Справа № 183/1136/19
№ 1-кп/183/868/19
В И Р О К
іменем України

28 березня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000164 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Томашгород, Рокитнівського району Рівненської області, громадянина Україниз середньою освітою, розлученого, військовослужбовця за контрактом, механіка - водія 2 гаубичного самохідно - артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно - артилерійської батареї 1 гаубичного самохідно - артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

01 березня 2017 року наказом № 58 командира (по стройовій частині) військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) старшого солдата ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду механіка - водія 2 гаубичного самохідно - артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно - артилерійської батареї гаубичного самохідно - артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).

Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

Однак, 18 вересня 2018 року старший солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 02 жовтня 2018 року, коли старший солдат ОСОБА_3 , прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином, в період часу з 18 вересня 2018 року до 02 жовтня 2018 року старший солдат ОСОБА_3 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 29 жовтня 2016 він уклав контракт на проходження військової служби у ЗС України та після проходження навчання був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 . Під час проходження служби він двічі перебував в зоні проведення антитерористичної операції і на цей час також знаходиться на території проведення операції об`єднаних сил. Підтвердив, що 18 вересня 2018 року він залишив військову частину та поїхав додому, де пройшов курс лікування він алкогольної залежності, після чого, 02 жовтня 2018 року він, розуміючи протиправність своїх дій, добровільно з`явився до військової прокуратури. У скоєному щиро кається та бажає продовжувати військову службу.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений, є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, на обліках у лікарів не перебуває (а.п.35), за місцем служби характеризується задовільно (а.п.23), має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п.33,34), приймав участь в зоні проведення антитерористичної операції, є учасником бойових дій (а.п.32),

Щире каяття ОСОБА_3 , з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, вважає можливим для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме більш м`яке, не зазначене санкцією статті за цей злочин, у вигляді штрафу на користь держави, як було обґрунтовано запропоновано стороною обвинувачення, що буде співрозмірним та достатнім для досягнення мети покарання та виправлення засудженого.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 882 (вісімсот вісімдесят двох) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 14 994 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) гривень.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1