ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/320/19 Справа № 191/3420/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Синельниківського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, якою задоволено клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Синельниківського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Суд першої інстанції задовольняючи клопотання засудженого про звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України прийшов до висновку про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання у СВК № 94 за тяжкий злочин зарекомендував себе позитивно, станом на 20 липня 2018 року відбув 2/3 частини строку призначеного судом покарання, має 2 заохочення та 5 стягнень, які погашені, працевлаштований, до своїх обов`язків та поставлених завдань відноситься сумлінно, соціально- корисні зв`язки задовільні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити ухвалу, якою відмовити в застосуванні відносно засудженого ст. 81 КК України. Вважає, що при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 суд не врахував той факт, що останній не став на шлях виправлення. Зазначив, що відповідно до положень ч. 8 ст. 131 Кримінально-виконавчого кодексу України адміністрація установи проводить оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, а також дотримання правил трудового розпорядку та приймає вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи (щоденнику індивідуальної роботи із засудженим). Відповідно до записів (результатів оцінювання) у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_7 від 30.10.2016 - «Засуджений не став на шлях виправлення», 31.01.2017 - «Засуджений стає на шлях виправлення», 03.04.2017 - «Засуджений став на шлях виправлення». Крім того, згідно протоколу засідання комісії № 23 від 31 серпня 2018 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України за заявою. Вважає, що суд не врахував особу засудженого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив. Зазначив що при розгляді вищевказаної заяви судом не надано оцінку матеріалам справи, оскільки засуджений ОСОБА_7 за ввесь час відбування покарання мав 5 стягнень та лише 2 заохочення. Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_7 зазначено про те, що він працює, а згідно «Щоденника соціально-виховної та психологічної роботи із засудженим» відсутні будь-які записи щодо обліку працевлаштування, виконання норм виробітку та нарахованої заробітної плати.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи, та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Засуджений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року. про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Мотиви суду.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.

На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» звернуто увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необхідно довести, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Апеляційний суд, вивчивши матеріали кримінального провадження і матеріали особової справи встановив, що ОСОБА_7 по даній справі засуджений вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2016 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Строк відбуття покарання визначено рахувати з 29 квітня 2016 року. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 29 квітня 2016 року до часу постановлення вироку по 14 червня 2016 року. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2016 року в частині призначення покарання змінено та постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
З матеріалів особової справи встановлено, що в установах виконання покарань ОСОБА_7 перебуває з 29 квітня 2016 року.
Перебуваючи в слідчому ізоляторі м. Артемівська Донецької області засуджений ОСОБА_7 характеризувався негативно, мав пять стягнень, заохочень не мав.
В Синельниківській виправній колонії № 94 ОСОБА_7 перебуває з 28 грудня 2016 року. За період відбування покарання в Синельниківській виправній колонії № 94 ОСОБА_7 характеризується позитивно, працевлаштований на дільниці СГП сортувальником, до своїх обовязків та поставлених завдань відноситься сумлінно, що підтверджено характеристикою (а.п. 5 ).
Як вбачається з протоколу засідання комісії Синельниківської виправної колонії № 94 із застосування до засуджених заохочувальних норм закону № 23 від 31 серпня 2018 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України як особі, яка не стає на шлях виправлення.
15 листопада 2017 року на засіданні адміністративної комісії установи засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України як особі, яка не стає на шлях виправлення.
На думку апеляційного суду заслуговують доводи прокурора про те, що на час розгляду судом клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення були відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Окрім того, судом не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання в їх сукупності.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен грунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого .
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З огляду на зазначене апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши данні щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, додержання ним вимог режиму, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала Синельниківського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні в суді першої інстанції, задовольнити.
Ухвалу Синельниківського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, скасувати.
Відмовити засудженому ОСОБА_7 в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4