УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року

м. Київ
справа № 738/440/17
провадження № 51-7492ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000268 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Городище Менського району Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК.
Суть питання
За вироком Менського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок суворості, просить скасувати постановлені у кримінальному проваджені судові рішення, призначити її підзахисному покарання у виді штрафу та застосувати до нього положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак всупереч наведеним положенням процесуального закону, захисник ОСОБА_5 , порушуючи питання про скасування постановлених у кримінальному проваджені судових рішень, обмежилась лише загальними фразами щодо суворості, на її думку, призначеного засудженому покарання, а також щодо її незгоди з рішенням апеляційного суду про відмову в задоволені клопотання сторони захисту про застосування до засудженого Закону України «Про амністію у 2016 році».
При цьому захисник не навела достатнього обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного ОСОБА_4 покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даним про його особу внаслідок суворості, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65, КК.

Крім того касаційна скарга захисника не містить жодних доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених на обґрунтування прийнятого рішення щодо відмови в задоволені клопотання засудженого про застосування до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Також ОСОБА_5 , не вказала, порушень допущених судами першої і апеляційної інстанцій, які слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом постановлених у кримінальному проваджені судових рішень, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК і з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені захисником у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без руху і встановити їй строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3