Справа № 175/1370/18
Провадження № 1-кп/175/96/18
Ухвала

Іменем України

06 травня 2019 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

а також потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0001210 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

Перед початком дослідження доказів за письмовим клопотанням прокурора, захисник заявила письмові клопотання про визнання недопустимими доказами: 1) протоколу огляду місця події від 02.08.2017 року та фото-таблиці до неї, оскільки протокол складено слідчою ОСОБА_8 , а фото-таблиці складені слідчим ОСОБА_9 , який набув повноважень слідчого у даному кримінальному провадженні лише після винесення постанови про призначення групи слідчих від 01.09.2017 року, що свідчить про їх невідповідність вимогам ст.ст.103-106 КПК України; 2) протоколу пред`явлення фотокарток для впізнання свідку ОСОБА_10 від 25.10.2017 року, оскільки ОСОБА_10 перед початком слідчої дії заявляв, що може впізнати особу, але не зазначає за якими ознаками; йому надано для впізнання 4 фотокартки осіб не схожих поміж собою, серед яких фото ОСОБА_11 ; прикмети, за якими свідок впізнав ОСОБА_11 , не можна вважати достатніми для впізнання особи, що викликає сумніви щодо достовірності проведення такої слідчої дії, що свідчить про невідповідність вказаного протоколу вимогам ст.ст.103-106, 228 КПК України.

Вислухавши думку прокурора, який вважав клопотання необґрунтованим, думку потерпілого, який погодився з прокурором і думку обвинувачених, які підтримали клопотання захисника, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Частина 2 цієї статті передбачає, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За приписом ч.1 ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч.2 ст.89 КПК України).

Виходячи з цих вимог закону та враховуючи, що зазначені захисником обставини не свідчать про очевидну недопустимість доказів, суд не вбачає правових підстав для визнання недопустимими цих доказів на підставі ч.2 ст.89 КПК України і вважає необхідним вирішити питання їх допустимості у загальному порядку, передбаченому ч.1 ст.89 КПК України.

Керуючись ст.ст.86, 89, 350, 369 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про недопустимість доказів - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1