Провадження № 11-кп/4820/50/19
Справа № 676/1610/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 від 27 лютого 2017 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 10 вересня 2018 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 10 вересня 2018 року ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця с. Корзуново Печенгського району Мурманської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не обирався.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 5817 (п`ять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 94 коп. відшкодування майнової шкоди, 5000 (п`ять тисяч) грн. відшкодування моральної шкоди та 2000 (дві тисячі) грн. витрат на правову допомогу.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
За вироком суду, ОСОБА_9 , 26.02.2017 року близько 16 год. 15 хв. на узбіччі проїжджої частини дороги на відстані близько 2 м від воріт, що ведуть до будинку АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з сусідом ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область носу потерпілого ОСОБА_7 , заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили незначну втрату (10%) працездатності, у вигляді травматичного відлому коронкової частини 2-3 зубів на верхній щелепі зліва, садна в області слизової оболонки верхньої губи, садна шкірних покривів в області верхньої губи.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати та закрити провадження відносно ОСОБА_9 за відсутністю складу злочину в його діях складу злочину. При цьому вказує, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження встановленим за результатами судового слідства, висновки суду ґрунтуються на доказах тільки сторони обвинувачення та показах зацікавлених осіб, зокрема дружини потерпілого ОСОБА_10 та самого потерпілого. Крім того, суд при ухвалені вироку не дав належної оцінки досліджених в судовому засіданні доказів, послався на письмові докази, надані стороною обвинувачення, зокрема протоколу проведення слідчих дій за участю ОСОБА_7 , які відрізняються від його показів і показів свідка, отриманих під час слухання справи, а в ході судового слідства, стороною обвинувачення не було надано доказів, які підтверджували механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому і їх локалізацію. Посилається і на те, що в мотивувальній частині вироку суд, викладаючи фактичні обставини, вказує, на те, що обвинувачений об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, при цьому мотивує що обвинувачений діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, при цьому зовсім не вказує, що саме в діях потерпілого є протиправні діяння по відношенню до обвинуваченого.
Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого та його захисника, на підтримання доводів апеляційної скарги, та які просили у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, призначити покарання у виді штрафу, потерпілого ОСОБА_7 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, вона задоволенню підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими в судовому засіданні доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненому не визнав та показав, що в день події, перебуваючи за місцем проживання бабусі по АДРЕСА_1 , запитав сусіда ОСОБА_7 , чому він ображає бабусю, на що останній розпочав словесний конфлікт із вживанням нецензурної лайки, підбіг до нього та намагався вдарити кулаком в обличчя. Відхиляючись від удару, виставив праву руку в сторону потерпілого, після чого обоє впали на землю, де боролись, поки їх не розборонили. Піднявшись, бачив кров на обличчі потерпілого, однак заперечив, що вказана кров була наслідком його удару.
Однак, факт невизнання обвинуваченим своєї вини спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , з яких вбачається, що 26.02.2017 року близько 17 год., загнавши власний автомобіль в гараж за місцем його проживання, до нього підійшов ОСОБА_9 та розпочав словесний конфлікт, в ході якого вживав нецензурні слова в його адресу, погрожував фізичною розправою. В той момент коли відвернувся, розмовляючи з дружиною, відчув сильний удар в обличчя, від якого випали зуби та потекла кров. Захищаючись від неправомірних дій обвинуваченого, між ними почалась штовханина до тих пір, поки не розборонила дружина з сусідкою.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що в день події близько 16-17 год. на подвір`ї за місцем її проживання по АДРЕСА_1 , до чоловіка підійшов сусід ОСОБА_9 і розпочав словесний конфлікт, вживаючи нецензурні слова в його адресу. З метою уникнення конфлікту, покликала чоловіка, і в той момент коли він повернувся на її слова, ОСОБА_9 зненацька вдарив чоловіка рукою в обличчя, від чого в нього з носа і рота пішла кров. Між ними розпочалась шарпанина, яку вона разом із донькою та сусідкою розборонили. Внаслідок удару ОСОБА_9 в ОСОБА_7 були відламані зуби, а також садна на обличчі.
Об`єктивно вина обвинуваченого підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 26.02.2017 року (т.2 а.с.10); висновком експерта №78 від 14.03.2017 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 виявлено: легкі тілесне ушкодження, які призвели до втрати загальної працездатності на 10 % у вигляді травматичного відлому коронкової частини 2-3 зубів на верхній щелепі зліва, садна в області слизової оболонки верхньої губи, садна шкірних покривів в області верхньої губи, що могли утворитись внаслідок одноразової дії тупого твердого предмета по механізму «удар» близько 12-24 годин тому до проведення судово-медичної експертизи; легке тілесне ушкодження у вигляді синця в скроневій ділянці зліва, що могло утворитись внаслідок одноразової дії тупого твердого предмета по механізму «удар» близько 12-24 годин тому до проведення судово-медичної експертизи (т.2 а.с.23-24); протоколом проведення слідчого експерименту з фотоілюстраціями від 21.03.2017 року, де потерпілий ОСОБА_7 у присутності понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в приміщенні службового кабінету Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області розповів та відтворив в деталях, коли та за яких саме обставин обвинувачений ОСОБА_9 наніс удар потерпілому, спричинивши тілесні ушкодження, що підтверджує механізм спричинення тілесних ушкоджень і їх локалізацію (т. 2 а.с. 32-35) та іншими матеріалами кримінального провадження.
Всім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне нанесення легкого тілесного ушкодження, що спричинило незначну втрату працездатності.
Не заслуговують на увагу посилання захисника про те, що судом не надано належної оцінки досліджених в судовому засіданні доказів, посилання у вироку на письмові докази, надані стороною обвинувачення, оскільки усім доказам судом надана належна оцінка і наведені докази не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки узгоджуються між собою, є логічними, послідовними, в основу вироку покладено показання обвинуваченого, потерпілого та свідка, які були ними надані в судовому засіданні в суді першої інстанції, та які в своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги захисника.

Слід залишити поза увагою і твердження захисника про відсутність у ОСОБА_9 умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки вказане підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема висновком експерта та протоколом слідчого експерименту, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 відтворив в деталях, коли та за яких саме обставин обвинувачений ОСОБА_9 наніс йому удар.

Посилання в апеляційній скарзі про відсутність доказів, які підтверджували механізм спричинення тілесних ушкоджень є безпідставними, оскільки наявний в матеріалах кримінального провадження висновок експерта, дав вичерпну відповідь щодо механізму, локалізації та способу спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.
Враховуючи викладе, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника, такими, що на увагу не заслуговують.

Разом з тим, доводи обвинуваченого щодо необхідності призначення покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу є такими, що заслуговують на увагу.
У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Санкцією ч.2 ст.125 КК України визначено такі види покарань: штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
На думку колегії суддів, призначаючи ОСОБА_9 більш суворіший вид покарання, передбачений санкцією ч.2 ст.125 КК України, у виді громадських робіт, суд першої інстанції не дотримався вищевказаних вимог статей 50, 65 КК України, оскільки призначений обвинуваченому вид покарання не відповідає принципам достатності та необхідності.

Так, призначаючи покарання, суд повинен враховувати обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, та у їх сукупності, приймати рішення про призначення достатнього та необхідного виду покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, не працює, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено, а тому, на думку колегії суддів, є достатні підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання ніж призначив суд першої інстанції, зокрема, покарання у виді штрафу, яке буде достатнім та необхідним.
Підстав до скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Кам`янець Подільського міськрайонного суду від 10 вересня 2018 року відносно ОСОБА_9 в частині покарання змінити.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді