОБА_8 згідно довідки Державної установи «Вінницька виправна колонія № 86» в установі виконання покарань працював не протягом всього строку покарання, а саме 3 місяці у 2017 р. та 4 місяці у 2018 р., неодноразово судимий, а також має борг за виконавчим документом.
Суд не може взяти до уваги надану адвокатом ОСОБА_7 в судовому засіданні довідку від 14.01.2019 року про відсутність заборгованості по виконавчому листу та характеристику на засудженого ОСОБА_8 Державної установи «Вінницька виправна колонія № 86» від 16.01.2019 року з довідкою про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень, оскільки на них не йде посилання у клопотанні установи виконання покарань, а також вони не були предметом дослідження судом першої інстанції і не надано суду доказів поважності їх неподання.
Колегія суддів апеляційного суду вважає переконливими посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції при розгляді даного клопотання не взято до уваги те, що відповідно до характеристики з особової справи від 17.02.2018 р. ОСОБА_8 характеризується негативно, до виконання робіт із благоустрою установи намагається ставитися з розумною ініціативою, у самодіяльних організаціях та програмах диференційованого виховного впливу участі не бере з власних переконань, протягом 2018 року двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, після чого отримав 2 заохочення, таким чином апеляційний суд дійшов до переконання, що засуджений лише стає на шлях виправлення, а не виправився.
Крім цього, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що комісія установи відмовляла засудженому ОСОБА_8 як в переведенні до дільниці соціальної реабілітації ( протокол №12 від 18.04.2017 р.), так і в заміні покарання на більш м`яке (протокол №12 від 20.06.2017 р.), що свідчить про те, що він не довів свого виправлення.
Таким чином апеляційний суд переконаний, що місцевим судом станції не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, не врахував поведінку засудженого протягом всього строку покарання, дані про його особу, так як минуло ще недостатньо часу для його виправлення та можливості умовно-дострокового звільнення.
Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому, висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує умовно-достроковому звільненню.
Враховуючи доводи апеляційної скарги та вище наведені обставини, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про виправлення засудженого ОСОБА_8 не повністю відповідають обставинам справи, тому суд дійшов хибного висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2018 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , засудженого вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України скасувати.
В задоволенні клопотання начальника Держаної установи «Вінницька виправна колонія № 86» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом: