ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/3621/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/312/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000324 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01.11.2018 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорономорівка Каховського району Херсонської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, працюючого машиністом насосних установок у ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , не судимого;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення:

Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Строк покарання ОСОБА_7 обчислено з першого дня приведення вироку до фактичного виконання. Запобіжний захід вироком не обирався. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 21 311 грн 83 коп. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн, а всього: 71 311 грн 83 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 21.07.2017 року, приблизно о 04 год. 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «ІФА W50», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух на 14 км + 600 м автодороги між селами Вільна Україна та Архангельська Слобода, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, що склалася, і, в порушення вимог п.2.3 б), п.12.1 Правил Дорожнього руху України, рухаючись по прямій ділянці проїзної частини з необмеженою видимістю, не обрав безпечну швидкість транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля на ліве узбіччя, з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева.
Внаслідок дорожньо-транспортної події, пасажиру автомобіля «ІФА» - потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці ДТП, а іншому пасажиру автомобіля потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Вказані наслідки знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з грубим порушенням збоку водія ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, а саме:
- п.2.3 б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п.12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які її подали:

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що вирок є надто суворим, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаювався, добровільно взяв на себе всі витрати стосовно покійного потерпілого ОСОБА_11 та продовжує надавати допомогу потерпілій. Крім того, відразу після ДТП обвинувачений намагався надати потерпілим невідкладну допомогу та негайно зателефонував до «служби порятунку», що підтверджено відповіддю на адвокатський запит.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок змінити та призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що вирок є надто суровим, та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. В обґрунтування своїх доводів, посилається на те, що обставинами, що пом`якшують покарання є повне визнання вини та щире каяття, добровільне часткове відшкодування потерпілим заподіяної шкоди, обтяжуючих обставин судом не визнано. Крім того, ОСОБА_7 співпрацював зі слідством, не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не перебував під дією лікарських препаратів, добре характеризується, має передпенсійний вік, поганий стан здоров`я, одразу після ДТП намагався надати невідкладну першу допомогу потерпілим, взяв на себе всі витрати щодо поховання потерпілого ОСОБА_11 , на даний час продовжує надавати допомогу потерпілій ОСОБА_9 , взяв на себе витрати по лікуванню потерпілого ОСОБА_10 , до того часу, поки його мати не почала вимагати кошти без підтвердження витрат. Крім того, апелянт зазначає, що матеріалами справи доведено, що безпосередньою причиною ДТП стала неналежна якість дорожнього покриття. Також, просить зменшити розмір стягнутої судом моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 до 20 тис. гривень, у зв`язку з тим, що судом не враховано всі обставини справи та порушені засади розумності, виваженості та справедливості, оскільки сума в 50 тис. гривень є занадто великою, і враховуючи його вік, стан здоров`я, матеріальний та фізичний стан обвинувачений не зможе її відшкодувати.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала обидві апеляційні скарги, зазначила, що ОСОБА_7 був другом її покійного брата; після ДТП, взяв на себе всі витрати на його поховання. Продовжує піклуватися про неї та морально підтримує. Просить не позбавляти його волі та права керування транспортними засобами, оскільки довгий час знає обвинуваченого як добру та порядну людину, який може виправитись без ізоляції від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції підтримав обидві апеляційні скарги, зазначив, що щиро кається у вчиненому і готовий понести будь-яке покарання, в тому числі у виді позбавлення волі, але в разі, якщо суд визнає можливим його виправлення без ізоляції від суспільства, просив би дати йому такий шанс. Зазначив, що за все життя жодного разу не притягався до будь-якої відповідальності, має родину, виховав двох дітей, має роботу, де користується повагою. В день вчинення ДТП не впорався з керуванням, що призвело до загибелі його друга ОСОБА_11 та травмування ОСОБА_12 , про що щиро жалкує до теперішнього часу. Він сприяв досудовому розслідуванню, не переховувався від слідства та суду, повністю взяв на себе витрати на поховання ОСОБА_11 та лікування ОСОБА_12 . Наразі повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_10 суму матеріальної та моральної шкоди, присуджену до стягнення вироком суду, готовий і надалі надавати посильну допомогу потерпілим. Враховуючи свій передпенсійний вік, позитивні характеристики, нормальний спосіб життя, щире каяття та повне відшкодування заподіяної злочином шкоди обом потерпілим, відсутність обставин, що б обтяжували його покарання, вважає, що може виправитись без ізоляції від суспільства, оскільки не є суспільно небезпечним.

Захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 , свою апеляційну скаргу підтримав частково в частині пом`якшення ОСОБА_7 покарання; в частині зменшення суми моральної шкоди апеляційну скаргу не підтримав, оскільки ОСОБА_7 відшкодував потерпілому ОСОБА_10 матеріальну та моральному шкоду, присуджену до стягнення вироком у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_10 просив обидві апеляційні скарги задовольнити та не позбавляти ОСОБА_7 волі, оскільки обвинувачений повністю відшкодував йому заподіяну злочином матеріальну та моральному шкоду, будь-яких претензій до обвинуваченого не має.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду обставини про відшкодування ОСОБА_7 обом потерпілим заподіяної злочином шкоди, а також з огляду на позитивні характеристики обвинуваченого, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, необережну форму вини, його щире каяття та відсутність обставин, щоб обтяжували покарання.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 України обґрунтований доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.

Правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг в частині призначеного судом покарання колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо
Відповідно до положень ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Відповідно до роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Оцінюючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, колегія суддів виходить з наступного.
ОСОБА_7 є особою передпенсійного віку, має постійне місце проживання, родину, виховав двох синів, працює. За місцем проживання характеризується позитивно, за місцем роботи - виключно позитивно, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває. До кримінальної відповідальності не притягувався.
ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК, який є необережним злочином. При цьому, від злочину загинула особа, з якою він тривалий час перебував в дружніх стосунках, що додатково завдає особливих моральних страждань від вчиненого. Причиною вчинення ДТП стала неуважність ОСОБА_7 до дорожньої обстановки, обрання ним небезпечної швидкості руху, внаслідок чого він не впорався з керуванням та допустив виїзд автомобіля на узбіччя. Як пояснював в ОСОБА_7 , цьому порушенню сприяла й неналежна якість дорожнього покриття, внаслідок чого автомобіль потрапив у яму, через що його відкинуло на узбіччя. Ці пояснення узгоджується з фототаблицею до схеми ДТП, з якої вбачається наявність пошкоджень дорожнього покриття на оглянутій слідчим ділянці проїзної частини.
У вчиненому злочину ОСОБА_7 в судах першої та апеляційної інстанції щиро розкаявся, визнав себе винуватим, повністю взяв на себе витрати по похованню ОСОБА_11 , продовжує надавати посильну допомогу його родині і зараз, про що зазначила потерпіла ОСОБА_9 .
Обвинувачений повністю відшкодував заподіяну злочином матеріальну та моральну шкоду потерпілому ОСОБА_12 в сумі 71 311 грн 83 коп. Сприяв досудовому розслідуванню, не уникав слідства та суду. В судових засіданнях висловлював великий жаль з приводу вчиненого і готовність понести справедливе покарання.
Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено, при цьому обставинами, що пом`якшують покарання колегія суддів визнає щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, повне відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди.
На переконання колегії суддів, конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, необережна форма його вини, виключно позитивні відомості про особу винного, вчинення ним злочину вперше, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність наведених в ухвалі обставин, що його пом`якшують, а також ставлення винної особи до своїх дій, у сукупності з позицією потерпілих та прокурора, які вважали за можливе виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі, дають апеляційному суду всі підстави надати ОСОБА_7 можливість виправитись без ізоляції від суспільства та до призначеного судом основного покарання застосувати положення ст. ст. 75,76 КК, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням максимального іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, що буде справедливим і співмірним ступеню його вини та його поведінці після вчинення злочину, яка повністю була скерована на залагодження своєї провини перед потерпілими.

При цьому, колегія суддів не вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 також і від додаткового покарання, як про це просила потерпіла ОСОБА_9 , оскільки це суперечить вимогам ч.3 ст.55 КК України.
З наведених підстав, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 404, 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, 418, 419 КПК України колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01.11.2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України , а саме:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами підлягає самостійному виконанню.
В решті цей же вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: три підписи

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2