Справа № 199/1896/18
УХВАЛА
31.05.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001028 від 17.08.2017, яке надійшло з прокуратури Дніпропетровської області, відносно: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 361 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 361 КК України, а саме: в тому, що ОСОБА_3 , займаючи посаду прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, являючись службовою особою, яка займає відповідальне становище, будучи працівником правоохоронного органу, в період з 12.01.2017 по 07.09.2017 не санкціоновано втручався в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, комп`ютерних мереж чи мереж електрозв`язку, що призвело до витоку інформації; порушив таємницю іншої кореспонденції, що передається засобами зв`язку або через комп`ютер; здійснив закінчений замах на одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 вважали можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, захисник ОСОБА_6 заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України і це клопотання підтримав обвинувачений ОСОБА_3 .
Зокрема, своє клопотання захисник ОСОБА_6 обґрунтовує наступним:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування, долучений до обвинувального акта, не відповідає вимогам п.п. 1-2 ч. 2 ст. 109 КПК України, оскільки в ньому відсутнє посилання на таке процесуальне рішення як складення обвинувального акту. Крім того, у реєстрі у графі «процесуальні рішення» зазначено про повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_3 кримінальних правопорушень та про зміну раніше повідомленої підозри, в той час як повідомлення є процесуальною дією, не відноситься до процесуального рішення слідчого, прокурора, на відміно від обвинувального акту;
2) з урахуванням вимог п. 5) ч. 1 ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 28, ч. 1 ст. 113, ч. 2 ст. 113, п. 2) ч. 1 ст. 219, ч. 3 ст. 219, ч. 1 ст. 283, п. 3) ч. 2 ст. 283 КПК України, приймаючи до уваги хронологію початку строку досудового розслідування та його продовження, ознайомлення сторони захисту в порядку ч. 1 ст. 290 КПК України про завершення досудового розслідування, відновлення досудового розслідування у кримінальному проваджені та повторного повідомлення про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, прокурор мав право звернутися із обвинувальним актом до суду 25.03.2018. Проте згідно з відомостями, розмішеними на сайті «Судова влада України», обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до суду 27.03.2018, тобто поза межами строку досудового розслідування, а тому звернення прокурора з обвинувальним актом після закінчення цього строку з огляду на вимоги ст. 113 КПК України є неможливим та таким, що здійснено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства та загальних засад кримінального провадження законності та розумних строків, що повинно слугувати підставою для повернення обвинувального акту прокурору;
3) враховуючи вимоги ст. 291 КПК України, відповідно до яких обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, або обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, що обвинувальний акт має містити дату та місце його складення та затвердження, повинен бути підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно, слідує порушення вимог цієї статті. Так, обвинувальний акт містить підпис старшого слідчого першого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 та обвинувальний акт затверджений 23.03.2018 прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 . Однак, обвинувальний акт не містить відомостей про місце затвердження обвинувального акту та зміст обвинувального акта свідчить про те, що він складений саме слідчим ОСОБА_7 в той же час не зрозуміло, з яких правових підстав його підписано цим слідчим та затверджено прокурором, якщо в обвинувальному акті зазначено про те, що він складений прокурором;
4) в порушення п. 3) ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить відомостей про місце народження та громадянства потерпілого ОСОБА_5 ;
5) в порушення п. 13) ч. 1 ст. 3, ст. 91, ч. 4 ст. 110, п. 6) абз. 2 ч. 1 ст. 277, п. 5) ч. 2 ст. 291 КПК України, вимог п. 1 ст. 6, п.п. «а» та «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування під час здійснення кримінального провадження (Рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79; Постанова Великої Палати від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, ECHR 1999-II, п.52; Рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008, № 10709/02, п. 34) та згідно з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 24.11.2010 у справі № 5-328кс16, обвинувальний акт має суттєві недоліки при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, чим істотно порушені права ОСОБА_3 , гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, виходячи з наступного. Відповідно до обвинувального акту дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 368 КК України. