У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження № 0002688 апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкенту, Узбекистану, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, працюючого, в силу ст.89 КК України несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.122 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5
потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять вирок суду змінити в частині відшкодування моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_6 на їх користь по 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання: за ч.3 ст.296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, за ч.1 ст.122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Строк покарання обчислювати з моменту затримання засудженого.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування майнової шкоди - 3998 грн. 7 коп., на відшкодування моральної шкоди - 30000 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди - 7000 грн.
Позов ОСОБА_8 в частині стягнення з ОСОБА_6 майнової шкоди в сумі 275 грн. 11 коп. - залишено без задоволення.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 вказує, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм видом та розміром є явно несправедливим та суворим.

Захисник вказує, що при призначенні покарання, суд не врахував, що обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості, те, що він не судимий, характеризується за місцем проживання позитивно, працює, за місцем роботи характеризується як справжній спеціаліст, який ніколи не порушував трудову дисципліну та не вживав алкогольні напої. Обвинувачений щиро розкаявся, сприяв розгляду кримінального правопорушення, відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_8 в більшому розмірі ніж понесені фактичні матеріальні збитки. ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, працює, має сім`ю, на його утриманні перебуває цивільна дружина та її неповнолітня донька.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 вказала, що вирок суду необхідно змінити, оскільки судом не були об`єктивно з`ясовані обставини для повного задоволення цивільного позову в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди, так як обґрунтування, які підтверджують понесення потерпілою моральної шкоди, не були належним чином досліджені та оцінені судом відповідно до кримінального процесуального закону та норм матеріального права.

Зазначає, що при ухваленні вироку судом призначено покарання, що не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. У супереч вимог закону суд у вироку не зазначив, обставини, які обтяжують покарання як це передбачено ст. 67 КК України, зокрема вчинення злочину щодо особи похилого віку, якими є потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Стверджує, що висновки суду щодо недоведеності вчинення обвинуваченим хуліганських дій, що супроводжувалися винятковим цинізмом є хибними.

Слід зазначити, що відсутність у ОСОБА_6 критичної оцінки своєї поведінки засвідчує про відсутність у нього щирого каяття, яке б, в свою чергу, засвідчувало про відношення до скоєного, що також повинно вплинути на вид покарання.

За таких обставин не з`ясування та неврахування всіх обставин вчинення злочину, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що мало наслідком відшкодування потерпілій моральної шкоди у сумі, що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину.

Вказує, що неправомірними діями ОСОБА_6 , їй було завдано тілесних ушкоджень, після яких вона змушена була відновлювати стан здоров`я.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я, заподіяного вчиненням ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, потерпілій була завдана моральна шкода, яка полягала: у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, що призвели до порушення сну, перенесення стресу; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя; у неможливості реалізації своїх звичок і бажань.

Зазначає, що усе вище перелічене позначилось негативними змінами у її житті, викликало негативні переживання та спогади, потребу в униканні аналогічних обставин, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі її одужання та одужання її чоловіка, та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, неприємні сновидіння, емоційну напругу, почуття образи, обурення, приниженої гідності, неврози та стресовий стан, що не дозволяють їй зосередитись на лікуванні та звичайних заняттях.

