Ухвала
іменем України
9 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 614/349/17
провадження № 51- 1515 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Борівського районного суду Харківської області від 14 червня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року,
встановив:
За вироком Борівського районного суду Харківської області від 14 червня 2018 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт, що з урахуванням ст. 72 КК відповідає 25 (двадцяти п`яти) дням обмеження волі;
- за ст. 128 КК до покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 24 жовтня 2016 року близько 07:55, знаходячись на робочому місці в приміщенні адміністративної будівлі на території водонапірної станції другого підйому Борівського КВКП в лісовому масиві біля смт Борова Борівського району Харківської області, підійшов ззаду до ОСОБА_6 , який розвернувся на його оклик, і вдаривши ногою по передній поверхні лівої гомілки потерпілого, від чого останній впав на підлогу, наніс декілька ударів кулаком руки по правій частині обличчя, спричинивши йому легких тілесних ушкоджень.
Крім того, не маючи прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, засуджений спричинив їх потерпілому ОСОБА_6 внаслідок обертання останнього навколо осі в момент, коли його окликнув ОСОБА_4 , у виді перелому обох кісток лівої гомілки та поперечного перелому медіальної кісточки лівої ноги.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року вирок змінено. Застосовано до засудженого ОСОБА_4 положення ст. 49 КК, звільнено останнього від призначеного вироком покарання за ч. 1 ст. 125 КК на підставі ч. 5 ст. 74 КК. Визнано ОСОБА_4 засудженим за ст. 128 КК до покарання у виді 2 років обмеження волі без застосування положень ст. 70 КК.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати вказані судові рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а справу закрити, у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання. Вважає, що наведене в оскаржуваних судових рішеннях не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Останні постановлені без урахування всіх обставин справи, а висновки судів про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів не ґрунтуються на достатньо досліджених під час судового розгляду доказах. Також, вказує на порушення судом першої інстанції положень статей 338, 477 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК). Апеляційний суд не перевірив доводів наведених у його апеляційній скарзі та не усунув порушень, допущених судом першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник, поміж іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить надати доказам у ній іншу оцінку, ніж її дали суди нижчих інстанцій,тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Як убачається зі змісту судових рішень, у цій справі фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції. У касаційній скарзі ОСОБА_5 вказує на те, що суд поклав в основу вироку суперечливі докази, не дав їм належної оцінки і не зіставив їх з іншими доказами. Проте оскаржені рішення свідчать, що висновок про винуватість засудженого судом зроблено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК.

Незгода захисника з висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення судом процесуального закону.
Як убачається з копії ухвали, апеляційний суд у своєму судовому рішенні послався на конкретні фактичні дані, що містяться у кримінальному провадженні та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи.
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Що стосується доводів касаційної скарги про порушення судом першої інстанції положень статтей 338, 477 КПК, слід зазначити наступне.
Захисник ОСОБА_5 у своїй касаційній скарзі вказує на відсутність всупереч положень ст. 477 КПК у матеріалах кримінального провадження у формі приватного обвинувачення заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК, на підставі якої воно мало бути розпочате, як на допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції.
Однак, як убачається з наданої до касаційної скарги копії вироку, цей довід був предметом ретельної перевірки в суді першої інстанції і визнаний судом необґрунтованим.
Зокрема, суд указав в своєму рішенні з посиланням на аркуш справи про наявність в матеріалах кримінального провадження заяви потерпілого ОСОБА_6 про відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 по факту спричинення йому тілесних ушкоджень.
А оскільки, згідно з ч. 1 ст. 477 КПК у формі приватного обвинувачення здійснюється кримінальне провадження як за ч. 1 ст. 122 КК, так і за ч. 1 ст. 125 цього Кодексу, тому вказаний довід касаційної скарги захисника колегія суддів визнає неспроможним.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_5 вбачається, що в суді першої інстанції прокурором було змінено обвинувачення з ч. 1 ст. 122 КК на ч. 1 ст. 125 КК, ст. 128 КК, однак в матеріалах кримінального провадження відсутня письмова згода потерпілого, що є, на думку захисника засудженого, істотним порушенням цим судом вимог кримінального процесуального закону.
Однак, як убачається з наданих копій судових рішень потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 були присутні в судовому засіданні першої інстанції при винесенні вироку, яким ОСОБА_4 було визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК та ст. 128 КК.
Вказаний вирок ані потерпілий, ані його представник в апеляційному й касаційному порядках не оскаржували, що свідчить про те, що вони погодилися із кваліфікацією дій засудженого за вказаними статтями КК, а при розгляді справи в суді апеляційної інстанції підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора та заперечили в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність оспорюваних судових рішень та вмотивованість їх висновків з питань істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону, захисник у своїй касаційній скарзі не навів, і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
З огляду на викладене касаційна скарга захисника ОСОБА_5 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Борівського районного суду Харківської області від 14 червня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3