Справа № 461/3917/18
Провадження № 1-кп/461/399/18
06.12.2018 року м. Львів
Галицький районний суд м. Львова
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
Обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у зв`язку із погіршенням його стану здоров`я.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 підтримав, просив суд таке задоволити.
Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 за безпідставністю. Крім цього, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення, не працює, не навчається, раніше судимий, ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшились.
Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років. Він не працює, раніше неодноразово судимий. Матеріальні збитки потерпілому не відшкодовано.
Все це, разом з тяжкістю санкції цієї статті, свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду. Крім того, враховуючи те, що обвинувачений перебував в розшуку, матеріальної шкоди потерпілому не відшкодував, існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Тобто, прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.
Відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тому суд відмовляє в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Щодо твердження захисника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 про необхідність зміни запобіжного заходу у зв`язку із погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , який потребує постійного диспансерного обстеження, суд виходить з наступного.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок дбати про фізичний добробут осіб, яких позбавлено волі.
Як зазначає Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, а саме: «Пєтухов проти України», «Ухань проти України», «Віслогузов проти України» державний орган, повинен забезпечити ув`язненій особі достатній медичний нагляд для вчасного діагностування та лікування хвороб.
Згідно ст. 21 Закону України «Про попереднє увязнення» адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.
Таким чином, обов`язок по збереженню здоров`я особи, яка перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятору покладається на керівника слідчого ізолятору. Із цього випливає, що керівник слідчого ізолятору в силу своїх обов`язків, зобов`язаний забезпечити належне здійснення лікувально-профілактичних заходів відносно обвинуваченого. Твердження захисника ОСОБА_5 про необхідність постійного диспансерного обстеження ОСОБА_4 , на думку суду, не є підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу. В обов`язки посадових осіб державної установи Львівська установа виконання покарань (№ 19) входить проведення судово-медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 профільними спеціалістами, у тому числі з наданням можливості транспортування його до офіційних спеціалізованих медичних закладів МОЗ України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193-196, 331, 532 КПК України, суд,
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 186 КК України призначити до відкритого судового розгляду головуючим суддею одноособово в залі судового засідання Галицького районного суду м. Львова на 11 годин 10 хвилин 10 грудня 2018 року.
Для судового розгляду даного кримінального провадження викликати на вказаний вище час та дату учасників судового провадження.
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу задовольнити.
Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 186 КК України, до 6 лютого 2019 року включно.
Зобов`язати начальника державної установи Львівська установа виконання покарань (№ 19) провести необхідне, повне медичне обстеження стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , профільними спеціалістами, забезпечити останнього необхідними ліками та необхідним лікуванням.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1