Крім того, вказує, що наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання нею життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних сил та матеріальних витрат, які і до тепер вимагають компенсації задля їх подолання.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 зазначив в своїй апеляційній скарзі аналогічні доводи необхідності змінити вирок суду в частині відшкодування моральної шкоди, що вказані і в апеляційній скарзі ОСОБА_8 .
Крім того, додав, що діями ОСОБА_6 йому було завдано моральну шкоду, оскільки після нанесення йому тілесних ушкоджень, про що знають його рідні та друзі, він відчуває образу та сором, постійно боїться зустрітись поглядом із сусідами, його переслідує відчуття тривоги, що спричиняє душевний неспокій, стрес. Всі ці фактори не дозволяють йому продовжувати жити нормальним життям.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 05.07.2018 року близько 07.00 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до тамбуру квартири АДРЕСА_2 , та почав голосно стукати у вхідні двері, вимагаючи виходу мешканця даної квартири, свого знайомого ОСОБА_7 , який є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що на той момент знаходилися вдома, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою.
Коли ОСОБА_7 , відчинивши двері зробив йому зауваження, пояснивши, що сина вдома немає та зробив ОСОБА_6 зауваження, він використовуючи зауваження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка теж вийшла до нього, як нікчемний привід, продовжив голосно висловлюватися нецензурною лайкою на їх адресу, чим ображав їх людську гідність, порушуючи спокій та відпочинок інших мешканців будинку.
При цьому, проявляючи особливу зухвалість та маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, заштовхав ОСОБА_7 до приміщення ліфту та спустившись до ганку, наніс йому близько 5-6 ударів кулаками обох рук в область обличчя та правої кисті, якою він захищався від ударів, заподіявши ОСОБА_7 тілесні ушкодження, від яких він знепритомнів та впав на землю.
Після чого, прийшовши до тями, потерпілий ОСОБА_7 разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 , яка спустилася на перший поверх, намагалася піднятися до своєї квартири, але ОСОБА_6 продовжуючи висловлюватися на адресу потерпілих грубою нецензурною лайкою та грубими непристойними словами, в присутності свідка ОСОБА_10 , почав хватати за одяг та замахуватися на потерпілого ОСОБА_7 , після чого в той час, як потерпілі очікували приїзду поліції, повернувся та знову наніс ОСОБА_7 біля 3-4 ударів кулаками обох рук в область обличчя, поваливши його на землю та коли ОСОБА_8 , намагалась відтягнути ОСОБА_6 від чоловіка та припинити хуліганські дії, ОСОБА_6 вчинив опір їй та наніс 5 ударів руками в область обличчя, від чого вона впала та забилася потиличною частиною голови та нижньою правою кінцівкою, заподіявши легкі тілесні ушкодження, у вигляді синців, забійної рани голови, обличчя, правої нижньої кінцівки, а також порушив своїми діями нормальний сон ОСОБА_11 який відпочивав за місцем свого проживання на 1 поверсі будинку та вийшовши на вулицю відтягнув ОСОБА_6 , який сидячи на ОСОБА_7 продовжував наносити йому удари руками в області обличчя, заподіявши своїми діями йому тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді синців обличчя, перелому нижньої третини ліктьової кістки, струсу головного мозку.
Суд визнає ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296 КК України, у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю з опором іншому громадянину, який припиняв хуліганські дії; ч.1 ст.122 КК України, тобто в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підтримку вимог своїх апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_9 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав вірну юридичну оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.296 та ч.1 ст.122 КК України є вірною і апелянтами не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, злочин скоєний відносно двох осіб, особу обвинуваченого, який не судимий, негативно характеризується, його репутацію, як особи схильної до вчинення злочинів, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, відшкодування потерпілій заподіяної матеріальної шкоди, обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням цього суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчинених ним злочинів, даних про особу обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим апеляційний суд не вбачає.

Посилання захисника на повне визнання обвинуваченим вини та його щире каяття у вчиненні злочинів, як на підставу для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, є неприйнятними, оскільки, зазначені обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначені обвинуваченому покарання в межах санкції статей закону за якими його визнано винним.

Наявність у обвинуваченого сім`ї, відшкодування потерпілій ОСОБА_8 матеріальних збитків не є підставою для пом`якшення призначеного йому покарання і ступінь тяжкості вчиненого істотно не знижують.

Також, слід зазначити, що надані до апеляційного суду позитивні характеристики обвинуваченого з місця роботи та проживання суперечать наявним в матеріалах справи даним щодо негативної поведінки обвинуваченого за місцем проживання, а тому вони є непереконливими та не можуть бути прийняті до уваги.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 хоча і вважається особою раніше не судимою, відповідно до положень ст. 89 КК України, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, вчинив злочин із застосуванням насильства стосовно двох осіб, в стані алкогольного сп`яніння, характеризується негативно.

Зазначені обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

Що стосується вимог апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, то не погоджуючись зі стягненням на їх користь суми 30000 грн. та 7000 грн відповідно. Потерпілі в своїх апеляційних скаргах зазначають що розмір повинен бути визначений у сумі 200000 грн. кожному через моральні переживання, пов`язані з порушенням їх звичайного образу життя та перенесеними ними приниженнями.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен виходити з вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»

На думку колегії суддів відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції вирішено у відповідності зі ст. 1167 ЦК України, а встановлений розмір відповідає засадам справедливості, розумності та виваженості. Суд першої інстанції належним чином врахував характер фізичних та психічних страждань потерпілих, пов`язаних з заподіянням їм тілесних ушкоджень, з порушенням звичного способу життя, характер та тривалість їх немайнових втрат, часу та зусиль необхідних для відновлення здоров`я.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доводам потерпілих щодо спричиненої їм моральної шкоди, з`ясував та дослідив наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями обвинуваченого, вини останнього в її заподіянні, з чого виходили потерпілі, оцінюючи моральні страждання у вказаних ними грошових сумах.

Тому є безпідставними доводи апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо неправильного вирішення судом першої інстанції їх цивільних позовів про відшкодування моральної шкоди.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтами мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання та зміни розміру відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: