Постанова

іменем України
10 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 523/16623/16-к
провадження № 51-1406км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, котрий брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005423, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Городнього Болградського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 6 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 15 серпня 2016 року до 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також з 21 червня 2017 року до моменту набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 15 серпня 2016 року. Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 15 серпня 2016 року близько о 13:40, діючи з корисливих мотивів та з метою вчинення розбійного нападу, взявши із собою кухонний ніж, який сховав під одягом, незаконно проник до приміщення відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» (вул. Балківська, 30, м. Одеса), фактичний вільний доступ до якого використовував як зручні, сприятливі умови, де став у загальну чергу разом з іншими клієнтами банківської установи. Побачивши гаманець в руках у ОСОБА_7 та визначивши його як предмет злочину, він голосно повідомив присутнім, що відбувається пограбування, підійшов до ОСОБА_7 , лівою рукою схопив її за талію, а правою дістав ніж та пригрозив останній його застосувати, що було розцінено потерпілою як реальну загрозу її життю і здоров`ю. Надалі свідок ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_6 , вибив з рук ніж, повалив на підлогу та затримав його.
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , вирок районного суду щодо ОСОБА_6 змінив, перекваліфікував дії останнього з ч. 3 на ч. 1 ст. 187 КК та призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. В решті вирок районного суду залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції дійшов хибного висновку про відсутність у діях засудженого такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення у інше приміщення, безпідставно її виключив та перекваліфікував його дії на ч. 1 ст. 187 КК. Зазначає, що засуджений, реалізуючи свій намір заволодіти майном потерпілої, заздалегідь підшукавши ніж як знаряддя злочину, обрав спосіб у виді незаконного проникнення до приміщення, фактичний вільний доступ до якого використав як зручні, сприятливі умови для вчинення злочину. Невизнавальна частина показань ОСОБА_6 , на думку прокурора, є формою захисту останнього та спрямована виключно на уникнення або пом`якшення відповідальності за вчинене.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги і просив залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Твердження прокурора у касаційній скарзі про те, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 187 КК, оскільки в його діях наявна така кваліфікуюча ознака, як проникнення в інше приміщення, є безпідставними.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року (провадження № 13-14кс18) крадіжка, грабіж та розбій є однорідними злочинами, тобто такими, що посягають на однакові або подібні об`єкти кримінально-правової охорони і вчиняються з однією і тією ж формою вини та мають низку спільних кваліфікуючих ознак. У зв`язку з цим слід дотримуватися однакового підходу при кримінально-правовій кваліфікації крадіжки, грабежу та розбою, в тому числі й при інкримінуванні кваліфікуючих ознак, зокрема, проникнення.
Проникнення як кваліфікуюча ознака розбою передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 незаконно проник до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», фактичний вільний доступ до якого використав як зручні, сприятливі умови, став у загальну чергу разом з іншими клієнтами банківської установи та побачив гаманець в руках у раніше незнайомої ОСОБА_7 . Надалі, визначивши цей гаманець як предмет злочину, голосно повідомив присутнім, що відбувається пограбування, підійшов до потерпілої, схопив її за талію, дістав ніж та пригрозив їй застосувати ніж, що останньою було розцінено як реальну загрозу її життю і здоров`ю.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), а також поєднаний із проникненням в інше приміщення.
Разом з цим суд апеляційної інстанції не погодився з такою кваліфікацією дій засудженого та зазначив, що доводи суду в цій частині не підтверджуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні, що було досліджено під час розгляду, а тому суд допустив неповноту судового розгляду, що призвело до невідповідності його висновків фактичним обставинам справи.
За результатами перегляду кримінального провадження суд задовольнив апеляційну скаргу захисника й перекваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК, зазначивши про відсутність у діях останнього кваліфікуючої ознаки проникнення у інше приміщення.
Своє рішення суд апеляційної інстанції обґрунтував показаннями засудженого ОСОБА_6 , котрий пояснив, що метою прибуття до приміщення банку стало бажання проконсультуватися зі співробітниками та отримати кредитні кошти для повернення боргу сестрі, котра перебуває у декретній відпустці. При цьому засуджений наголосив на тому, що умисел заволодіти майном потерпілої виник у нього тоді, коли він вже був у приміщенні банку та побачив у неї гаманець, а кухонний ніж ніс до майстерні підточити на прохання сестри з її чоловіком, адже їм бракувало на це часу.
Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 підтвердили той факт, що в день вчинення злочину відділення банку працювало в робочому режимі і доступ до його приміщення був вільний.
Крім того, стороною обвинувачення у кримінальному провадженні визнано потерпілою саме ОСОБА_7 , котра перебувала в приміщенні банку як клієнт, а не юридичну особу ПАТ КБ «ПриватБанк», та майно банку не було об`єктом злочинного посягання засудженого. Враховуючи наведене, суд правильно зазначив про те, що умисел у ОСОБА_6 на викрадення майна ОСОБА_7 виник саме у приміщенні банку, оскільки саме там він побачив її вперше та вирішив заволодіти гаманцем лише після того, як, стоячи в загальній черзі, побачив його в руках потерпілої. Тобто ОСОБА_6 вільно зайшов до приміщення відділення банку, став до загальної черги з іншими клієнтами і після цього в нього виник умисел вчинити злочин.
Ретельно дослідивши та проаналізувавши докази, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК (нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства). Висновок суду в цій частині є обґрунтованим та належним чином мотивованим, а доводи прокурора щодо безпідставної перекваліфікації дій ОСОБА_6 при розгляді кримінального провадження не було підтверджено.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд належним чином умотивував свої висновки, з якими вона погоджується.
Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК. Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів не встановила, а тому вважає, що в задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3