Справа № 716/1706/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2019 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000130 від 30.04.2018 р. за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, із середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 30 квітня 2018 року біля 02 год. 00 хв., перебуваючи по вул. Головній в с. Шубранець Заставнівського району, маючи прямий умисел та корисливу мету направлену на незаконне заволодіння чужим майном, увійшов у довіру до потерпілого ОСОБА_8 , попросивши потерпілого продемонструвати свій мобільний телефон, після чого одержав його у своє користування та, застосувавши до ОСОБА_8 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилося у нанесенні потерпілому ОСОБА_8 удару кулаком в область живота, від якого останній впав на землю, відкрито заволодів його грошовими коштами в сумі 30 (тридцять) гривень (не встановленими слідством номіналами купюр), які знаходились у лівому кармані куртки та мобільним телефоном марки «ZTEA 610» білого кольору НОМЕР_1 та IMEІ НОМЕР_2 вартістю 4500 гривень, належного останньому.

Після чого із вищезазначеним мобільним телефоном та грошовими коштами з місця скоєного злочину зник, розпорядившись ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому збитків на загальну суму 4530 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково пояснив, що він ОСОБА_9 не бив, гроші у нього не брав та показав наступне. В літню пору біля 02:00 години ночі він із своїми друзями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували на одній із вулиць с. Шубранець, де зустріли ОСОБА_12 , який запропонував випити пива, але бар вже був зачинений. Тоді вони з ОСОБА_13 пішли у вуличку, яка не освітлювалася, а ОСОБА_14 та ОСОБА_15 залишилися на вулиці Головній. Він запропонував ОСОБА_16 продати його телефон, на що останній погодився. Вони домовилися, що гроші від продажу телефону поділять між собою порівну. При цьому вони обумовили, що гроші, виручені від продажу телефону він залишить в баночці для сміття на території господарства ОСОБА_17 . Одночасно ОСОБА_18 попросив його нікому не розповідати про те, що він віддав телефон на продаж. Тоді ОСОБА_18 передав йому свій мобільний телефон та пішов додому, а вінповернувся до ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , з якими вони пішли до автобусної зупинки, де викликали таксі. Поки чекали на приїзд автомобіля до них підійшли бабуся ОСОБА_8 ОСОБА_21 , його сусід

ОСОБА_22 та сам ОСОБА_8 . Бабуся вимагала повернення телефону, але він відмовився його віддавати, бо у них була домовленість з ОСОБА_8 . В подальшому вони з ОСОБА_10 та ОСОБА_23 поїхали в м. Чернівці, де на зупинці «Дріжзавод» він продав телефон за 500 грн., які витратили в нічному магазині на горілку та їжу, але він мав намір зазначені гроші пізніше повернути ОСОБА_8 .

