КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження №0001796 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кременчукі Красилівського району Хмельницької обл., українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 01.08.2005 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 296, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі;
- 16.07.2007 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі, звільненого 22.10.2012 року по відбуттю строку покарання,

- 16.02.2017 року вироком Апеляційного суду м. Києва за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 , з урахуванням покарання призначеного за вироком Апеляційного суду міста Києва від 16.02.2017 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), обвинуваченому ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 13.10.2016 року по 16.02.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також цим вироком задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 12 199,00 (дванадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять) гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Вироком суду визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 , 05.03.2016 року приблизно в 20 год. 20 хв., перебуваючи в приміщенні роздягальні на вулиці Лейпцизька 15-а в м. Києві, де він працював різноробочим, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає таємно викрав болгарку «BOSH» вартістю 7000 грн., перфоратор вартістю 2000 грн. та мобільний телефон марки НТС, вартістю 3199 грн. після чого покинув приміщення роздягальні, направившись на Печерську площу, 1, де продав на ринку вказане майно невідомим особам, витративши грошові кошти на власні потреби.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, просить переглянути вирок Печерського районного суду м. Києва від 06.09.2018 року та на підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати йому у строк покарання всі дні його перебування у Київському слідчому ізоляторі починаючи з 10.08.2018 року до дня набрання вироком законної сили.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається на порушення вимог кримінального процесуального закону та зазначає, що в оскаржуваному вироку від 06.09.2018 року суд першої інстанції двічі застосував до нього одну й ту саму обтяжуючу обставину чим незаконно погіршив його становище.

Також вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, який зарахував йому в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі лише з 13.10.2016 року по 16.02.2017 року, не врахувавши той факт, що 10.08.2018 року він вдруге був етапований до Київського слідчого ізолятора, де перебуває по теперішній час, що на думку апелянта є порушенням вимог ч.5 ст.72 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на безпідставність її вимог, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження №0001796 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 ніким із учасників судового провадження не заперечувались і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувались, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України та з урахуванням обставин і ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, його щирого каяття, що суд обгрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, а також такої обтяжуючої покарання обставини, як рецидив злочину, призначив останньому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, яке за своїм видом і розміром відповідає тяжкості злочину і особі обвинуваченого.

Крім того, за правилами ч. 4 ст. 70 КК України суд призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів щляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цей злочин більш суворим, призначеним вироком Апеляційного суду м. Києва від 16.02.2017 року у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. При цьому, суд зазначив, що строк відбування покарання обраховувати ОСОБА_6 з 16.02.2017 року, зарахувавши, у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону від 26.11.2015 року), строк його попереднього ув`язнення з 13.10.2016 року по 16.02.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо порушення судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, зокрема ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015pоку та обов`язкового зарахування йому у строк покарання строку його перебування у Київському слідчому ізоляторі починаючи з 10.08.2018 року, куди він був етапований з Бучанської виправної колонії № 85, до дня набрання законної сили вироку Печерського районного суду м. Києва від 06.09.2018 року є безпідставними, оскільки у даному кримінальному провадженні №0001796 обвинуваченому ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а попереднє увязнення до нього було застосовано в іншому кримінальному провадженні та у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону від 26.11.2015 року) цей строк був зарахований ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду м. Києва від 16.02.2017 року, про що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку Печерського районного суду м. Києва від 06.09.2018 року при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

У державній установі "Київський слідчий ізолятор" ОСОБА_6 перебуває з 10.08.2018 року на підставі ст.90 КВК України у зв`язку з розглядом даного кримінального провадження №0001796, тобто після набрання чинності (21.06.2017 року) Закону України № 2046-VII в редакції від 18.05.2017 року про внесення змін у ч. 5 ст. 72 КК України і перебуваючи у даній установі він не є особою, на яку поширюється Закон України "Про попереднє ув`язнення".

Твердження обвинуваченого про те, що суд незаконно погіршив його становище двічі застосувавши до нього одну й ту саму обтяжуючу покарання обставину, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки при призначенні за вчинення нового злочину покарання ОСОБА_6 , який має не зняті та непогашені судимості, суд, з урахуванням правового значення судимостей останнього обґрунтовано визнав обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочину.

За наведеного, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим і підстав для його зміни, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року у кримінальному провадженні №0001796 щодо ОСОБА_6 обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: _______________ _______________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3