Провадження № 1кс/712/1188 /19
Справа № 712/1884/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2019 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваної ОСОБА_7 , розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси винесене в кримінальному провадженні № 0000021 від 05.02.2019, старшим слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 та погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, громадянки України, українки, освіта вища, працюючої на посаді лікаря акушера-гінеколога перинатального центру КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», неодруженої, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , невійськовозобов`язаної, учасником АТО, інвалідом, депутатом, ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не являється, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 звернулася із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_11 , посилаючись на те, що в провадженні СВ Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000021 від 05.02.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переведена наказом головного лікаря КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» ОСОБА_12 № 4-ОС від 10.01.2017 параграф № 44 на посаду лікаря акушера гінеколога відділення патології вагітності та екстрагенітальної патології, на яку відповідно до посадових обов`язків покладено здійснення:

- лікарю акушер-гінекологу підпорядковані акушерка стаціонарна палатна, акушерка приймального кабінету, сестра медична стаціонару процедурного кабінету відділення патології вагітності та екстрагенітальної патології;

- перевіряти правильність та своєчасність виконання середнім медичним персоналом лікарських призначень та вказівок по лікуванню та догляду за хворими. У випадку не виконання персоналом лікарських призначень встановлювати причину та застосовувати необхідні заходи впливу;

- здійснювати виписку, переведення хворих в інше відділення лікарні чи інші ЛПЗ по узгодженню із завідувачем відділення.

Таким чином, ОСОБА_11 здійснювала організаційно-розпорядчі функції, тобто була службовою особою, відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України та примітки ст. 364 КК України.

Таким чином, ОСОБА_11 , будучи службовою особою, яка наділена організаційно-розпорядчими функціями, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, за вирішення питання щодо прийняття пологів у ОСОБА_13 та безперешкодного отримання виписки про народження дитини у останньої, умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи про незаконність своїх дій, у робочий час з 08.00 до 18.00 години, більш точний час, на даний час слідством не встановлено, знаходячись у приміщенні КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради, що розташований по вул. Менделєєва, 3 у м. Черкаси, повідомила ОСОБА_14 про необхідність надання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи у вигляді грошових коштів в сумі 8 000 (восьми тисяч) гривень, з погрозою вчинення дій, з використанням службового становища.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди для себе, діючи умисно, поєднуючи свої дії з вимогою надання зазначеної неправомірної вигоди, з корисливих спонукань, ОСОБА_11 , близько 14 години 30 хвилин, 08.02.2019 знаходячись на другому поверсі коридору приміщення КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», що розташований по вул. Менделєєва, 3 у м. Черкаси, діючи умисно, переслідуючи мету наживи, зловживаючи своїм службовим становищем, одержала від ОСОБА_14 суму раніше обумовленої неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 5000 (п`ять тисяч ) гривень, для себе чи третьої особи за прийняття пологів у ОСОБА_13 та безперешкодне отримання виписки про народження дитини у останньої.

08.02.2019 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

09.02.2019 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, серед яких: заява ОСОБА_14 від 05.02.2019; витягом з наказу № 4-ОС від 10.01.2017, посадовою інструкцією лікаря акушера гінеколога відділення паталогії КЗ «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 , протоколом огляду місця події від 08.02.2019, протоколом освідування особи від 08.02.2019, протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 08.02.2019.

Враховуючи зібрані докази на даному етапі досудового розслідування, ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який відповідно до ч. 3 ст. 368 КК України карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) можливе переховування від органів досудового розслідування та/або суду; 2) можливий незаконний вплив на свідків, потерпілого, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; 3) можливе перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; 4) можливе вчинення іншого кримінального правопорушення.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_11 згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; приховування можливих аналогічних фактів своєї злочинної діяльності; незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання повністю підтримали та просили його задовольнити.

Захисники в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою, а саме особисте зобов`язання.

Підозрювана в судовому засіданні, вину свою у вчиненому злочинові не визнала та просила обрати запобіжний заході не пов`язаний з триманням під вартою.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження приходить до наступного.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Розглядаючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен виходити з того, що право на свободу та особисту недоторканість є одним із значущих прав людини. Частиною 2 статті 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматись під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, згідно ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

В частині 3 ст. 5 Конвенції / правова позиція ЄСПЛ, викладена в п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України"/ після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

В своєму клопотанні слідчий та прокурор вказує, що до підозрюваної ОСОБА_11 необхідно обрати міру запобіжного заходу тримання під вартою, що дасть необхідність запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, але доказів не надано.

Вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_11 , суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п.35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»).

Так, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» від 13.04.2014 року також зазначає, що обґрунтованість підозри ґрунтується на можливості сторонньої, незацікавленої особи дійти висновків, що підозрювана особа вчинила кримінальне правопорушення.

Суд виходить з того, що до вирішення питання про винність особи тримання під вартою не може бути загальним правилом і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Тримання під вартою повинно бути законним і обґрунтованим. Законність тримання полягає у дотриманні передбаченої законом процедури застосування цього запобіжного заходу, а його обґрунтованість у вимозі взяття під вартою лише за наявності передбачених для цього у законі підстав.

Згідно з практикою ЄСПЛ до ризиків, на які можна посилатись при вирішенні питання про взяття особи під варту, належать: 1) ризик переховування і тоді в рішенні суду мають бути зазначені обставини, які дають підстави очікувати, що такий ризик може справдитись, наприклад дані, що ця особа раніше ухилялась від слідства та суду, 2) перешкоджання здійсненню правосуддя. Цей ризик може полягати у вчиненні підозрюваним особисто чи спільно з іншими особами незаконних дій, спрямованих на фальсифікацію чи знищення доказів; небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, 3) вчинення нових кримінальних правопорушень. Він може згадуватись тоді, коли попередня поведінка особи дає підстави очікувати, що вона не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях.

При формуванні внутрішнього переконання слідчого, прокурора, слідчого судді, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція Європейського суду з прав людини, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

В даному випадку слідчим та прокурором не доведено та не надано письмових доказів того, що в даному випадку виникли ризики передбачені вимоги ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що підозрювана має постійне місце проживання та роботи, має на утриманні батька інваліда, ветерана війни ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі слів захисту характеризується позитивно за місцем роботи, має пенсійний вік та міцні соціальні зв`язки на роботі та у місці свого проживання, раніше не судима та з урахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено нових даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеним ризикам будь-яким із передбачених ч.1 п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України, тому за таких обставин суд вважає, що підозрювана ОСОБА_11 не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання.

Керуючись ст. ст. 40, 131-132, 176-178, 179-184, 194, 196, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрювану ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- не відлучатися за межі м. Черкаси без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд за кордон;
- утримуватися від спілкування з свідками та потерпілим по даному кримінальному провадженні за відсутності захисника, слідчого або прокурора.
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 .
Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваній після її оголошення.

Попередити ОСОБА_11 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення у розмірі від 0.25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_16

Копію цієї ухвали мені вручено «____» лютого 2019 року о ____ год. ____ хв., одночасно роз`яснено порядок її оскарження.

Підозрювана ______________________ ОСОБА_11

Захисник __________________________ ОСОБА_17

Захисник __________________________ ОСОБА_18