Справа № 454/2955/18
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Сокаль 11.10.2018 року

Слідчий суддя Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю :

секретаря ОСОБА_2 ,

представника скаржника адвоката ОСОБА_3 ,

слідчої Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сокаль скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и в:

В суд надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 в якій просить скасувати постанову слідчої Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 20.08.2018р. про закриття кримінального провадження № 0000101 від 09.02.2018р.

В обґрунтування скарги зазначає, що слідчим у оскаржуваній постанові вказується на те, що у діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення передбачений ст. 297 КК України, тобто наруга над могилою та іншим місцем поховання, оскільки об`єктивна сторона злочину проявляється у нарузі над могилою, іншим похованням, а наругою є образливе ставлення, грубе знущання, демонстрація зневаги до місця поховання, що може виражатися в оскверненні у тому числі руйнування надмогильних споруд. В той же час слідчий у постанові наголошує, що наруга характеризується як об`єктивним моментом, тобто вчиненням певних діянь щодо місця поховання, так і суб`єктивним моментом, тобто прагненням зневажити пам`ять про померлого, продемонструвати своє негативне ставлення до суспільних принципів, які панують в цій сфері. Вказує на те, що у мотивувальній частині постанови про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України, слідчий посилаючись на покази ОСОБА_6 , а також покази ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , чітко вказує, що ОСОБА_6 в порушення правил провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання і без одержання ліцензії на право провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, з метою особистого збагачення проводячи незаконні дії на кладовищі с. Сілець, Сокальського району, Львівської області по видаленню дерев зруйнував три пам`ятники родичів ОСОБА_5 , після чого здобуту деревину зрізаних столітніх дерев породи дуб забрав собі і використав їх як дрова, тобто як високоякісне тверде паливо. Вказує на те, що з цих же показів стає очевидним, що коли ОСОБА_6 стало відомо про те, що він після зруйнування надмогильних пам`ятників все ж таки був викритий потерпілою ОСОБА_5 , то він вдався до дій, що були направлені до приховування спричиненої ним шкоди, а не до дій направлених на відшкодування спричиненої шкоди. ОСОБА_6 з уламків зруйнованих ним пам`ятників намагався приховати спричинену ним шкоду і видати бажане за дійсне, тобто видати ситуацію так, нібито пошкоджені пам`ятники були й до його дій у пошкодженому стані, тому він таємно намагався полагодити пошкоджені уламки до одного цілого, проте степінь зруйнованих ним надмогильних пам`ятників не дозволила йому здійснити свій злочинний план, в результаті чого ОСОБА_6 своїми діями, на його погляд умисно бажаючи уникнути будь-якої відповідальності за свої протиправні діяння, не бажаючи відшкодовувати спричинену шкоду, демонструючи своє зневажливе ставлення до суспільних принципів по вшануванню поховань предків, вчинив дії, які демонструють зневагу до місця поховань. Зазначає на те, що у мотивувальній частині постанови про закриття кримінального провадження слідчим вказуються відомості про те, що проведеним оглядом місця події встановлено, що один пам`ятник нібито відновлено повністю, другий пам`ятник нібито відновлено частково, а саме стелу та тумбу встановлено на місце, а хрест з розп`яттям лежить на могилі, третій пам`ятник не відновлений. Вказує, що слідчий залишив поза увагу те, що потерпіла ОСОБА_5 не вважає таке нібито відновлення пам`ятників навіть за часткове відшкодування спричиненої шкоди, а вважає такі дії ОСОБА_6 за зухвалу наругу над похованням її родичів і демонстрацію негативного ставлення до поховань і нехтування принципів моралі та релігії. Слідчий у мотивувальній частині оскаржуваної постанови зазначає, що ОСОБА_6 , 27.02.2018р. надавав комусь розписку про те, що зобов`язується відновити пошкоджені пам`ятники після закінчення холодів, проте розписки у потерпілої ОСОБА_5 немає і ніхто до теперішнього часу не починав відновлювати зруйновані пам`ятники.

ОСОБА_5 під час допиту її у якості потерпілої вказувала слідчій ОСОБА_4 про проведену експертом оцінки спричиненої шкоди, проте по не зрозумілих обставинах не надав цьому належного значення, а безпідставно і упереджено сприйняв лише покази ОСОБА_6 за єдину істину. Вважає, що такі дії ОСОБА_6 , і дії слідчої ОСОБА_4 , є ніщо іншим як наругою над пам`яттю її рідних, а також наругою нам місцем їхнього поховання, так як ОСОБА_6 з метою особистого збагачення у вигляді привласнення деревини від зрізаних столітніх дубів на кладовищі, незаконними протиправними діями зруйнувавши три могильні пам`ятники, намагався приховати свою незаконну господарську діяльність та спричинену ним шкоду.

