Постанова Іменем України

20 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 520/9295/15

провадження № 51-688 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000232, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Костянтинівка Роздільнянського району Одеської області, жителя м. Одеси,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Київський районний суд м. Одеси вироком від 16 серпня 2016 року визнав невинуватим та виправдав ОСОБА_7 через недоведеність наявності в його діях складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 без змін.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, за обставин, викладених у вироку, приблизно о 07:10 год. 19 січня 2015 року рухався на автомобілі «NISSAN BLUEBIRD», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. ім. космонавта Комарова в напрямку вул. 25-ї Чапаївської дивізії, де в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 б), 8.7.3 г), е), 8.10 Правил дорожнього руху, зокрема, проігнорував жовтий і червоний сигнали світлофора, не зменшив швидкості, не зупинився перед стоп-лінією та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину на зелений сигнал світлофора для пішоходівпо пішохідному переходу справа наліво щодо напрямку руху автомобіля. В результаті цього потерпіла отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах прокурор та потерпіла ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставлять вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважають, що суд першої інстанції безпідставно виправдав ОСОБА_7 , оскільки матеріали провадження містять належні та допустимі докази винуватості останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК. Суд апеляційної інстанції цих помилок не виправив, не навів відповідей на усі доводи апеляційної скарги, не спростував їх і, залишивши апеляційну скаргу без задоволення, своє рішення належним чином не мотивував і не обґрунтував. Ухвалу апеляційного суду вважають такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційні скарги прокурора та потерпілої, зазначала про необхідність скасування оскарженої ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 2 ст. 433КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 370 КПК як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Як зазначено у ст. 374 КПК, у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.
За змістом положень ст. 418, ч. 2, 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
З матеріалів кримінального провадження видно, що прокурор, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції про недоведеність наявності в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, за пред`явленим йому обвинуваченням, подав апеляційну скаргу. Свою позицію прокурор мотивував невідповідністю висновків суду першої інстанції щодо виправдування ОСОБА_7 фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони були зроблені внаслідок неповного, однобічного дослідження доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, і без належного з`ясування дійсних обставин події. При цьому, зазначав, що викладенні у вироку докази на підтвердження встановлених обставин є вибірковими, одним з яких надана перевага над іншими без належного спростування.

Крім іншого, прокурор в апеляційній скарзі вказував на таке:
- висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на доводах обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 , який є знайомим обвинуваченого;
- у вироку безпідставно зазначено про те, що показання потерпілої ОСОБА_6 (яка і під час досудового розслідування, і під час судового розгляду пояснювала, що автомобіль під керуванням ОСОБА_7 здійснив на неї наїзд, коли вона перетинала проїзну частину по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофору для пішоходів) спростовуються, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_9 (при тому, що відповідно до цих показань потерпіла почала перетинати проїзну частину по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофору для пішоходів), та висновком судової автотехнічної експертизи № 1586 від 21.05.2015;
- безпідставно покладено в основу виправдувального вироку висновки експертизи № 5756 від 08.04.2016 лише в тій частині, що в умовах події при її розвитку по версії свідка ОСОБА_8 та водія ОСОБА_7 , останній не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, при цьому не взяв до уваги висновок цієї ж експертизи в тій частині, що в умовах події при її розвитку по версії потерпілої водій ОСОБА_7 гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, при цьому суд своє рішення жодним чином не обґрунтував.
Як видно зі змісту ухвали, апеляційний суд не виклав усіх доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі, та, залишаючи скаргу без задоволення, не зазначив підстав, із яких її визнано необґрунтованою. Апеляційний суд обмежився перерахуванням доказів, на які є посилання у вироку, і загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляційної скарги та не розглянув доводи прокурора щодо наявності в матеріалах провадження достатніх та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 .

Зроблені апеляційним судом висновки не можна визнати обґрунтованими.
Зокрема, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо невірної оцінки судом першої інстанції показань потерпілої ОСОБА_6 , яка і під час досудового розслідування, і під час судового розгляду пояснювала, що автомобіль під керуванням ОСОБА_7 здійснив на неї наїзд, коли вона перетинала проїзну частину по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофору для пішоходів, а також показань свідка ОСОБА_9 ,пославшись на те, що останній не бачив безпосередньо події наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_7 на потерпілу, і прокурор у судовому засіданні апеляційного суду не ставив під сумнів показань цього свідка, викладених у вироку.
Враховуючи, що свідок ОСОБА_9 давав пояснення, з яких, на переконання прокурора, можна встановити, зокрема, те, що потерпіла почала перетинати проїзну частину по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофору для пішоходів і, відповідно, ОСОБА_7 беззаперечно порушував Правила дорожнього руху, висновок суду апеляційної інстанції про безпідставність доводів прокурора не можна визнати обґрунтованим.

Крім того, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що суд першої інстанції, оцінюючи висновок судової автотехнічної експертизи № 5756 від 08.04.2016, у вироку навів переконливі доводи щодо підстав надання переваги висновкам, зробленим за версією водія ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , над висновками, зробленими за версією потерпілої ОСОБА_6 . Однак вирок місцевого суду такого обґрунтування не містить.
Більш того, матеріали кримінального провадження містять три висновки судових автотехнічних експертиз:
- № 1586 від 22.05.2018, в основу якого були покладені, зокрема, дані, отримані з пояснень водія ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_8 . Відповідно до цього висновку в умовах версії водія ОСОБА_7 , останній не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, а в умовах версії потерпілої, ОСОБА_7 гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. При цьому було встановлено, що дані, отримані з пояснень свідка ОСОБА_8 , є технічно неспроможними і не можуть бути прийняті для вирішення поставлених експерту питань.
- № 3383 від 24.06.2015, в основу якого були покладені, зокрема, дані, отримані з пояснень водія ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 . Відповідно до цього висновку в умовах версії потерпілої та свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_7 гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. При цьому було встановлено, що дані, отримані з пояснень водія ОСОБА_7 , є технічно неспроможними і не можуть бути прийняті для вирішення поставлених експерту питань.
- № 5756 від 08.04.2016, в основу якого були покладені, зокрема, дані, отримані з пояснень водія ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Відповідно до цього висновку в умовах версії свідка ОСОБА_8 та водія ОСОБА_7 , останній не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, а в умовах версії потерпілої та свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_7 гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.
Для пояснення зазначених висновків експертиз судом апеляційної інстанції був запрошений експерт ОСОБА_10 , який їх проводив. У судовому засіданні експерт підтвердив, що в умовах версії свідка ОСОБА_8 та водія ОСОБА_7 , останній не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, а в умовах версії потерпілої та свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_7 гарантовано мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.
При цьому суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі не зазначив цих даних і не надав жодної оцінки поясненням експерта ОСОБА_10 .
Про дослідження висновку судової автотехнічної експертизи № 3383 від 24.06.2015 в судових рішеннях як першої, так і апеляційної інстанцій взагалі не йдеться, оцінка цьому доказу не надається.
Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК при розгляді апеляційної скарги прокурора і дійшов передчасного висновку стосовно законності вироку суду першої інстанції щодоОСОБА_7 , залишивши його без змін.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційні скарги прокурора та потерпілої задоволенню.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, перевірити усі доводи як апеляційної скарги, так і інші доводи касаційних скарг прокурора та потерпілої, дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та потерпілої ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3