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 163 КК України, є порушення таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної чи іншої кореспонденції, що передаються засобами зв`язку або через комп`ютер. Однак, обвинувальний акт взагалі не містить описання жодних дій ОСОБА_3 з вказівкою на час, місце, спосіб та інших обставин відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, які можуть бути розумно витлумачені як «порушення вказаної таємниці», тобто описання об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 163 КК України. Опис фактичних обставин злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 368 КК України, в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, лише містить загальні формулювання, що позбавляє можливості адекватної підготовки ОСОБА_3 до захисту від пред`явленого обвинувачення. Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_3 з метою отримання неправомірної вигоди вступив у попередню змову з особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, та, розподіливши між собою ролі, вчинив кримінальне правопорушення. Між тим, стороною обвинувачення не зазначено, чи були взагалі знайомі ОСОБА_3 та особа відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, та з якого часу, де, коли та яким саме чином розподілялися ролі у вчиненні кримінального правопорушення. В обвинувальному акта вказано про те, що ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб вимагав у ОСОБА_5 неправомірну вигоду за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності, проте опис фактичних обставин і формулювання обвинувачення не містять відомостей відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України щодо часу, місця, способу вимагання неправомірної вигоди, її розміру та про третіх осіб, через яких, в тому числі, неправомірна вигода, нібито, вимагалася ОСОБА_3 у ОСОБА_5 , що є обов`язковим з врахуванням наявності кваліфікуючої ознаки «поєднане з вимаганням неправомірної вигоди». Описуючи події 05.09.2017, стороною обвинувачення в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_3 «… при цьому наголосив, що якщо останній вирішить свої проблеми, тобто, як зрозумів ОСОБА_5 , передасть обумовлену раніше неправомірну вигоду…». Однак, обвинувальний акт не містить опису будь-яких подій, які передували 05.09.2017, під час яких хтось, нібито, обумовлював з ОСОБА_5 розмір неправомірної вигоди, яку останній, нібито, повинен був передавати ОСОБА_3 . Крім того, висуваючи ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, слідчим чи прокурором взагалі не сформульовано викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які вони вважали встановленими за результатами досудового розслідування, та обвинувачення окремо за кожною статтею КК України.
Вищевказані порушення при складанні обвинувального акта призвели до грубого порушення права на захист ОСОБА_3 , оскільки порушується його право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують (п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України) та основоположні права, гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушується принцип змагальності сторін (ст. 22 КПК України), оскільки унеможливлюється адекватна відповідь сторони захисту на аргументи сторони обвинувачення та на висунуте обвинувачення.
На думку захисту наведені недоліки обвинувального акта не можуть бути виправлені під час судового розгляду в порядку ст. 338 КПК України, шляхом зміни обвинувачення в суді, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акта відносно ОСОБА_3 та реєстр матеріалів досудового розслідування, вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції пор захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В судових рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено:
- в рішенні від 26.06.2008 у справі «Ващенко проти України»: «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;
- в рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії»: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення»;
- в рішенні від 09.10.2008 у справі «Абрамян проти Росії»: «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
З урахуванням вищенаведених приписів національного та міжнародного законодавства, а також практики Європейського Суду з прав людини, обвинувальний акт має суттєві недоліки при викладі фактичних обставин злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 .
Зокрема, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 163 КК України, є порушення таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної чи іншої кореспонденції, що передаються засобами зв`язку або через комп`ютер.
Проте, обвинувальний акт взагалі не містить описання жодних дій ОСОБА_3 з вказівкою на час, місце, спосіб та інших обставин відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, які можуть тлумачитися як «порушення вказаної таємниці», тобто описання об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 163 КК України.
При описі фактичних обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 368 КК України, зазначено, що ОСОБА_3 з метою отримання неправомірної вигоди вступив у попередню змову з особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, та, розподіливши між собою ролі, вчинив кримінальне правопорушення.
