Справа № 352/1524/18
Провадження № 1-кп/352/77/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000092 від 30.07.2018 р., про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дочка, на час вчинення злочину проходив військову службу за контрактом на посаді стрільця-помічника гранатометника гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), сержанта, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом, вчинив дезертирство, тобто не з`явився на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин скоєно за наступних обставин.

Відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.02.2017 р. № 27-РС сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17.02.2017 р. № 48 сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення даної військової частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині, сержант ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 р. на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби сержанту ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 13.05.2017 р. № 123 сержанту ОСОБА_3 була надана щорічна основна відпустка з 13.05.2017 р. до 11.06.2017 р., після відбуття якої останній зобов`язаний був з`явитись до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Проте, 12 червня 2017 року о 09 год. сержант ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем за контрактом, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби, не з`явився на службу з відпустки до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу.

30 липня 2017 року о 12 год. сержант ОСОБА_3 самостійно з`явився до військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ), не маючи наміру на продовження проходження військової служби та повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 30 липня 2018 р. укладено угоду про визнання винуватості. Відповідно до змісту укладеної угоди сторони домовились про узгоджену міру покарання у межах санкції ч.3 ст.408 КК України у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням на підставі ст.75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки; підозрюваному зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку суду згідно ст. 394, 424 КПК України та відмову від прав, передбачених ст.474 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений свою вину у висунутому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся; він та його захисник просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди, розуміє.

Прокурор також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст.473 КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладену угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 слід затвердити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.468, ч.ч. 4, 5 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка укладається у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам; укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися у будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.408 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам.

Надана суду угода відповідає вимогам, які пред`являються до угоди про визнання винуватості, що передбачені ст.472 КПК України, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Обставин, які б вказували на необхідність відмови у затвердженні угоди, судом не встановлено.

Зокрема, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.3 ст.408 КК України, а узгоджене покарання обвинуваченому, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням на підставі ст.75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст. 314, 368, 370, 475 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 липня 2018 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_2 та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді п`яти років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю три роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до ч.3 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_3 покласти на орган пробації за місцем його проживання, а у разі повернення на військову службу на командира відповідної військової частини.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тисменицький районний суд лише з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1