КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1018/2019 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК:ч. 3 ст. 15, ч. 1ст. 115 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження з клопотанням про застосовування примусових заходів медичного характеру щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженнця м. Києва, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року відносно ОСОБА_11 застосовано примусові заходи медичного характер у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , третя особа АТ «ПРОСТО-страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушення, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 27 542 /двадцяти семи тисяч п`ятиста сорока двох/ гривень 05 копійок та моральну шкоду у розмірі 350 000 /трьохста п`ятидесяти тисяч/ гривень, вартість експертного дослідження у сумі 1000 /однієї тисячі/ гривень, а всього 378 542 /триста сімдесят вісім тисяч п`ятсот сорок дві/ гривень 05 копійок.
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_11 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності за наступних обставин. Так, 26 січня 2016 року, приблизно о 14 годині 10 хвилин, за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 17, сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення транспортних засобів «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_11 , та «Mitsubishi Pajero» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_9 . Вцей же час у ОСОБА_11 раптово виникло бажання вчинити вбивство останьої, тож він, маючи при собі ніж, вийшов з власного авто та направився до водія автомобіля «Mitsubishi Pajero» д.н.з. НОМЕР_2 ., наніс потерпілій ОСОБА_9 множинні удари ножем в область життєво-важливих органів, кілька з яких були проникаючими. Потерпіла ОСОБА_9 почала кликати на допомогу, після чого ОСОБА_11 припинив наносити удари ножем та намагався втекти з місця вчинення злочину, але був затриманий перехожими.

Захисник ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах, які є аналогічними за змістом, просять ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2018 відносно ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.
Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачене п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України апелянти вбачають у невиконанні судом першої інстанції ч. 2 ст. 31 КПК України. Так як ОСОБА_11 пред`явлено підозру за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років, відповідно й розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру повинен був здійснюватись колегіально судом у складі трьох суддів. На вказану обставину звертав увагу і Апеляційний суд м. Києва в своїй ухвалі від 07.06.2016.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, на думку захисника та законного представника, виразилось у обранні ОСОБА_11 виду психіатричного лікування, а саме госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, без врахування Консультативного висновку спеціалістів від 19.01.2018. Так, суд надав перевагу висновкам експертів, хоча останні не брали до уваги вимоги Закону України «Про психіатричну допомогу», а керувались виключно нормами КПК України щодо критеріїв вчинення ОСОБА_11 суспільно-небезпечного діяння, про що повідомили під час допиту в судовому засіданні 26.09.2018. Натомість лікар-психіатр ОСОБА_12 зі своїми колегами здійснили обстеження ОСОБА_11 та вирішили питання достатності проведення його лікування в амбулаторних умовах, про що і зазначили в своєму консультативному висновку, який залишився поза увагою суду.
Крім того, апелянти вказують на необґрунтоване стягнення судом з дружини ОСОБА_11 - ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальної та моральної шкоди, вартість експертного дослідження. ОСОБА_8 не було відомо про психічний розлад чоловіка, а за декілька днів до події, коли ОСОБА_11 почав вести себе неадекватно, остання зверталась до правоохоронних органів за допомогою, тому вона не є належним відповідачем в розумінні ч. 2 ст. 1186 ЦК України. Крім того, поза увагою суду залишилось і визнання ОСОБА_11 в судовому засіданні обґрунтованих витрат, які останній був готовий компенсувати потерпілій.
На думку апелянтів суд необґрунтовано визначив і розміри спричинених збитків. Вартість відновлювальних робіт автомобіля «Mitsubishi Pajero» д.н.з. НОМЕР_3 стягнуто в повному розмірі без урахування коефіцієнту фізичного зносу. Щодо стягнення вартості проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1000 грн, то вона підлягає стягненню з ПрАТ «ПРОСТО-страхування» згідно ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004. З приводу задоволеного розміру судом моральної шкоди в 350 000 грн, то він необґрунтовано завищений. В своїй позовній заяві потерпіла мотивуючи обсяг спричиненої їй моральної шкода, в результаті незаконних дій ОСОБА_11 , вказувала лише про її знервований стан, що жодним чином не обґрунтовує заявлену нею суму в 1 000 000 грн.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2018 відносно ОСОБА_11 та прияти нову, якою застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом; стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на її користь витрати на лікування в розмірі 22 545 грн 79 коп., вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_3 у розмірі 4996 грн 26 коп. пошкодженого внаслідок злочинних дій ОСОБА_11 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП у розмірі 129 537 грн 60 коп, витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 1 000 грн та 1 000 000 грн моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, потерпіла вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Наявні експертні висновки відносно ОСОБА_11 вказують на його хронічне психічне захворювання у формі параноїдної шизофренії. Обираючи вид примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, суд прийняв до уваги лише висновок судово-психіатричної експертизи № 3/37. При цьому, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 зазначив, що з огляду на психічний стан і кримінальний досвід ОСОБА_11 , останньому відповідає госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом, госпіталізація ж до психіатричного закладу із посиленим наглядом рекомендована лише з огляду на демократизацію лікування.

Крім того, потерпіла вказує й на встановлений судом факт того, що винуватцем ДТП з участю транспортних засобів Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_3 та «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_11 , а тому відмова в задоволенні її позовних вимог в частині відшкодування з останнього вартості відновлення її автомобіля в розмірі 129 537 грн 60 коп. є безпідставною.

