Справа № 161/8442/18 Провадження №11-кп/802/54/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м.Ківерці Волинської області, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною середньою освітою, не працює, неодружений, судимий вироком Луцького міськрайонного суду від 14.12.2017 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, дане покарання відбуте повністю,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 змінений з тримання під вартою на домашній арешт.
Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 термін його перебування під вартою з 10 квітня 2018 року по 06 червня 2018 року.
Вироком вирішені питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, повторно, 04.04.2018 близько 18.00год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на території автостанції №1, що по вул. Конякіна, 39, м.Луцька, умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та виразилось у нанесенні двох ударів кулаком руки по голові ОСОБА_10 , від яких він впав на землю, відкрито викрав з кишень його куртки грошові кошти в сумі 1500 гривень, спричинивши останньому матеріальних збитків на вказану суму. В результаті вказаних дій обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом та саден в ділянці обличчя, які згідно висновку експерта №316 від 25.04.2017 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Він же, повторно, 06.04.2018 близько 19.00год., на території автостанції №1, що по вул. Конякіна, 39, м. Луцька, умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом ривка, відкрито викрав з рук потерпілого ОСОБА_11 гаманець, який матеріальної цінності не становить, в якому знаходились грошові кошти в сумі 5900 грн., спричинивши останньому матеріальних збитків на вказану суму.
У поданій апеляційній скарзі, змінах та доповненнях до неї прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального законів, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання із застосуванням до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Вказує, що суд безпідставно не визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, які вказані в обвинувальному акті, у зв`язку з чим призначив покарання з порушенням вимог ст.69-1 КК України. Окрім того, вирок суду взагалі невмотивований щодо можливості та необхідності застосування ст.75 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України є правильною і також не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Статтею 69-1 КК України передбачено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції не в повній мірі дотримав вказаних вимог закону, не врахував тяжкість скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

В обвинувального висновку зазначено, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяних збитків. При цьому прокурор в апеляційній скарзі, змінах та доповненнях до неї не просить визнати обтяжуючою обставиною вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, яка вказана в обвинувальному акті.

Судовий розгляд в суді першої інстанції був проведений у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, при цьому пом`якшуючі обставини також не оспорювалися учасниками провадження.

Разом з тим, в вироку суду безпідставно вказано про відсутність таких обставин, що не відповідає також і матеріалам кримінального провадження, а тому апеляційний суд визнає вказані обставини пом`якшуючими.

З урахуванням встановлених в апеляційному суді пом`якшуючих обставин, відсутністю обтяжуючих обставин, апеляційний суд призначає ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, враховуючи положення ст.69-1 КК України, про що і просить в своїй скарзі прокурор.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині призначення покарання змінити у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

У відповідності до вимог ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Злочин, який вчинив ОСОБА_8 , у відповідності до вимог ч.4 ст.12 КК України, відносить до тяжких.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 хоча раніше і притягався до кримінальної відповідальності, однак повністю відбув попереднє покарання, при цьому до роботи відносився відповідально, дисципліни не порушував, зарекомендував себе добросовісним працівником (а.к.п.39-41), є особою молодого віку, в цілому позитивно характеризується за місцем проживання (а.к.п.34), потерпілі не наполягали на суворому покаранні та покладалися на розсуд суду щодо міри покарання (а.к.п. 19-20).

Перераховані вище обставини, з огляду на наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих, на думку апеляційного суду, є такими, які, в силу ст.75 КК України, дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи та тяжкість вчиненого злочину, суд призначає максимальний іспитовий строк, передбачений ч.4 ст.75 КК України, та покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а також додатковий обов`язок, передбачений п.2 ч.2 ст.76 КК України.

На думку суду, саме таке покарання з випробовуванням відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_8 , так і іншими особами.

В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Визнати обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяних збитків.

Зменшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді