У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноармійська Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

Учасники провадження.

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2019 року, за клопотанням Міністерства Юстиції України приведено у відповідність до чинного законодавства України вирок Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, тобто за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ, до 9 років позбавлення волі.

Визначено, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачена ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.

Визначено засудженому ОСОБА_6 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Севєродвинського міського суду Архангельської області від 10 листопада 2017 року, за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років без конфіскації майна.

В строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано термін його перебування під вартою з 20 жовтня 2016 року до 09 листопада 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Короткий зміст апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу змінити. Вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Севєродвинського міського суду Архангельської області від 10 листопада 2017 року за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років без конфіскації майна.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вказана ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що визначивши, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачена ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, суд першої інстанції невірно визначив засудженому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Зазначає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не враховані вимоги ч.3 ст. 68 КК України, якою передбачено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкція ч.3 ст. 307 КК України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від 9 до 12 років. Тому, ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 307 КК України не може бути визначено основне покарання більш ніж 8 років позбавлення волі.
На думку прокурора, ОСОБА_6 слід визначати покарання з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, що є меншим ніж призначене за даний злочин вироком суду іноземної держави, однак є максимальним строком позбавлення волі, який передбачено кримінальним законом України, що відповідає положенням п.1 ч.4 ст. 610 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_6 у відповідність із законодавством України.

Як слідує з клопотання, вироком Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року ОСОБА_6 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, тобто за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ, до дев?яти років позбавлення волі із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Судом постановлено обраховувати строк покарання ОСОБА_6 з 10 листопада 2017 року та зарахувати в строк відбування покарання період тримання під вартою з 20 жовтня 2016 року до 09 листопада 2017 року включно.

11 січня 2018 року вирок набрав законної сили та звернутий до виконання. ОСОБА_6 відбуває покарання у Федеральній казенній установі «Виправна колонія № 5 Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Архангельській області»

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2019 року клопотання Міністерства юстиції України - задоволено.

Приведено у відповідність до чинного законодавства України вирок Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року. Визначено, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_6 злочин передбачена ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України та визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано термін його перебування під вартою з 20 жовтня 2016 року до 09 листопада 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Процедура розгляду судом вказаного питання передбачена ст.610 КПК України, якою визначено територіальну підсудність розгляду зазначеного клопотання, коло осіб, участь яких є обов`язковою в судовому розгляді, перелік документів, що подаються разом з клопотанням та повноваження суду при розгляді такого клопотання.

Відповідно до ст. 10 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 р., яка є частиною національного законодавства, на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб» від 22.09.1995 року N 337/95-ВР та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (надалі - Конвенції), у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч.4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Вищевказане також повністю узгоджується із Конвенцією, зокрема, пунктом «b» частини 1 статті 9, в якій визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Як передбачено ч.3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Проте, при прийнятті рішення судом першої інстанції не враховані положення ч.3 ст. 68 КК України.

Так, судом вірно визначено, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ відповідає кваліфікації за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 307 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання в виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Таким чином, дві третини максимального строку покарання становить 8 років.

Тому, рішення суду першої інстанції про те, що громадянин України ОСОБА_6 при продовженні відбування покарання на території України повинен відбувати покарання за вчинений злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 КК України, у виді 9 років позбавлення волі не відповідає нормам національного та міжнародного законодавства.

Таким чином, за вказаним кримінальним законом ОСОБА_6 слід визначити основне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, що є меншим, ніж призначене за даний злочин вироком суду іноземної держави, однак є максимальним строком позбавлення волі, який передбачено кримінальним законом України, що відповідає положенням п.1 ч.4 ст. 610 КПК України.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала стосовно ОСОБА_6 підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, судом першої інстанції при вирішенні питання про зарахування строку попереднього ув`язнення не враховані положення вимог ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р.)

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року (з відповідними змінами), попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тобто, у розумінні положень ч. 1 зазначеного закону, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Проте, у строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано термін його перебування під вартою з 20 жовтня 2016 року до 09 листопада 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто з моменту затримання та до дня ухвалення вироку.

Разом з тим, вирок Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року був оскаржений в апеляційному порядку, та відповідно до ухвали Архангельського обласного суду від 11 січня 2018 року зазначений вирок залишений без змін.

Таким чином, вирок у відношенні ОСОБА_6 набрав законної сили 11.01.2018 р., а тому строк попереднього ув`язнення слід рахувати з 20.10.2016 р. до 11.01.2018 р. включно, що не враховано судом першої інстанції при розгляді клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність до чинного законодавства України вироку у відношенні ОСОБА_6 .

Тому, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України ОСОБА_6 зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20.10.2016 р. до 11.01.2018 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 532, 602-604, 610 КПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2019 року відносно засудженого ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Севєродвинського міського суду Архангельської області Російської Федерації від 10 листопада 2017 року за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України ОСОБА_6 зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20.10.2016 р. до 11.01.2018 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та Центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3