Справа № 214/7504/15-к
1-кп/214/514/18
У Х В А Л А

24 липня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

провівши відкрите судове засідання в залі суду по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000417 від 07.08.2015 року, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.313 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які незважаючи на тривалість обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його підзахисному, подавши до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу його підзахисному на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, наприклад домашній арешт. В обґрунтування свої вимог захисник вказав, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим КПК України. Крім того, просив врахувати, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а також вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування якої констатовано в рішеннях Європейського суду з прав людини «Ілійков проти Болгарії», «Клоот проти Бельгії», «Сельчук проти Туреччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії».

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника та просив змінити йому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника, з наступних підстав.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою суду від 14.06.2018 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_4 , строком на два місяці до 12.08.2018 року.

Однак, враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, визначеного ухвалою суду від 14.06.2018 року.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна.

Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки один із злочинів, у вчиненні якого останній обвинувачуються, відноситься до категорії тяжких. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, не має місця роботи, що дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також ухилятися від суду.

Суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з того, що суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Беручи до уваги правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях "Харченко проти України" від 10.02.2011 року та "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року, в яких неодноразово підкреслювалось, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_4 є всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує останньому, дані про його особу, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою ще на два місяці, оскільки встановлені раніше ризики не зникли.

Приймаючи вказане вище рішення, суд не враховує доводи та заперечення обвинуваченого та його захисника ОСОБА_5 з приводу відсутності ризиків, заявлених прокурором, оскільки такі доводи є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, суд не приймає посилання захисника ОСОБА_5 на не врахування судом вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування якої констатовано в рішеннях Європейського суду з прав людини «Ілійков проти Болгарії» та інших, оскільки при прийнятті вказаного вище рішення, суд врахував не тільки тяжкість злочинів у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також попередню поведінку останнього, неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, що дає підстави для очікувань про відсутність у нього наміру зупинятись у своїх злочинних діях, отже небезпека в такому випадку є явною, а обраний запобіжний захід є необхідним та достатнім для запобігання спробам вчиняти інші кримінальні правопорушення у світлі обставин справи, зокрема біографії та характеристики особи.

Отже враховуючи вищезазначене, в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі і на домашній арешт, належить відмовити.

Керуючись ст.ст.176, 178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу - задовольнити.

В клопотаннях обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.313 КК України, строком на два місяці, тобто до 21 вересня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1