ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за №0000554 від 14.12.2017 року, за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вижниця, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, з базовою загальною середньою освітою, інваліда ІІ групи, не судимого, у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_6 , діючий в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 01.10.2018 року, якою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння за ч.1 ст. 121 КК України задоволено та застосовано відносно останнього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Вирішено долю речових доказів у даному кримінальному провадження.
В своїй апеляційній скарзі захисник просив вказане рішення суду першої інстанції змінити в частині правової кваліфікації діяння ОСОБА_7 , а саме перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України та пом`якшити вид примусових заходів медичного характеру із госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

ЄУНСС:713/1008/18

НП:11-кп/822/44/18 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8
Категорія:ч.1 ст.121 КК України суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 , на його думку, діяв в ситуації перебування уявної необхідної оборони, оскільки помилково сприйняв візит потерпілого за напад, а тому вважає, що його дії слід перекваліфікувати на ст. 128 КК України. Також звертає увагу і на те, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягувався, будь-яких протиправних дій не вчиняв.
Згідно до ухвали районного суду та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 13 грудня 2017 року, приблизно о 21 годині, перебуваючи в будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив конфлікт із своїм сусідом ОСОБА_9 , під час якого переслідуючи умисну мету, направлену на заподіяння тяжких наслідків для здоров`я потерпілому, однак не бажаючи його смерті, взяв зі столу кухонний ніж та утримуючи його в правій руці, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій та бажаючи настання відповідних наслідків, наніс ОСОБА_9 удар даним ножем в ділянку живота та в ділянку шиї, чим заподіяв потерпілому, згідно висновку судово-медичного експерта № 4 від 15.01.2018 та додаткового висновку судово-медичного експерта № 8 від 16.01.2018 наступні тілесні ушкодження: проникаючого ножового поранення черевної порожнини з пошкодженням здухвинної кишки, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення; колото-різаної рани шиї, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, посилаючись на доводи в ній викладені, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги захисника, розглянувши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, що містить об`єктивні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України є правильними та повністю ґрунтуються на доказах, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору допустимості, достатності та належності.

У суді першої інстанції ОСОБА_7 пояснив, що коли відчинив двері його вдарив у груди потерпілий та почав душити. Він відбивався від нього руками, а далі не пам`ятає що було.

Незважаючи на такі пояснення ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , з яких встановлено, що ОСОБА_7 , відчинивши двері, одразу ж наніс йому два удари ножем у живіт і один раз у шию.

Такі ж пояснення із детальним описом механізму спричинення йому тілесних ушкоджень потерпілий надав і в ході проведеного слідчого експерименту 12.01.2018 року, що підтверджується протоколом проведеної слідчої дії та відеозаписом до неї ( а.п. 50-51; 118)

Крім того, механізм завдання потерпілому тілесних ушкоджень узгоджується із висновком №4 від 15.01.2018 року та додатковим висновком №8 від 16.01.2018 року.

Підстав недовіряти показам потерпілого у колегії суддів немає, оскільки він був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, та більш того, надані ним свідчення повністю узгоджуються із вищевказаними письмовими доказами, а також і з іншими, наявними в матеріалах кримінального провадження, які учасниками судового провадження не заперечуються.

Аналіз вказаного вище свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з умисного на необережне завдання потерпілому тілесного ушкодження, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом та покладених в основу ухвали доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечного діяння, передбачене ч.1 ст. 121 КК України.

Не допустив районний суд помилки застосовуючи до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 278 від 15.05.2018 року, ОСОБА_7 на даний час виявляє органічний розлад особистості з вираженими змінами. В момент вчинення злочину страждав органічним розладом особистості з вираженими змінами, та не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними на період вчинення ним злочину, не може розуміти значення своїх дій та керувати ними й на теперішній час. Тож підекспертний ОСОБА_7 , потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Враховуючи, що суспільно небезпечне діяння було вчинене ОСОБА_7 у стані органічного розладу особистості з вираженими змінами, та не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними на період вчинення ним злочину, не може розуміти значення своїх дій та керувати ними й на теперішній час, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, з урахуванням характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого ним діяння та ступеня небезпечності психічного хворого, суд прийшов до правильного висновку, що необхідно застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру, які вказані у висновку експертизи, а саме у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду в ухвалі та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 01.10.2018 року, якою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння за ч.1 ст. 121 КК України задоволено та застосовано відносно останнього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2