УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року
Колегія суддів Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,прокурора ОСОБА_5 ,обвинуваченого ОСОБА_6 ,захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110,ч.1 ст.258-3 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110,ч.1 ст.258-3 КК України,по якому триває судовий розгляд на стадії дослідження доказів сторони обвинувачення.
В судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_8 заявлено клопотання,в якому ставиться питання про визнання явно недопустимим доказом та неможливість дослідження фактичних даних,які зафіксовані у висновку експерта № 5-216 від 21.11.2017 р.
В обгрунтування клопотання захисник зазначила,що вказаний вище висновок експерта є похідним доказом від речового доказу,яким визнаний ноутбук «LENOVO S 205 S/NO 1822611»,вилучений під час обшуку 29.09.2017 р.за адресою АДРЕСА_1 ,що був предметом експертного дослідження.
Правовою підставою для проведення обшуку є ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.09.2017 р.,якою надано дозвіл на відшукання та вилучення речей і предметів,що мають значення для обвинувачення за фактом скоєння кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.110,ч.1 ст.111,ч.1 ст.436-1 КК України,містить пряму заборону відшукувати предмети,речі,документи,що мають значення для інших злочинів,крім тих,за якими відкрито кримінальне провадження з № 0000011 за ч.2 ст.110,ч.1 ст.111,ч.1 ст.436-1 КК України.
Наразі ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.110 та ч.1 ст.258-3 КК України,проте в ухвалі про дозвіл на обшук про відшукування доказів по ст.258-3 ч.1 КК України взагалі не було зазначено.
На думку захисника, за таких обставин докази,зокрема речовий доказ ноутбук «LENOVO S 205 S/NO 1822611»,під час проведення обшуку були отримані з істотним порушенням прав та свобод людини,що є передбаченою ст.87 КПК України підставою для визнання речового доказу-ноутбуку «LENOVO S 205 S/NO 1822611» та похідного від нього доказу висновку експерта № 5-216 від 21.11.2017 р. недопустимими доказами,що має наслідком неможливість їх дослідження в судовому засіданні.
Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника ОСОБА_8 та додатково просить суд визнати недопустимими доказами також і протоколи обшуку від 29.09.2018 р.з тих підстав,що під час їх проведення були порушені права ОСОБА_6 ,до якого працівники СБУ застосували фізичне насилля,не роз`яснили прав особи,яку фактично затримали,не дали можливості під час проведення обшуків бути присутніми власникам обшуканих квартир,відмовили ОСОБА_6 у праві повідомити про затримання та запросити захисника.
Крім того,тимчасово вилучене під час обшуку майно,яке є власністю інших осіб,що не піддані кримінальному переслідуванню,без законних підстав перебуває у володінні органу досудового розслідування,арешт на нього не накладався,тому,на думку автора клопотання,воно повинно бути негайно повернуто власникам,права яких порушуються.
Обвинувачений ОСОБА_6 клопотання захисників підтримав у повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотань сторони захисту з посиланням на те,що обшуки 29.09.2018 р.за місцем реєстрації обвинуваченого ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 та за місцем його фактичного мешкання за адресою АДРЕСА_1 були проведені на підстави ухвал слідчих суддів Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.09.2017 р.,вилучені під час обшуків речі та предмети,перелічені у клопотанні захисника ОСОБА_7 ,визнані речовими доказами у кримінальному провадженні,про що прийнято відповідне процесуальне рішення,що не потребує їх обов`язкового подальшого арешту,висновок експерта № 5-216 від 21.11.2017 р.за результатами дослідження речового доказу-ноутбуку «LENOVO S 205 S/NO 1822611»,є належним до кримінального провадження та не містить ознак недопустимості,з якими процесуальний закон прямо пов`язує неможливість його дослідження в судовому засіданні.
Заслухавши думку учасників справи по суті клопотань сторони захисту , перевіривши їхні доводи матеріалами справи,колегія суддів дійшла висновку, що клопотання захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як передбаченого ст.89 КПК України,суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду, суд визнає цей доказ недопустимим ,що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні,якщо таке дослідження було розпочато.
Як встановлено ст.86 КПК України,доказ визнається допустимим,якщо він отриманий у порядку,встановленому цим Кодексом.
Фактичні дані,що містяться у протоколах обшуку від 29.09.2017 р., складених старшим слідчим ОВС 1 відділення відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_9 ,є результатом проведення обшуків,санкціонованих ухвалами слідчих суддів Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.09.2017 р.,якими надано дозвіл на відшукання та вилучення речей і предметів,що мають значення у кримінальному провадженні № 220011 від 22.02.2017 р.для обвинувачення за фактом скоєння кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.110,ч.1 ст.111,ч.1 ст.436-1 КК України.
Наразі ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень,передбачених ч.2 ст.110,ч.1 ст.258-3 КК України.
Вилучені під час проведення обшуків речі та предмети визнані речовими доказами,про що зазначено у п.56,66,68,70,71 розділу ІІ Реєстру матеріалів досудового розслідування(прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення).
З наведеного суд дійшов висновку,що проведення обшуків 29.09.2018 р.за місцем реєстрації та проживання обвинуваченого з фіксуванням цієї слідчої дії відповідними протоколами,відбулося за процедурою,що передбачена ст.234 КПК України,очевидної недопустимості цих доказів не встановлено,тому передбачених законом підстав,що тягнуть за собою неможливість дослідження цих доказів,в судовому засіданні не вбачається.
Доводи захисту щодо порушення прав ОСОБА_6 під час проведення обшуків як фактично затриманої особи наразі є голослівними,матеріали кримінального провадження не містять інформації про те,що дії слідчого або інших посадових осіб з цього приводу були предметом оскарження слідчому судді,із заявами про внесення відповідних відомостей до ЄРДР сторона захисту не зверталась.
На стадії дослідження доказів в судовому засіданні суд не уповноважений приймати рішення про їх негайне повернення власнику,оскільки зобов`язаний оцінити їх доказове значення у сукупності з іншими доказами у нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення,яким закінчується кримінальне провадження,тому клопотання захисника ОСОБА_7 у цій частині заявлено передчасно.
Допущені,на думку захисників,під час досудового розслідування з боку органу досудового розслідування процесуальні порушення щодо дотримання строків та порядку поводження з тимчасово вилученим майном також будуть предметом оцінки суду у нарадчій кімнаті на стадії прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні,та у будь-якому разі такі порушення,у разі їх встановлення судом,не мають процесуальних наслідків,передбачених ст.87 КПК України.
Відтак,істотних порушень прав та свобод людини в розумінні ст.87 КПК України із клопотання захисників судом не встановлено,тому у задоволенні клопотань сторони захисту суд відмовляє.
Керуючись ст.86,87,89,395 КПК України,колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 -залишити без задоволення.

Ухвала не оскаржується.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3