Апелянт додатково зазначає, про можливість передачі їй грошових коштів в розмірі 500 доларів США та 1765 грн., які були при ОСОБА_11 під час затримання, а також автомобіль автомобіль «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_1 , який був придбаний ним особисто 20.05.2014, про що зазначено в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, після скасування судом арешту.

Також потерпіла вказує й на необ`єктивну оцінку судом розміру моральної шкоди в 350 000 грн, адже вона перенесла фізичні та моральні страждання, страхи, які залишаються й досі в результаті перенесених восьми хірургічних втручань, які не є останніми. На момент вчинення ОСОБА_11 цинічного та жорстокого злочину, ОСОБА_9 була на межі смерті та могла втратити власне життя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, пояснення потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , а також прокурора, які підтримали апеляційну скаргу потерпілої та заперечили проти задоволення інших апеляційних скарг, провівши судові дебати, вивчивши матеріали судового провадження та обміркувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про факт вчинення ОСОБА_11 суспільно-небезпечного діяння в стані неосудності обґрунтований, учасниками процесу не оспорюється і сумніву не викликає. Його суспільно-небезпечні дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України за ознаками замаху на протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Відповідно до ч. 2 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів. Однак розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні регулюється особливим порядком, визначеним Главою 39 КПК України. Оскільки норами статті 512 КПК України передбачено судовий розгляд одноособово суддею такої категорії проваджень, як вирішення питання про застосування примусових заходів медичного характеру, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника та законного представника про допущене істотне порушення вимог КПК України в цій частині.

Відповідно до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи,відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України, тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб /ч. 1 ст. 94 КК України/суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру /тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме/. При цьому в ухвалі /постанові/ суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки /прийому/неосудного до цього закладу запобіжного заходу /якщо останній був застосований/.

Суд першої інстанції, мотивуючи обраний ним вид примусових заходів медичного характеру /тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного/ виходив як з психічного стану ОСОБА_11 , згідно висновку судово-психіатричного експерта № 3/37 від 05.03.2018, так і характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Судом з`ясовано думку експертів-психіатрів під час їх допиту в судовому засіданні, враховано висновки судово-психіатричного експерта № 3/37 від 05.03.2018 стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі, та обґрунтовано вирішено застосувати до ОСОБА_11 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

З огляду на те, що у висновку судово-психіатричного експерта № 3/37 від 05.03.2018 описано психологічний стан ОСОБА_11 на час проведення експертизи у 2018 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи поданих апеляційних скарг в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника та законного представника про безпідставне визнання дружини ОСОБА_11 ОСОБА_8 належним відповідачем за позовом потерпілої ОСОБА_9 , колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст. 1186 ЦК України якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.
Так, судом першої інстанції перевірено та ніким не оспорюється факт шлюбних відносин між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 з 20.10.2015. До укладення шлюбу вони проживали однією сім`єю протягом останніх чотирьох років. Тобто ОСОБА_8 щонайменше з травня 2015 року знала про психічний розлад ОСОБА_11 , але не вжила заходів щодо запобігання шкоди, що підтверджується зібраними у провадженні доказами в тому числій данимиустановленимив ході проведених експертиз№ 79 від 12.04.2016, № 3/37 від 05.03.2018.Твердження ОСОБА_8 про звернення до правоохоронних органів, на думку колегії суддів, не можуть уважатися належнимизаходами для запобігання шкоди.

Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 в частині безпідставного незадоволення цивільного позову в частині відшкодування з ОСОБА_14 та ОСОБА_8 вартості відновлення її автомобіля Mitsubishi Pajero д.н.з. НОМЕР_3 в розмірі 129 537 грн 60 коп., колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Згідно абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення, тож при виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.
Як вірно зазначив суд у мотивувальній частині вироку, на час ухвалення судом рішення, не установлено факту того, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_14 , відповідно і підстави стягувати збитки понесені за відновлення транспортного засобу потерпілої у даному кримінальному провадженні та проведення експертизи, які стосуються даних питань, відсутні.
Крім того, в резолютивній частині ухвали від 06.12.2018, судом роз`яснено потерпілій/цивільному позивачу можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.
Що стосується відшкодування моральної шкоди, то приймаючи до уваги обставини провадження, нанесені численні ножові поранення потерпілій, вимушеність життєвих змін в результаті отриманих нею тілесних ушкоджень та тривалого лікування, відсутність будь-якого відшкодування шкоди, колегія суддів вважає, що стягнутий розмір моральної шкоди 350 000 грн, є достатнім. Тому доводи апелянтів як щодо збільшення, так і щодо зменшення суми моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними.
Виходячи з наведеного, апеляційна скарга захисника, законного представника та потерпілої не підлягає задоволенню, оскільки доводи, що в них викладені, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Тому, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року, якою до ОСОБА_11 застосовано примусові заходи медичного характер у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядомпідлягає залишенню без зміни.
Керуючись ст. 376, 404, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року, якою до ОСОБА_11 застосовано примусові заходи медичного характер у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/1018/2019 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК:ч. 3 ст. 15, ч. 1ст. 115 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження з клопотанням про застосовування примусових заходів медичного характеру щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженнця м. Києва, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. 376, 404, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року, якою до ОСОБА_11 застосовано примусові заходи медичного характер у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Повний текст ухвали проголосити 19 березня 2019 року о 10 годині.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4