Між тим в обвинувальному акта не зазначено, чи були знайомі ОСОБА_3 та особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, та з якого часу, де, коли та яким саме чином розподілялися ролі у вчиненні даного кримінального правопорушення.
В обвинувальному акті вказано про те, що ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб вимагав у ОСОБА_5 неправомірну вигоду за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності. В той же час опис фактичних обставин і формулювання обвинувачення не містять відомостей щодо часу, місця, способу вимагання неправомірної вигоди, її розміру та про третіх осіб, через яких, в тому числі, неправомірна вигода вимагалася ОСОБА_3 у ОСОБА_5 , що має суттєве значення для судового розгляду провадження, оскільки дії ОСОБА_3 кваліфіковані в тому числі за ознакою «поєднані з вимаганням неправомірної вигоди».
Описуючи події 05.09.2017, стороною обвинувачення в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_3 «… при цьому наголосив, що якщо останній вирішить свої проблеми, тобто, як зрозумів ОСОБА_5 , передасть обумовлену раніше неправомірну вигоду…». Однак, обвинувальний акт не містить опису будь-яких подій, які передували 05.09.2017, під час яких хтось обумовлював з ОСОБА_5 розмір неправомірної вигоди, яку останній повинен був передавати ОСОБА_3 .
Крім того, висуваючи ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, слідчим чи прокурором взагалі не сформульовано викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які вони вважали встановленими за результатами досудового розслідування, та обвинувачення окремо за кожною статтею КК України, приймаючи до уваги те, що інкриміновані ОСОБА_3 злочини вчинені в різний проміжок часу та місці за різних обставин, та мають свої, притаманні кожному зі складів злочину, наслідки.
Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Зі змісту обвинувального акта слідує, що він складений особисто прокурором ОСОБА_4 23.03.2018 у приміщенні службового кабінету № 20 відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Дніпропетровської області за адресою: вул. Воскресенська, 10, місто Дніпро, про що прокурор ОСОБА_4 підтвердив в підготовчому судовому засіданні.
Проте, цей же обвинувальний акт містить підпис старшого слідчого першого слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 та в ньому є вказівка на затвердження обвинувального акта 23.03.2018 прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , що дає підстави стверджувати, що обвинувальний акт складено саме слідчим ОСОБА_7 .
Якщо ж даний обвинувальний акт складено особисто прокурором, він не повинен містити ані підпису слідчого, ані вказівки на його затвердження, що слідує з вимог ч.ч. 1 та 3 ст. 291 КПК України та порушує право обвинуваченого ОСОБА_3 на захист, оскільки на цей час не зрозуміло автора, який все ж таки склав обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001028 від 17.08.2017 відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 361 КК України.
Оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, містить численні протиріччя, внаслідок яких порушено право ОСОБА_3 на захист, суд вважає недоцільним призначення обвинувального акту до розгляду по суті, оскільки це матиме наслідком продовження порушення права обвинуваченого на захист, яке фактично буде здійснюватися від обвинувачення, викладеного з явними і чисельними порушеннями, що є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Після повернення обвинувального акта прокурору зазначені в мотивувальній частині ухвали суду недоліки обвинувального акта повинні бути усунені протягом розумного строку.
Інші доводи захисника ОСОБА_6 , зазначені в її клопотанні, які не встановлені судом як суттєві порушення норм КПК України, на думку суду, не тягнуть за собою таких порушень вимог КПК України, які б давали підстави для повернення обвинувального акта.
Керуючись ст. 110, п. 3) ч. 3 ст. 314, ст.ст. 369, 371, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001028 від 17.08.2017 відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 163, ч. 1 ст. 361 КК України, - повернути прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Дніпропетровської області раднику юстиції ОСОБА_4 як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, для усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровській районний суд міста Дніпропетровська протягом 7 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Повний текст ухвали оголошений о 12:00 годині 04.06.2018.

Суддя: ОСОБА_1