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим та заперечення ним обставин, викладених в обвинувальному акті, суд вважає, що його вина доведена належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 30.04.2018 серед ночі біля 02 години він вирішив піти в центр села Шубранець, в магазин, щоб придбати сигарети. По вулиці Головній він зустрів ОСОБА_24 та ОСОБА_19 , з якими разом пішли в сторону магазину. ОСОБА_25 запропонував йому поїхати до дівчат, на що він відмовився. Тоді ОСОБА_25 запросив його пройти у вуличку неподалік, бо він мав з ним про щось поговорити. Вони разом зайшли у вуличку, яка не освітлювалася. Він слухав музику на мобільному телефоні, який ОСОБА_25 попросив йому дати також послухати музику. Отримавши телефон ОСОБА_25 деякий час ще слухав музику. Після того як він попросив повернути телефон, ОСОБА_25 вдарив його рукою в живіт, від чого він присів на землю, бо в нього почало боліти в животі. В цей час ОСОБА_25 спитав чи є у нього гроші і витягнув із кишені його куртки 30 грн. Він знову попросив повернути телефон, але той телефон не повернув та сказав, що «маєш купу грошей, купиш собі новий». ОСОБА_25 пропонував йому продати телефон та гроші покласти в коробку від кави біля смітника, але він на цю пропозицію не погодився. Тоді ОСОБА_25 сказав, що телефон не поверне, і щоб він йшов додому, але в поліцію не повідомляв. Будучи наляканим, що ОСОБА_25 знову почне його бити, він пішов додому та розбудив свою бабусю ОСОБА_21 , якій повідомив, що ОСОБА_25 відібрав у нього телефон. Тоді вони з бабусею та сусідом ОСОБА_26 пішли в село шукати ОСОБА_24 , якого знайшли неподалік автобусної зупинки разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_27 . На вимогу бабусі ОСОБА_21 повернути телефон, ОСОБА_25 повідомив, що ніякого телефону він не брав. Після чого хлопці сіли в таксі та поїхали в сторону м. Чернівці. ОСОБА_25 телефон йому так і не повернув. В подальшому працівники поліції передали йому телефон на зберігання. Потерпілий зазначив, що заявляти цивільний позов про відшкодування шкоди не бажає, просив суд призначити покарання на свій розсуд.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що являється бабою потерпілого ОСОБА_28 30.04.2018 біля 02:00 год. до неї прийшов ОСОБА_29 , який перебував у переляканому стані, і повідомив, що ОСОБА_25 пропонував взяти його телефон, щоб продати. ОСОБА_29 не погодився на вказану пропозицію, тоді ОСОБА_25 наніс йому удар у живіт і забрав у нього телефон. Вислухавши все, що розказав ОСОБА_29 , вона та ОСОБА_30 пішли до будинку ОСОБА_31 . Прийшовши до останнього додому, його мати сказала, що ОСОБА_29 вдома не має і в нього власного телефону не має. Після цього вона із ОСОБА_29 та ОСОБА_32 пішли на центральну вулицю села, де зустріли ОСОБА_24 , який був у компанії інших хлопців. Свідок вказала, що запитувала в останнього чи він брав у ОСОБА_29 телефон, однак він про все заперечував, вказував, що ніякого телефону у її внука не брав. Натомість, ОСОБА_25 витягнув із кишені маленький телефон, однак не ОСОБА_29 і викликав таксі. Коли приїхав автомобіль, то ОСОБА_25 та інші хлопці сіли і поїхали у невідомому їй напрямку. Крім того свідок вказала, що після цього вона із внуком пішли до ОСОБА_33 , щоб викликати поліцію.

Свідок ОСОБА_22 показав суду, що 30.04.2018 вночі до нього прийшла ОСОБА_34 і повідомила, що ОСОБА_25 забрав телефон у її внука ОСОБА_29 . Вислухавши все, що розповіла остання, він разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_35 пішли до будинку ОСОБА_24 , щоб забрати телефон. Проте, останнього вдома не було і матері не було відомо про його місцезнаходження. Свідок вказав, що коли вони проходили по центру села зустріли ОСОБА_36 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 , як їх прізвище йому не відомо і просили ОСОБА_29 віддати телефон ОСОБА_39 , однак той казав, що не брав телефон. Під час розмови із ними до хлопців під`їхав автомобіль, в який вони сіли та поїхали. Крім того свідок вказав, що ОСОБА_18 не скаржився на болі та не казав, що його били.

Свідок ОСОБА_15 показав суду, що в цей вечір перебував на зупинці в с.Шубранець із ОСОБА_10 та ОСОБА_40 . По дорозі зустріли ОСОБА_39 , який ішов у магазин. ОСОБА_25 із ОСОБА_13 пішли у вулицю, а він із ОСОБА_10 залишилися на зупинці. Через 20 хвили до них

підійшли ОСОБА_35 , ОСОБА_26 та ОСОБА_18 , які запитували в них чи не бачили ОСОБА_41 . Протягом декількох хвилин до них підійшов ОСОБА_25 і ОСОБА_35 просила останнього віддати телефон, однак ОСОБА_29 казав, що не брав ніякого телефону. Свідок вказав, що ОСОБА_25 визвав таксі із телефону, який належав ОСОБА_42 і вони разом поїхали в м.Чернівці. Приїхавши в м.Чернівці, в приміщенні із гральними автоматами, яке знаходиться на зупинці «Дріжзавод», ОСОБА_25 продав телефон незнайомій жінці за 400 грн. Після цього вони пішли погуляти. ОСОБА_25 казав їм , що має дати гроші ОСОБА_16 , але йому не відомо, як опинився телефон ОСОБА_39 у ОСОБА_31 .

Свідок ОСОБА_33 показала суду, що працює акушеркою в сільській амбулаторії с.Шубранець. 30.04.2018 біля 03:00 год. до неї зателефонувала мама ОСОБА_8 із проханням викликати поліцію, оскільки в її сина відібрали телефон, а потім підійшли ОСОБА_21 з внуком ОСОБА_8 . Коли приїхали працівники поліції, то вона ніякої заяви не писала. ОСОБА_8 та ОСОБА_21 повідомили, що вони намагалися самостійно забрати телефон у ОСОБА_6 , однак їм цього зробити не вдалося. Свідок вказала, що будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 вона не бачила і він не жалівся на болі.

Крім показань потерпілого та свідків винуватість ОСОБА_6 доводиться письмовими доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення ( кр. пров. а.с. 6);

-квитанцією про вартість мобільного телефону (кр. пров. а.с. 13-15);

-протоколом проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_8 та відеозаписом до нього, з якого вбачається, що покази дані потерпілим в судовому засіданні повністю узгоджуються з показами даним під час вказаної слідчої дії (кр. пров а.с. 16-20);

-протоколом огляду виданого мобільного телефону марки «ZTE А610» IMEІ НОМЕР_3 та IMEІ НОМЕР_2 (кр. пров а.с.21-25);

-висновком судово-психіатричної експертизи (кр. пров. а.с. 42-44);

-звукозаписом на спецлінію «102», з якого прослуховується, що ОСОБА_8 повідомив обставини, які в подальшому виклав в заяві про вчинене кримінальне правопорушення та підтвердив в судовому засіданні (кр. пров. а.с. 46-47);

-протоколом проведення слідчого експерименту з підозрюваним із відеозаписом, з якого вбачається, що шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_6 отримав доступ до телефону та відкрито вилучив його у ОСОБА_8 (кр. пров. а.с. 120-123).

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 2-4 Постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Досліджені в судовому засіданні письмові докази, покази потерпілого та свідків, повністю узгоджуються між собою, є логічними та послідовними щодо предмету доказування. Вони є належними, оскільки прямо підтверджують існування обставин викладених в обвинувальному акті. Дані докази є також допустимими, оскільки отримані з дотриманням вимог процесуального законодавства.

Підстав ставити під сумнів і не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_8 у суду не має, оскільки він був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і з моменту повідомлення на лінію «102» до проведення слідчого

експерименту, а в подальшому і в суді чітко і послідовно викладав обставини вчинення кримінального правопорушення.

Часткове не визнання вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, та спростовується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні.

Доводи захисника про необхідність зміни кваліфікації дій обвинуваченого з грабежу на шахрайство, оскільки ОСОБА_6 заволодів телефоном шляхом зловживання довірою без застосування насильства не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки судом встановлено, що зловживання довірою ОСОБА_8 було лише способом отримання доступу до телефону, а саме його вилучення ОСОБА_6 відбувалося після завдання удару в живіт потерпілому ОСОБА_8 відкрито для останнього, і який будучи заляканим цими діями усвідомлював протиправний характер дій ОСОБА_6 .

Роз`яснення, на підставі якого судом зроблено такий висновок міститься в п. 17 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно якого зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Якщо зловживання довірою було лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

Проаналізувавши та оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке йому пред`явлено обвинувачення. При цьому його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При цьому суд вважає за необхідне виключити із обвинувачення кваліфікуючу ознаку вчинене повторно, оскільки зібраними по справі доказами не доведено, що на дату ухвалення даного вироку ОСОБА_6 вчинено інші злочини, що свідчать про повторність у відповідності до ст.32 КК України.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вказує законодавець у ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Обставин, які б пом`якшили покарання та обтяжуючих покарання згідно ст.ст 66, 67 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 в судовому засіданні не встановлено.

Суд, при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, які відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, характеристику особи винного, який за місцем проживання характеризується негативно, частково визнав вину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має міцних соціальних зв`язків. Завдану шкоду потерпілому в добровільному порядку не відшкодував.

Крім цього судом враховується досудова доповідь органу пробації, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_6 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за

порушення громадського порядку та насильство в сім`ї, підтримує кримінальні зв`язки або зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою. Ризики вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства і окремих осіб оцінюється як середній. Приймаючи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення останнього без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 186 КК України. Обраний обвинуваченому вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам його вчинення, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання. Менш суворий вид покарання буде недостатнім для його виправлення.

Підстав для застосування судом вимог ст.ст.69, 75 КК України не встановлено.

Згідно інформації, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 був взятий під варту із зали суду 26.09.2018 року на підставі ухвали слідчого судді від 26.09.2018 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк дії даного виду запобіжного заходу продовжено в передбаченому законом порядку. Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу суд не вбачає, а тому його необхідно залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 100, 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дати взяття під варту, а саме 26.09.2018.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі:

квитанцію від 09.12.2017 про купівлю мобільного телефону залишити в матеріалах кримінальної справи;

картонну коробку білого кольору від мобільного телефону марки «ZTE А610» та мобільний телефон марки «ZTE А610» золотистого та білого кольору НОМЕР_1 та IMEІ НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 залишити останньому за належністю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_43