У Х В А Л А
06 листопада 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області,
громадянина України, зареєстрованого та проживаючого
за адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,
а також матеріали клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 366 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвалою Шевченківського суду міста Києва від 24 вересня 2018 року обвинувальний акт, яким ОСОБА_5 висунуте обвинувачення за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору. Цією ж ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_6 підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 366 КК України.
За доводами апеляційної скарги прокурора, судове рішення про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є невмотивованим. Апелянт вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону, оскільки містить формулювання обвинувачення, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та правову кваліфікацію.
Апелянт звертає увагу на те, що сторона обвинувачення при затвердженні обвинувального акта вказала на всі обставини, які були встановлені, прокурор не може зазначити обставини, які досудовим розслідуванням не встановлено.
Крім того, він не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті не зазначено, які діяння з об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у складі групи були вчинені особами. Апелянт звертає увагу на те, що в даному випадку суд вийшов за межі своїх повноважень під час підготовчого судового засідання, оскільки надав оцінку доказам у кримінальному провадженні, що є неприпустимим на цій стадії.
Ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акта вмотивована тим, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 червня 2017 року залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України повертався прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України. При чому, ухвала суду першої інстанції містила посилання на конкретні порушення вимог ст. 291 КПК України, які необхідно усунути перед направленням обвинувального акта до суду, разом з цим, встановлені зазначені порушенняпрокурором у повній мірі під час складання нового обвинувального акта усунуті не були.
Іншою підставою повернення обвинувального акта стосовно ОСОБА_5 є те, що він та реєстр матеріалів досудового розслідування (далі Реєстр) не містить будь яких даних про те, що прокурор не погодився з обвинувальним актом, який склав слідчий та внаслідок чого він був складений прокурором та направлений для розгляду до суду.
Суд першої інстанції звертає увагу на те, що з правової кваліфікації злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, зазначеної в обвинувальному акті вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у розтраті чужого майна, яке перебувало в його віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб. Проте в обвинувальному акті посилання на імя «Раїса» та інших невстановлених досудовим слідством осіб, причетних до вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КПК України, відсутнє. Одночасно Реєстр не містить посилань на відновлення досудового розслідування та здійснення слідчих дій у кримінальному провадженні, що свідчить про те, що нові докази, які б дозволяли прокурору виключити раніше ним же встановлених співучасників злочину відсутні.

Суд звертає увагу на те, що прокурор не виконав вказівку суду з приводу необхідності зазначення діянь, які з об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у складі групи осіб були вчинені ОСОБА_5 та іншими невстановленими слідством особами, ролей цих учасників у складі групи, а фактично змінив зміст пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що в формулюванні обвинувачення також зазначено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_11 », здійснивши перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку КНДУ «НДІРоМ» у розмірі 1140000,0 гривень на рахунок ТОВ «Консультаційна компанія «Бізнес Консалт», маючи можливість на власний розсуд розпоряджатись незаконно отриманими грошовими коштами в сумі 1140000,0 гривень, які перераховані з рахунку КНДУ «НДІРоМ», використовуючи реєстраційні документи та печатку ТОВ «Консультаційна компанія «Бізнес Консалт» без участі директора даного підприємства ОСОБА_12 шляхом вчиненнянезаконних фінансово господарських операцій, здійснили подальший переказ грошових коштів в розмірі 1140000,0 грн. на користь інших суб`єктів підприємницької діяльності з ознаками фіктивності.

На думку суду першої інстанції, зі змісту обвинувального акта не зрозуміло, яким саме чином ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_11 » заволоділи грошовими коштами у сумі 60000 грн.
Крім того, суд звертає окрему увагу на те, що у клопотаннях про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, суть підозр за ч. 1 ст. 366 КК України сформульована відповідно до ст. 366 КК України в редакції від 23 жовтня 2014 року, а не у редакції зазначеної статті станом на момент вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_10 заперечував проти апеляційної скарги, захисник ОСОБА_9 просив прийняти рішення на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Статтею 314 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вказав, що останнім не в повній мірі дотримані вимоги закону, зокрема обвинувальний акт не міститьформулювання обвинувачення.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів.
Відповідно до ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, суд правильно зазначив, що висунуте обвинувачення має бути зрозумілим.
Проте, ані сторона захисту чи потерпілі, ані суд не можуть вимагати від прокурора його викладення так, як, на їх думку, це має бути.
Як вбачається зі змісту ухвали суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 та захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 не заперечували з приводу призначення вказаного обвинувального акта до судового розгляду. Більше того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що зміст формулювання обвинувачення, яке йому висунуте, він розуміє. Відтак, висновок суду про те, що нечітке та не зрозуміле формулювання обвинувачення порушує право ОСОБА_5 на захист є необґрунтованим.
Іншими підставами повернення обвинувального акта є не зазначення в ньому об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, зокрема які діяння у складі групи осіб були вчинені ОСОБА_5 , ролей всіх учасників у складі групи. На думку суду першої інстанції, зі змісту обвинувального акта не зрозуміло, яким саме чином ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_11 » заволоділи грошовими коштами у сумі 60000 грн.
Відповідно до положень ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд вийшов за межі тих питань судового провадження, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Проте це питання може бути вирішене лише під час судового розгляду.
Суд, повертаючи обвинувальний акт, вказав як на недолік відсутність в Реєстрі будь яких даних про те, що прокурор не погодився з обвинувальним актом, який склав слідчий та внаслідок чого він був складений прокурором та направлений для розгляду до суду.

Колегія суддів зазначає, щокримінальним процесуальним законом передбачено повернення обвинувального акта прокурору лише в разі його невідповідності ст. 291 КПК України. Невідповідність Реєстру не є підставою повернення обвинувального акта.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для повернення обвинувального акта прокурору немає, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Шевченківського суду міста Києва від 24 вересня 2018 року про повернення обвинувального акта в кримінальному провадженні № 000168 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, а також про відмову у задоволенні клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 366 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3