Номер провадження: 11-кп/813/618/19
Номер справи місцевого суду: 495/8056/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.11.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002399, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.11.2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002399, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків.

Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, оскільки в обвинувальному акті зазначено про вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину за попередньою змовою з ОСОБА_10 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, в зв`язку з чим він не є обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, а зазначення його анкетних даних в даному обвинувальному акті порушує принцип презумпції невинуватості особи.

Також суд в ухвалі вказав, що висунуте ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення є неконкретним, оскільки в ньому не зазначено об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, зокрема способу його вчинення, наявності спільної домовленості на вчинення спільних протиправних дій, мотивів, умислу та мети вчинення злочину.

Крім того, в ухвалі зазначено, що прокурором в обвинувальному акті зазначений розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди без звернення до експерта для проведення експертизи з визначення розміру завданої шкоди та не вказано гривневого еквіваленту грошових коштів у іноземній валюті, якими заволоділи обвинувачені.

Зміст вимог апеляційної скарги та короткий виклад доводів особи, яка її подала.

У своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, просить її скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд під час підготовчого судового засідання вийшов за межі питань, вирішення яких регламентовано ст. 314 КПК України, та почав з`ясовувати, чи проводилась під час досудового розслідування судово-медична експертиза. Натомість, як стверджує прокурор, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

В апеляційній скарзі також зазначено, що доповнення до апеляційної скарги надійдуть до суду після отримання прокурором повного тексту ухвали, однак на момент розгляду апеляційної скарги жодних доповнень не надійшло, в зв`язку з чим апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення в межах апеляційних вимог прокурора.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

З обвинувального акту вбачається, що він не відповідає зазначеним вимогам кримінального процесуального Закону.

Так, обвинувальний акт не містить конкретного викладення ознак складу інкримінованого обвинуваченим злочину, зокрема його об`єктивної та суб`єктивної сторін, не вказано способу його вчинення, обставин, які свідчать про наявність спільної домовленості на вчинення протиправних дій, мотивів, умислу та мети вчинення злочину.

Обставини вчинення злочину та опис дій кожного з обвинувачених, описані в обвинувальному акті, є ідентичними, дії кожної з осіб є неконкретизованими, відсутнє посилання на роль кожного зі співучасників у вчиненні кримінального правопорушення та конкретні дії, вчинені кожним із них.

Вищевикладені обставини свідчать про неконкретність обвинувачення, що в подальшому унеможливить судовий розгляд кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та прийняття законного і обґрунтованого рішення, а також порушить право обвинувачених на захист, оскільки обсяг висунутого обвинувачення є незрозумілим для них.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
В порушення вищевказаної норми, прокурором у обвинувальному акті №0002399, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2018 року, щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , окрім викладення фактичних обставин інкримінованого їм правопорушення, зазначено, що вони вчинили злочин спільно з ОСОБА_10 із зазначенням анкетних даних останнього, який згідно з даним обвинувальним актом не є обвинуваченим у даному кримінальному провадженні. Разом з цим, в обвинувальному акті зазначено, що матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_10 виділені в окреме провадження в зв`язку з переховуванням останнього від органу досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає, що зазначення в обвинувальному акті за обвинуваченням конкретної особи про вчинення нею злочину за попередньою змовою з іншою особою, яка в цьому кримінальному провадженні не є обвинуваченою та якій не висунуте обвинувачення у встановленому законом порядку, із зазначенням її прізвища, імені та по-батькові, є істотним порушенням встановленого ст. 62 Конституції України та п. 10 ч. 1 ст. 7 КПК України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Подібне викладення формулювання обвинувачення фактично унеможливлює забезпечення судового розгляду кримінального провадження у чіткій відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України та суперечить положенням кримінального процесуального Закону.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо з`ясування судом питань, вирішення яких під час досудового розслідування не регламентовано ст. 314 КПК України, зокрема про причину відсутності в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей про проведення судово-медичної експертизи з визначення ступеню тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки в оскаржуваній ухвалі не зазначена будь-яка вказівка на відсутність відповідної експертизи як підстава для повернення обвинувального акту.

Разом з цим, апеляційним судом встановлено, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні містить вказівку на розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тобто прокурором при складанні обвинувального акту дотримані вимоги п. 7 ч. 1 ст. 291 КПК України.

Апеляційний суд констатує, що положення ст.291 КПК України не містять вимоги щодо зазначення в обвинувальному акті доказів, на підставі яких встановлений розмір завданої злочином шкоди.

При цьому судом першої інстанції зроблений передчасний висновок про те, що зазначення в обвинувальному акті розміру завданої злочином шкоди без звернення до експерта з метою проведення відповідної експертизи на предмет встановлення розміру цієї шкоди свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Апеляційний суд звертає увагу суду на те, що наявність в діях особи складу кримінального правопорушення, в тому числі такої його ознаки, як суспільно небезпечні наслідки діяння, яка характеризується шкодою, завданою кримінальним правопорушенням, та її розміром, є предметом доказування в кримінальному провадженні.

Саме доказування можливе лише під час судового розгляду кримінального провадження по суті при безпосередньому дослідженні доказів. Відповідно, встановлення факту наявності або відсутності доказів спричинення шкоди, в тому числі підстав визначення органом досудового розслідування її розміру, можливе лише на стадії судового розгляду справи по суті, та не може бути вирішене під час підготовчого судового засідання.

У зв`язку з викладеним відповідна вказівка суду на даний недолік обвинувального акту підлягає виключенню з оскаржуваної ухвали.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу змінити.

Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.11.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002399, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали всі вказівки суду як на підстави для повернення обвинувального акту, окрім посилання на неприпустимість зазначення даних про особу, яка не є обвинуваченим за даним обвинувальним актом.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4