Ухвала

іменем України
20 травня2019 року

м. Київ
Справа № 695/658/16-к
Провадження № 51-2352 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:
вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, пенсіонерку, раніше не судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_4 від покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 267,85 грн та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_4 29 липня 2014 року близько 20.30 год, перебуваючи по АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин нанесла тілесні ушкодження неповнолітньому ОСОБА_6 , а саме удар рукою по затилку голови, після чого останній упав на землю, а потім остання продовжила наносити тілесні ушкодження, взявши неповнолітнього за вуха та ударяючи головою об землю. У результаті таких дій спричинила останньому тілесні ушкодження у виді травми голови зі струсом головного мозку, забоєм м`яких тканин голови, що відносяться до категорії легкого ступеню тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення щодо неї та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Так, засуджена окрім іншого, вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Наголошує на тому, що суд прийняв рішення на підставі сумнівних та недопустимих доказів. Зазначає, що об`єктивних даних стосовно струсу головного мозку та забою м`яких тканин голови чи пошкодження верхньої щелепи медичні документи не містять, а тому експерти не мали права визначати ступінь тяжкості тілесних ушкоджень. Фактично судово-медичні експертизи ґрунтуються на припущеннях. Також вказує, що цивільний позов не обґрунтований і ніякими доказами розмір моральної шкоди не підтверджений.
Крім того, засуджена вказує на те, що всупереч вимогам КПК їй не вручалось повідомлення про підозру, зокрема прокурор не надав жодного доказу про вручення вказаної підозри. Також зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про відновлення досудового розслідування, оскільки 17 липня 2015 року слідчим було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошено в розшук підозрювану ОСОБА_4 , а тому остання не може бути засуджена, оскільки досудове розслідування до теперішнього часу не завершене.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свої скарги, засуджена ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового слідства і судового розгляду та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення, що, на її думку, призвело до неправильної кваліфікації її дій. Надаючи власну оцінку доказам, ОСОБА_4 по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПКУкраїни на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , експерта ОСОБА_15 , даних протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз та інших доказів.

Вказані в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Крім того, аналогічні за змістом доводи засудженої ОСОБА_4 в частині доведеності її винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину переглядалися в апеляційному порядку. Суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги захисника, який діяв в її в інтересах, надав на кожний з них мотивовану відповідь, навів докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначив підстави, з яких визнав їх необґрунтованими.
Зокрема, спростував зазначені засудженою доводи щодо невручення їй повідомлення про підозру, вказавши, що повідомлення про підозру вручити останній не представилось можливим, оскільки ОСОБА_4 , зачинившись у своєму будинку відмовившись від підпису та будь-яких пояснень в присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . У зв`язку з чим старший слідчий СВ Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_18 був вимушений залишити на порозі повідомлення про підозру та пам`ятку про права та обов`язки, що підтверджується підписами понятих та ст. слідчого (т.1 а.п. 97100). Таким чином, доводи апеляційної скарги адвоката в інтересах обвинуваченої про те, що підозра ОСОБА_4 не вручалась, а тому прокурор не мав права звертатись до суду з обвинувальним актом, суд визнав такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, апеляційний суд надав відповідь й на доводи адвоката з приводу відсутності в матеріалах кримінального провадження постанови про відновлення досудового розслідування. Зокрема вказав, що прокурором в судовому засіданні надано витяги з ЄРДР, з якого вбачається, що дійсно 17 липня 2015 року кримінальне провадження було зупинено, а 7 серпня 2015 року кримінальне провадження відновлено і дані рішення відображені в реєстрі відповідно до «Положення про ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань». Окрім зазначеного, колегія суддів наголосила на тому, що ЄРДР функціонує у такий спосіб, що в разі невідновлення досудового розслідування у даній справі, ЄРДР не здійснив би реєстрацію всіх наступних процесуальних рішень, тобто це було б неможливим навіть з технічної точки зору.
Також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції й доводи апеляційної скарги засудженої щодо відсутності у медичних документах даних, які би підтверджували тілесні ушкодження неповнолітнього ОСОБА_6 . Зокрема, апеляційним судом зазначено, що висновки експерта № 264 від 14 жовтня 2014 року (т. 1 а.п. 22), № 889 (додатковий) від 11 березня 2015 року (т. 1 а.п. 82), № 285 (додатковий) від 30 вересня 2015 року (т. 1 а.п. 208209) та висновок експерта № 02-01/304 від 9 березня 2018 року були складені на підставі вивчення об`єктивних даних (медичних документів на ім`я ОСОБА_6 , матеріалів кримінального провадження, показань експерта); відповідно до вказаних висновків експерта тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_19 , а саме травма голови зі струсом головного мозку, забоєм м`яких тканин голови, виникли від дії тупого предмету та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. При цьому у суду касаційної інстанції відсутні належно обґрунтовані підстави, які би ставили під сумнів ці твердження апеляційного суду.

А на спростування доводів щодо безпідставного задоволення цивільного позову у частині відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що сума 267,85 гривень підтверджуються квитанціями на придбання ліків, які узгоджуються з листом лікарських призначень, а компенсація моральної шкоди в сумі 3000 гривень відповідає вимогам розумності та справедливості й обумовлена фізичним болем неповнолітнього ОСОБА_6 , необхідністю лікування останнього, душевними та моральними переживаннями як самого неповнолітнього потерпілого, так і його законного представника.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з чим погоджується й колегія суддів касаційної інстанції.
На переконання колегії суддів касаційного суду, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , апеляційний суд дотримався вимог ст. 419 КПК України.

Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3