Вказує, що про закриття кримінального провадження під №0000101 від 09.02.2018 року йому та потерпілій ОСОБА_5 стало відомо тільки 14.09.2018 року при безпосередньому зверненні до слідчої ОСОБА_4 і тоді ж отримано копію постанови від 20.08.2018 року про закриття кримінального провадження під №0000101 від 09.02.2018 року. Вважає, що слідчий безпідставно самоусунувся від проведення досудового провадження, що не відповідає нормам процесуального права.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, надав пояснення аналогічні викладеними у скарзі та просив задовольнити.

Слідча СВ Сокальського Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечила. Зазначила, що така є безпідставною, оскільки в ході проведеної перевірки здійснено всі слідчі дії, зокрема допитано усіх свідків на яких вказував адвокат. Усі питання, що виникали у сторін стосувалися права ОСОБА_6 на здійснення ним господарської діяльності щодо рубки дерев, а саме чи мав він на це право. Також в ході перевірки не встановлено умислу ОСОБА_6 щодо наруги над могилами родичів ОСОБА_5 , оскільки пам`ятники було пошкоджено випадково при зрізанні дерев, від так і відсутній склад злочину передбачений ст. 297 КК України. Встановлено, що ОСОБА_6 сам звернувся у сільську раду та зізнався про пошкодження пам`ятників та зобов`язався їх відремонтувати. В свою чергу ОСОБА_5 не хоче проведення ремонту пам`ятників, а бажає отримати кошти біля 40000грн. для встановлення нового пам`ятника. Безумовно є встановленою вина ОСОБА_6 у пошкодженні пам`ятників, однак умисел на наругу над місцями поховання родичів скаржниці відсутній. Натомість між сторонами наявні цивільно-правові відносини з приводу відшкодування спричиненої шкоди.

Заслухавши представника скаржника, слідчу та дослідивши матеріали скаргу і додані до неї матеріали, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Статтею 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положенням ч. 2 ст.9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За змістом ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК, зокрема і тих, які є підставою закриття кримінального провадження, покладається на слідчого або прокурора. Таке доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Сторона обвинувачення відповідно до ст.93КПК здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій і зокрема - отримання відомостей та висновків експертів, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.94КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно постанови слідчої Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 20.08.2018р. закрито кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за №0000101 від 09.02.2018р. Закриваючи кримінальне провадження слідча керувалася ст. 110, п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 305 КПК України, слідчий чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, передбачені пунктами 1, 2, 5 і 6 частини першої статті 303 цього Кодексу, припинити дію чи бездіяльність, які оскаржуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №0000101 від 09.02.2018р., наданих в судовому засіданні слідчою, вбачається, що у кримінальному провадженні слідчою здійснено ряд процесуальний дій для встановлення обставин справи, зокрема: проведено ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , проведено огляд місця події.

Також зі матеріалів провадження та змісту постанови про закриття кримінального провадження встановлено, що у діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 297 КК України, а саме наруги над могилою, іншим місцем поховання або над тілом померлого, оскільки відсутні як об`єктивні так суб`єктивні складові даного злочину, умислу ОСОБА_6 щодо наруги не мав, пам`ятники пошкодив випадково при зрізанні дерев, відповідно, слідча і прийшла до висновку про наявність у даних відносинах між сторонами провадження цивільно-правових, а саме щодо відшкодування спричиненої шкоди та прийняла рішення про закриття кримінального провадження на підставі ст. 110, п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Згідно п.8 ч.2 ст.40 КПК України, слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст.284 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 5 ст.40КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні серед іншого підлягають доказуванню обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Зі змісту ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження припиняється в силу наявності обставин, які його виключають, та чіткий перелік яких міститься в даній статті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Таким чином на підставі наведеного, а також беручи до уваги проведені слідчою процесуальні дії у кримінальному провадженні, слідчою 20.08.2018р. прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі ст. 110, п.2ч.1 ст.284 КПК України.

Надані докази і матеріали свідчать про те, що в кримінальному провадженні слідчою перевірено доводи заявника у повному обсязі, зібрані докази, що мають значення для кримінального провадження, з`ясовано та проаналізовано всі обставини, які б свідчили про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення.

Як свідчить позиція ЄСПЛ - у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Аналізуючи постанову про закриття кримінального провадження, приходжу до висновку, що слідчий вчинив всі необхідні слідчі (розшукові) дії спрямовані на встановлення обставин кримінального провадження,

Суд не може прийняти до уваги незгоду скаржника з позицією слідчого, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується, тому оцінюючи критично, у сукупності з іншими доказами у справі доводи скаржника про передчасність закриття кримінального провадження, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість, оскільки, доказів того, що слідчим не досліджено фактичних обставин справи скаржником не надано, а судом не встановлено, що доводи скаржника дають підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження та відновлення досудового слідства.

При таких обставинах слідчий суддя вважає скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування постанови слідчої Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 20.08.2018р. про закриття кримінального провадження № 0000101 від 09.02.2018р. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Слідчий суддя : ОСОБА_1