Справа № 336/1418/19
Провадження № 1-кс/336/857/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув заяву адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява адвоката ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_4 , про зняття арешту з майна ОСОБА_4 , який був накладений 15.02.2008 року в межах кримінальної справи № 260804, порушеної за фактом ч. 4 ст. 197-1 КК України, слідчим слідчого відділу Шевченківського РО ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, яка 28.03.2008 року була зупинена на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року) і на теперішній час відсутня.

Також вказав, що право власності ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 ніким не оспорювалось, а спірне майно належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, що зареєстроване за № 23937047 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Наявність вказаного арешту порушує конституційні права ОСОБА_4 , щодо вільного розпорядження своїм майном.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи за його відсутності на задоволенні заяви наполягав.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання, подавши про це письмову заяву.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, дослідивши письмові заяви учасників процесу, приходить до наступних висновків.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Слідчий суддя при розгляді справи керується тим, що вказані правовідносини виникли за дії КПК України від 1960 року.

Порядок накладання арешту на майно та скасування арешту було урегульовано у статтях 126, 234 КПК України від 1960 року.

Відповідно до пункту 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України від 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до пункту 10 розділу XI "Перехідні положення" КПК України від 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України від 2012 року, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Оскільки кримінальне провадження у справі, у якій постановлена постанова про накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 було зупинено 28.03.2008 року на підставі п.3 ст.206 КПК України, справа не передана до суду на час набрання чинності КПК України від 2012 року, то вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України від 2012 року.

Як встановлено судом з матеріалів заяви: житловий будинок АДРЕСА_1 належить гр.. ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 , про що свідчить копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 107599042 від 14.12.2017 року.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, витяг від 30.01.2019 року 21.02.2008 року за № 6636474 реєстратором П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови про накладення арешту на майно, виданої Шевченківського РВ ЗМ УМВС України в Запорізькій області № б/н від 15.02.2008 року, було накладено арешт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно постанови від 15.02.2008 року арешт на вищезазначене майно було накладено слідчим Шевченківського РВ ЗМ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_5 в межах кримінальної справи № 260804, порушеної за фактом ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2019 року було витребувано з Шевченківського відділу поліції Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області матеріали кримінальної справи № 260804, порушеної за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України.

Матеріали вказаної кримінальної справи в судове засідання надані не були.

Як встановлено з повідомлення Т.в.о. заступника начальника СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , наявного в матеріалах заяви, кримінальна справа № 26084, порушена за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, згідно книги обліку кримінальних правопорушень за 2008 рік, була зупинена 28.03.2008 року на підставі п. 3 ст. 206 КПК України ( в ред. 1960року).

На теперішній час зазначена кримінальна справа відсутня у архіві Шевченківського ВП, у зв`язку з чим ініційоване проведення службової перевірки, з метою встановлення місцезнаходження вказаної кримінальної справи та подальшого вирішення питання, щодо можливості зняття арешту з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України (згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Інформація про внесення до ЄРДР відомостей по кримінальній справі № 260804, в матеріалах справи відсутня, а сама кримінальна справа № 260804 є такою, що відсутня в архіві Шевченківського ВП, що об`єктивно позбавляє слідчого суддю можливості перевірити законність та обґрунтованість дій слідчого щодо накладення арешту на майно заявника та законність дій слідчого щодо зупинення кримінальної справи.

Водночас наявність вказаного арешту позбавляє ОСОБА_4 можливості вільно розпоряджатись своєю власністю, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .

Жодних відомостей, які б вказували на те, що вищезазначений житловий будинок є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна слідчим чи прокурором в судове засідання не надано.

Згідно досліджених матеріалів досудове розслідування у кримінальній справі № 260804 триває понад 11 років з моменту її порушення.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку; 2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості; 3) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Так, у рішенні ЄСПЛ по справі Меріт проти України від 30.03.2004 року Суд зазначив, що відлік перебігу розгляду кримінальної справи для вирішення питання щодо його "розумності" у сенсі ч. 1 ст. 6 Конвенції починається з моменту виявлення ставлення державних органів до особи як до підозрюваного або як до обвинуваченого у вчиненні злочину. Зокрема, відлік строку провадження може починатися з дня: взяття особи під варту; повідомлення її про порушення щодо неї кримінальної справи; початку досудового розслідування.

Такий строк проведення досудового розслідування як у кримінальній справі № 260804 від 2008 року не можна вважати «розумним» в сенсі ч. 1 ст. 6 Конвенції, а зволікання слідчих органів щодо розслідування вказаного кримінального провадження є таким, що порушує законні права та інтереси заявника.

На підставі викладеного, суд вважає за можливим зняти арешт з наступного майна: з житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 , ІНП НОМЕР_1 .

Керуючись ст.ст. 100, 170, 174 КПК України , слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,- задовольнити.

Скасувати арешт майна, що на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНП НОМЕР_1 , а саме, з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1