Провадження № 11-кп/4820/63/18
Справа № 674/796/17 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника
потерпілих ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000120 від 3 березня 2017 року, за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_7 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Смотрич Дунаєвецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, розлученого, на утриманні неповнолітня дитина, працює головним енергетиком ТОВ «Кононівський елеватор», зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 9 березня 2016 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу 850 грн.,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286КК України, і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_10 , до вступу вироку в законну силу, обрано у виді тримання під вартою, взято його під варту в залі судового засідання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з 11 травня 2018 року.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 3878 грн. 20 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.
Позови ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Позовну заяву в частині стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 18000 грн. - витрат на поминальний обід провадженням закрито.
Постановлено стягнути з ПрАТ СК « Перша» на користь ОСОБА_7 32579 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із похованням та виготовленням і спорудженням пам`ятника, а також 38400 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 70979 грн.
Речові докази:
- пластиковий уламок чорного кольору від фари автомобіля, уламки від велосипедної фари, уламки пластмаси червоного кольору, уламок червоного кольору, вилучений з переднього бамперу автомобіля, внутрішню частину фари, два пластикових уламки червоного кольору з моторного відсіку автомобіля, які зберігаються в кімнаті речових доказів Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області, постановлено знищити;
- шапку чорного кольору, пару зимового взуття та дві встельки, поліетиленовий пакет темного кольору із малюнком, які зберігаються в кімнаті речових доказів Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області, постановлено знищити ;
- транспортний засіб: автомобіль « VOLKSWAGEN Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_10 , який зберігається на майданчику тимчасово вилучених транспортних засобів Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області, постановлено повернути ОСОБА_10 , як власнику.
За вироком суду, 3 березня 2017 року, біля 19 год., в темну пору доби, на 33 км + 600 м автодороги Т-2308 Гуків-Дунаївці-Могилів-Подільський, поблизу смт.Смотрич Дунаєвецького району Хмельницької області, ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 70-90 км/год зі сторони м. Дунаєвець в напрямку смт. Смотрич, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3(б), 2.3(д), 2.9(а), 12.1, 12.2, 12.3, 31.4.1 (а), 31.4.2 (а,б) та 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України, зокрема, керуючи транспортним засобом, в якого робоча гальмівна система була в стані відмови, несправне рульове керування, яке виразилося у непередбаченому конструкцією переміщенні рульового валу з рульовою колонкою та рульовим колесом відносно кузова автомобіля, у збільшеному сумарному люфті рульового керування, несправності ходової частини у встановленні на одній вісі шини з різним малюнком протектора, зі зміною напрямку спрямованого обертання, у застосуванні в спряженому з`єднанні стабілізатора поперечної стійкості до важеля передньої лівої підвіски пружного елементу не передбачених конструкцією автомобіля та у граничній зношеності пружних елементів в спряженому з`єднанні стабілізатора поперечної стійкості до кузова автомобіля, різних моделей з різними малюнками протектора, проявив неуважність, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, у темну пору доби не обрав безпечної швидкості, при виникненні перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди. Внаслідок чого керованим автомобілем здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_14 , який в цей час рухався по тій же смузі руху в попутному напрямку.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_14 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми голови, шиї, грудної клітки, живота, правої гомілки з багаточисленними розривами печінки та крововиливами в легенях, від яких настала смерть потерпілого на місці пригоди.
Вказані наслідки дорожньо-транспортної пригоди знаходяться в прямому причинному зв`язку з порушенням ОСОБА_10 правил безпеки дорожнього руху, які передбачені Правилами дорожнього руху, а саме:
- п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
- п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
- п. 2.9. «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння»;
- п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
- п. 12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;
- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
- п. 31.4. «Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
- п. 31.4.1. «Гальмові системи:
а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника»;
- п. 31.4.2. «Рульове керування:
а) сумарний люфт у рульовому керуванні перевищує такі граничні значення;
б) є не передбачені конструкцією відчутні взаємні переміщення деталей і вузлів рульового керування або переміщення їх відносно кузова (шасі, кабіни, рами) транспортного засобу; нарізні з`єднання не затягнуті або надійно не зафіксовані»;
- п. 31.4.5. «Колеса і шини:
г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів».
Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року кримінальне провадження за № 0000120 від 3 березня 2017 року в частині обвинувачення ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини, правильності кваліфікації дії ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Вказує, що судом першої інстанції було призначено покарання в виді позбавлення волі на строк ближче до мінімального, однак не в повній мірі враховано те, що обвинувачений раніше судимий, вчинив тяжкий злочин, при цьому допустив численні грубі порушення Правил дорожнього руху України, внаслідок його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого. Звертає увагу на те, що ОСОБА_10 злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння, що було визнано судом першої інстанції обтяжуючою покарання обставиною, однак на остаточне покарання це суттєво не вплинуло. Не враховано, що ОСОБА_10 після скоєного зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, не намагався вжити будь-яких заходів для відвернення наслідків, що, на думку прокурора, свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому найбільш суворе основне покарання в межах санкції вказаної статті, із позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги позиції потерпілих в суді першої інстанції щодо призначення покарання, оскільки вони просили призначити покарання в виді позбавлення волі, в розмірі ближче до його максимальної межі, однак судом, на думку потерпілої, були відшукані неіснуючі пом`якшуючі покарання обставини. Вважає, що суд призначив ОСОБА_10 покарання, яке за своїм розміром є несправедливим через м`якість. Також просить виключити з вироку суду посилання на пом`якшуючі покарання обставини.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, потерпілу і представника потерпілої в підтримання поданих прокурором, потерпілою апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційних скарг прокурора та потерпілої, вважають їх необґрунтованими, провівши часткове повторне дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, що стосуються особи обвинуваченого в зв`язку з їх неповним дослідженням судом першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають частковому задоволенню, вирок суду - скасуванню з постановленням нового вироку в зв`язку з невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та необхідністю призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, за викладених у вироку обставинах, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відтак вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Колегією суддів встановлено, що:
3 березня 2017 року, біля 19 год., в темну пору доби, на 33 км + 600 м автодороги Т-2308 Гуків-Дунаївці-Могилів-Подільський, поблизу смт.Смотрич Дунаєвецького району Хмельницької області, ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Фольксваген Гольф» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 70-90 км/год зі сторони м. Дунаєвець в напрямку смт. Смотрич, порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3(б), 2.3(д), 2.9(а), 12.1, 12.2, 12.3, 31.4.1 (а), 31.4.2 (а,б) та 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України, зокрема, керуючи транспортним засобом, в якого робоча гальмівна система була в стані відмови, несправне рульове керування, яке виразилося у непередбаченому конструкцією переміщенні рульового валу з рульовою колонкою та рульовим колесом відносно кузова автомобіля, у збільшеному сумарному люфті рульового керування, несправності ходової частини у встановленні на одній вісі шини з різним малюнком протектора, зі зміною напрямку спрямованого обертання, у застосуванні в спряженому з`єднанні стабілізатора поперечної стійкості до важеля передньої лівої підвіски пружного елементу не передбачених конструкцією автомобіля та у граничній зношеності пружних елементів в спряженому з`єднанні стабілізатора поперечної стійкості до кузова автомобіля, різних моделей з різними малюнками протектора, проявив неуважність, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, у темну пору доби не обрав безпечної швидкості, при виникненні перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди. Внаслідок чого керованим автомобілем здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_14 , який в цей час рухався по тій же смузі руху в попутному напрямку.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_14 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми голови, шиї, грудної клітки, живота, правої гомілки з багаточисленними розривами печінки та крововиливами в легенях, від яких настала смерть потерпілого на місці пригоди.
Вказані наслідки дорожньо-транспортної пригоди знаходяться в прямому причинному зв`язку з порушенням ОСОБА_10 відповідних Правил дорожнього руху, а саме:
- п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
- п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
- п. 2.9. «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння»;
- п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
- п. 12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;
- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
- п. 31.4. «Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
- п. 31.4.1. «Гальмові системи:
а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника»;
- п. 31.4.2. «Рульове керування:
а) сумарний люфт у рульовому керуванні перевищує такі граничні значення;
б) є не передбачені конструкцією відчутні взаємні переміщення деталей і вузлів рульового керування або переміщення їх відносно кузова (шасі, кабіни, рами) транспортного засобу; нарізні з`єднання не затягнуті або надійно не зафіксовані»;
- п. 31.4.5. «Колеса і шини:
г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів».
Дії ОСОБА_10 суд першої інстанції вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Разом з тим, вирок місцевого суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та необхідністю призначення обвинуваченому більш суворого покарання, а доводи прокурора та потерпілої є такими, що частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Однак суд першої інстанції таких вимог Закону не дотримався, та призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, не в повній мірі врахував всі обставини, які впливають на призначення покарання.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок в разі необхідності застосування більш суворого покарання.
При призначенні покарання суд першої інстанції, визначаючи вид та строк покарання, на переконання колегії суддів, формально послався на обставини, що враховуються при призначенні покарання, однак не в повній мірі врахував їх при призначенні покарання, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.
