Справа №: 400/1512/18
провадження №: 1-кп/398/232/19
УХВАЛА
Іменем України

"16" січня 2019 р., Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області
у складі: судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Олександрії кримінальне провадження № 0000281 від 05.06.2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Олександрійського міськрайонного суду надійшли матеріали кримінального провадження № 0000281 від 05.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України.

Представник потерпілих ОСОБА_12 заявив про необхідність повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність вимогам чинного законодавства, а саме неконкретність формулювання обвинувачення, яке сформульовано однаково як відносно ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (не визначена роль та участь кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованих злочинів), правова кваліфікація дій обвинувачених містить припущення, не зазначено, які дії обвинувачених свідчили про особливу зухвалість та винятковий цинізм, не визначено зміст та ознаки "грубого порушення" громадського порядку, а лише процитовано наведене визначення, не розкриваючи ознак хуліганства, що не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. На підставі викладеного, представник потерпілих просить суд винести ухвалу, якою обвинувальний акт повернути прокурору.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , підтримали клопотання свого представника.

Захисники обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вважають що справу слід призначити до судового розгляду, зазначили, що обвинувачення є не конкретним, але їх як сторону захисту влаштовує дана обставина.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,підтримали думку їх захисників.

Прокурор вважає, що справу можливо призначити до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а вказані недоліки обвинувального акту не є підставами для його повернення.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього, суд вважає, що даний обвинувальний акт слід повернути прокурору з наступних підстав.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту згідно ст. 377 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Обов`язок перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд згідно п. 3.ч. 3 ст. 314 КПК України має право у підготовчому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору.

Проте обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення містить ряд невідповідностей.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинені групою осіб, та ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків у вигляді втрати будь-якого органу або його функцій, психічної хвороби або іншого розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, перериванням вагітності чи непоправним знівеченням обличчя, але таке, що спричинило значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Так, сторона обвинувачення формулючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, в якому обвинувачуються всі обвинувачені, зазначила взаємовиключні кваліфікуючі ознаки, зазначивши: "...що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом...". Зі змісту такого формулювання вбачається, що обвинувачені вчинили дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Тобто сторона обвинувачення формулюючи обвинувачення не може визначитись якою конкретно з кваліфікуючих ознак супроводжувались дії обвинувачених.

Крім того, в обвинувальному акті вказано лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, проте не зазначено які дії кожного з обвинувачених свідчили про особливу зухвалість, не визначено зміст та ознаки грубого порушення громадського порядку.

Як зазначено в формулюванні обвинувачення ОСОБА_4 «04.06.2016 року близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 та невстановленою слідством особою, перебуваючи в приміщенні гаражу, який розташований на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , діючи разом, за допомогою рук, ніг, домкрату, який знаходився в гаражі та підручних невстановлених предметів, спільно нанесли ОСОБА_11 численні удари по різних частинах тіла, з яких не менше трьох в ділянку голови, у тому числі ОСОБА_4 особисто взяв металевий домкрат, що знаходився у гаражному приміщенні, та завдав ним одного удару в ліву частину голови ОСОБА_11 , в результаті чого останній втратив свідомість».

Тобто, у обвинуваченні зазначено, що удар ОСОБА_11 домкратом наніс лише ОСОБА_4 , але в обвинувальному акті відсутні формулювання щодо інших обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , формулювання обвинувачення не містить конкретних відомостей про те, яку кількість ударів наніс кожний обвинувачений конкретно потерпілому, за яких обставин та у який спосіб було вчинено злочин.

Таким чином, обвинувачення сформульовано однаково відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не визначено роль та участь кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованих злочинів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вказане обвинувачення та формулювання правової кваліфікації дії обвинувачених є неконкретними.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2, ч. 4 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити дату та місце його складення та затвердження; до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Положеннями ст. 109 КПК України визначено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування - її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок).

В той же час, в порушення вимог ст.ст. 109, 291 КПК України, у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені всі процесуальні дії та рішення, проведені (прийняті) в ході досудового розслідування.

Так, в розділі "Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії" у строчці 22 обвинувачення вказало про допит потерпілого ОСОБА_14 , але в обвинувальному акті відсутні анкетні дані потерпілого ОСОБА_14 , розділ реєстру "Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення" не містить відомостей про позбавлення ОСОБА_14 процесуального статусу потерпілого.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків вимогам КПК України, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Керуючись ст.ст.291,314, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000281 від 05.06.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, для усунення недоліків як такий, що не відповідає вимогамКримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1