Провадження № 05.19/824/1/2019 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія ст. 124 КУпАП

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2019 року м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про відвід судді ОСОБА_3 ,
У провадженні судді Київського апеляційного суду ОСОБА_3 перебуває адміністративна справа з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 3 місяці.
23.11.2018 року в судовому засіданні ОСОБА_2 було заявлено відвід судді ОСОБА_3 , який мотивований тим, що в ході розгляду даної справи суддя допустив дії, які ставлять під сумнів його неупередженість.
Зазначену заяву про відвід неодноразово було призначено до розгляду, а саме 28.11.2018 року, 11 грудня 2018 року, 26 грудня 2018 року та 08.01.2019 року, однак ОСОБА_2 подавалися клопотання про відкладення розгляду його заяви.
21 січня 2019 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі на невизначений строк, а саме до тих пір поки не розглянуть по суті кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 .
Оскільки ОСОБА_2 належним чином був повідомлений про час і місце розгляду його заяви, до суду апеляційної інстанції не з`явився, а в ст.277 КУпАП передбачено виключні підстави для зупинення строку розгляду лише адміністративних справ про адміністративні корупційні правопорушення, тому, враховуючи розумні строки розгляду справи, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання та розглянути заяву ОСОБА_2 про відвід судді.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Кодексом України про адміністративні правопорушення не врегульовано питання про відвід судді, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, а тому, з урахуванням вимог ст.129 Конституції України, ч.1 ст.6, ч.1 ст.7, ст.9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо гарантування доступу до правосуддя з метою забезпечення захисту прав, свобод та інтересів осіб незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону, необхідно керуватись принципом верховенства права та загальними засадами судочинства з урахуванням практики ЄСПЛ, яка відносить справи про адміністративне правопорушення до «кримінального провадження». У зв`язку з наведеним при розгляді заяви про відвід, слід керуватися за аналогією права відповідними положеннями КПК України.
Разом з тим, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, суддя вважає, що розгляд заяви про відвід судді в рамках справи про адміністративне правопорушення можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом, не дивлячись на прогалину в Кодексі України про адміністративні правопорушення в даному питанні.
Зі змісту статті 6 Конвенції та практики Європейського Суду з питань неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись. Під сумнівом довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (Кіпріану проти Кіпру, п. 118; Мікаллеф проти Мальти, п. 93). ЄСПЛ у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (Кіпріану проти Кіпру, п. 118; П`єрсак проти Бельгії, п. 30; Грівз проти Сполученого Королівства, п. 69). Разом з тим, чітка відмінність між цими поняттями відсутня, оскільки поведінка судді може не тільки об`єктивно викликати сумніви в його неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний тест), але мова може також йти про його або її особисте переконання (суб`єктивний тест). Виходячи з наведеного, практика ЄСПЛ говорить про те, що кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Мікалефф проти Мальти).
Оскільки доводи, наведені в заяві про відвід ставлять під сумнів неупередженість судді у заявника, суд приходить до висновку, що в даному випадку доцільним буде задовольнити заяву про відвід судді ОСОБА_3 з метою виключення будь-яких сумнівів в неупередженості судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 268, 271 КУпАП України, практикою ЄСПЛ, суд
П О С Т А Н О В И В :
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1