Твердження апеляційної скарги потерпілої щодо безпідставності визнання судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, активне сприяння розкриття злочину, часткове добровільне відшкодування збитку потерпілим, не можуть бути враховані апеляційним судом, позаяк наявність таких обставин була підтверджена як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.
Обвинувачений частково відшкодував спричинену матеріальну шкоду потерпілим, яка ними була прийнята, що не оспорювалось під час апеляційного розгляду. Той факт, що матеріальна шкода була частково відшкодована обвинуваченим лише під час слідства, не вказує про відсутність в його діях ознак щирого каяття, зважаючи на його матеріальне становище, обвинувачений самотужки тривалий час виховує двох дітей, один з яких є неповнолітнім. Впродовж досудового розслідування і судового розгляду обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, активно сприяв розкриттю злочину, надаючи послідовні показання з приводу обставин вчиненого ним злочину, приймав участь в слідчих діях, що проводились за його участю. Як видно з записів фіксування судового засідання, долучених письмових заяв обвинуваченого в суді першої інстанції обвинувачений визнавав свою вину, висловлював свій жаль з приводу вчиненого ним злочину та його наслідків, виказував готовність нести покарання, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді. За таких обставин, доводи апеляційної скарги потерпілої, що суд самостійно відшукав, на думку апелянта, абсурдні, неіснуючі пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, суперечать об`єктивним доказам в даному провадженні та не можуть бути враховані апеляційним судом, підстав для виключення з мотивувальної частини вироку таких пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин колегія суддів не знаходить.
При призначенні покарання суд першої інстанції, визнаючи вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, не врахував положень ч. 4 ст. 67 КК України. Згідно вимог ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз її враховувати при призначенні покарання, як таку, що його обтяжує. Як видно з вироку суду, дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема, і в частині порушення ним п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, порушення якого перебуває в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали; вирок суду в цій частині ніким з учасників не оскаржений.
Суд одночасно врахував таку обставину, як таку, що впливає на кваліфікацію, і як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.
Відповідно до положень, ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів зобов`язана вийти за межі апеляційних вимог, ухваливши рішення, яким не може погіршуватись становище обвинуваченого, виключивши з вироку суду посилання про вчинення злочину в стані сп`яніння, як на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, що узгоджується з усталеною практикою касаційних судів. Виключити ж з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, порушення обвинуваченим п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, колегія суддів не може, позаяк, за відсутності з цього приводу апеляційних скарг, це буде погіршенням становища обвинуваченого.
При призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, що він визнавав свою вину, як в суді апеляційної інстанції, так і в суді першої інстанції, активно сприяв розкриттю злочину, частково добровільно відшкодував завданий матеріальний збиток, що пом`якшує його покарання; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого. Колегія суддів враховує, що обвинувачений характеризується позитивно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, працював, має неповнолітню дитину на утриманні, яка проживає з ним, окремо від матері, а також матір похилого віку. При обранні виду та строку покарання колегія суддів також враховує обставини вчинення кримінального правопорушення: обвинувачений керував автомобілем зі значною кількістю технічних несправностей, вживши перед тим спиртні напої, вчинив ряд грубих порушень Правил дорожнього руху, внаслідок чого настали непоправні наслідки; посткримінальну поведінку обвинуваченого, який після наїзду на потерпілого залишив потерпілого без допомоги на проїзній частині дороги, навіть не намагався надати тому посильну допомогу, натомість залишив місце події; позицію потерпілих щодо призначення обвинуваченому суворого покарання в виді позбавлення волі. Вищевказані обставини не в повній мірі були враховані судом першої інстанції. Вказані обставини дають колегії суддів підстави дійти висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України в виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, що, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для призначення обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі на строк, про який йдеться в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої, апелянтами під час апеляційного розгляду не доведено, не встановлено таких і апеляційним судом.
Слід зарахувати в строк відбування покарання час перебування обвинуваченого під вартою з 11 травня 2018 року по 29 листопада 2018 року включно з розрахунку: одному дню перебування під вартою відповідає два дні позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII).
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,-
У х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 (три) роки.
В порядку ст. 404 КПК України виключити з вироку Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11 травня 2018 року щодо ОСОБА_10 посилання про вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння, як на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII) зарахувати в строк відбування покарання час перебування ОСОБА_10 від вартою з 11 травня 2018 року по 29 листопада 2018 року включно, з розрахунку: одному дню тримання під вартою відповідає два дні позбавлення волі.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим ОСОБА_10 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Судді