Справа № 567/1512/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000257 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Розваж Острозького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

встановив :

16 липня 2018 року близько 03 год 15 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перед виїздом, не перевіривши і не забезпечивши технічно справний стан транспортного засобу, керував транспортним засобом автомобілем марки «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічно несправною гальмівною системою та рухаючись на 22 км. + 300 м. автодороги сполученням Рівне-Бугрин-Оженин-Острог, між населеними пунктами с. Оженин Острозького району Рівненської області та с. Стадники Острозького району Рівненської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який знаходився на проїзній частині дороги в попутному з ним напрямку, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому верхньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №153 від 27.09.2018 відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 грубо порушив підпункти «а», «б» пункту 2.3, підпункт «а» пункту 2.9, пункти 12.2, 12.3, підпункт «ґ» пункту 12.6, пункт 31.1 та підпункт «а» пункту 31.4.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наступившими сусіпільно небезпечними наслідками.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України винним себе визнав повністю, не оспорював фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснив, що він, дійсно вчинив інкримінований йому злочин у спосіб, в час та за обставин, зазначених в обвинувальному акті. При цьому показав, що, 15.07.2018 у вечірній час він відпочивав разом зі своїми знайомими в с. Оженин Острозького району Рівненської області та вживав алкогольні напої, після цього сів за кермо та близько 03 год. 16.07.2018 рухався на автомобілі марки «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 у напрямку з с. Оженин Острозького району Рівненської області в с. Стадники Острозького району. Разом з ним в автомобілі перебували пасажири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Виїхавши за с. Оженин Острозького району, він почав рухатись зі швидкістю 70 80 км/год з увімкненим дальнім світлом фар. Проїхавши приблизно 200 метрів від с. Оженин в напрямку с. Стадники Острозького району, на проїзній частині дороги ближче до правого узбіччя, приблизно за 5-7 м. від автомобіля, він побачив пішохода, який йшов спиною до нього в попутному з ним напрямку. Намагаючись уникнути зіткнення, він різко повернув кермо вліво, однак оскільки відстань між ним та пішоходом була замала, не зміг уникнути зіткнення та допустив наїзд на пішохода. Внаслідок удару потерпілий вдарився головою у лобове скло автомобіля, пошкодивши його, після чого впав на асфальтне покриття. Після зіткнення він ОСОБА_8 проїхав ще приблизно 10-15 метрів та зупинився на узбіччі. Одразу після цього він вийшов з автомобіля, почав надавати допомогу потерпілому та викликав швидку допомогу.

У вчиненому щиро розкаявся та зазначив, що примирився з потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що 16 липня 2018 року близько 03 год. він йшов по проїзній частині дороги ближче до правого узбіччя від с. Оженин Острозького району в напрямку с. Стадники Острозького району. Пройшовши 200-250 метрів від с. Оженин Острозького району на нього здійснив наїзд автомобіль. Від удару він втратив свідомість та прийшов до тями вже в лікарні. Пізніше йому стало відомо, що наїзд на нього здійснив ОСОБА_5 . Пояснив, що в подальшому, у зв`язку з нанесеними травмами перебував на стаціонарному лікуванні.

Вказує, що з обвинуваченим примирився та не має до нього будь-яких претензій матеріального чи морального характеру. Завдана шкода йому відшкодована повністю.

Щодо призначення покарання просить призначити ОСОБА_5 мінімальне покарання визначене законом за вчинення даного злочину.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, обвинувачений повністю визнав вину в інкримінованому йому злочині, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого ним діяння, прокурор вважає недоцільним встановлення всіх фактичних обставин при цьому, судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд, керуючись частиною третьою статті 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити сторона обвинувачення і з чим погодились інші учасники судового провадження.

Заслухавши показання обвинуваченого та потерпілого, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі та дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і, зокрема те, що відповідно до статті 12 КК України обвинуваченим вчинено злочин невеликої тяжкості, за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання.
Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що він Оженинською сільською радою по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно довідки КЗ «Острозька ЦРЛ» №261 від 22.10.2018, ОСОБА_5 в наркологічному та психіатричному кабінетах на диспансерному обліку не перебуває.
Відповідно до досудової доповіді, складеної 07.02.2019 року Острозьким РС філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області, вбачається що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо, скарг та заяв на його поведінку не надходило, одружений, має на утриманні малолітнього сина. Наркотичних засобів не вживає, алкогольними напоями не зловживає. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній ризик вчинення повторного правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства. Одночасно, у разі звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на нього додаткових обов`язків: працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутись до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини, суд враховує активне сприяння ОСОБА_5 розкриттю злочину, його щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Згідно вимоги УІАП Національної поліції України встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий.
В той же час, суд враховує, що обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до статті 67 КК України є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових злочинів.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження враховує, що обвинуваченим скоєний необережний злочин невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, думку потерпілого щодо призначення покарання та відсутність жодних претензій з боку потерпілого, добровільне відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, а також враховує поведінку ОСОБА_5 після вчинення злочину, який вчинив дії, направлені на надання допомоги потерпілому, його щире каяття, а також враховує обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції визначеної ч.1 ст.286 КК України.

Водночас, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає такими, що вказують на можливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбування основного покарання, але в умовах нагляду за ним та дозволяють звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України та покладення обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

При вирішенні питання про доцільність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд виходить з того, що ОСОБА_5 допустив порушення цілого ряду положень Правил дорожнього руху України, і зокрема підпункти «а», «б» пункту 2.3, підпункт «а» пункту 2.9, пункти 12.2, 12.3 ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками що настали у виді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Водночас суд вважає, що позбавлення ОСОБА_5 права керування транспортними засобами не призведе до втрати ним роботи чи заробітку, оскільки він тимчасово не працює, що не передбачає керування транспортними засобами.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення судових інженерно-транспортних експертиз по даному кримінальному провадженню становлять 6568 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Вжиті під час досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження відповідно до ухвали слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року, а саме арешт автомобіля марки «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , підлягають скасуванню відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України, а вказаний транспортний засіб, який є речовим доказом, підлягає поверненню законному володільцю.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Керуючись статтями 118, 124, 349, 368, 369, 370, 374 КПК України

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Покласти на ОСОБА_5 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз в розмірі 6568 (шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року, а саме арешт автомобіля «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Речові докази у кримінальному провадженні - автомобіль марки «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, після вступу вироку в законну силу повернути законному володільцю ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду, відповідно до вимог частини другої статті 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1