Дата документу Справа № 314/265/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/265/18 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/987/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська ВК № 20»,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі провадження за апеляційною скаргою прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 6 березня 2018 року, якою засуджений
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Старопетрівка Бердянського району Запорізької області, громадянин України, маючий неповну середню освіту, неодружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 2 серпня 2011 року за ч. 4 ст. 152, ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 лютого 2011 року по 19 жовтня 2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
початок строку: 18 лютого 2011 року,
кінець строку: 17 червня 2020 року,
був звільнений умовно-достроково на 2 роки 3 місяці 11 днів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, 24 січня 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Своє рішення про звільнення засудженого умовно-достроково, суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, відбув необхідну частину покарання за вироком суду, що дає йому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення відмовити.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновок про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує настанню права на пільгу, передбачену ст. 81 КК України.
Зазначає, що за час відбування покарання засуджений має 8 заохочень, останнє з яких він отримав 30 вересня 2013 року, до того ж, він має 8 стягнень, останнє з яких було отримано 7 липня 2017 року, що свідчить про відсутність активної форми поведінки з боку засудженого, яка була б намаганням виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
Також зазначає, що з моменту прибуття до Вільнянської ВК № 20, засуджений працевлаштований майже не був, що вказує на відсутність такої обов`язкової ознаки для застосування ст. 81 КК України як сумлінне ставлення до праці.
Крім того, засуджений взагалі не намагався погасити шкоду, яку заподіяв злочином, що вказує на те, що він свою вину не визнав та не бажає ставати на шлях виправлення.
Від засудженого ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що він працює в промисловій зоні виправної колонії, офіційно працевлаштований, має 8 заохочень, а ще одне заохочення зареєстроване в адміністрації колонії. Стягнення за порушення дисципліни погашені в установленому законом порядку, з персоналом адміністрації установи поводить себе добре, підтримує дружні стосунки з іншими засудженими, підтримує чистоту в побуті, приймає участь в заходах по самовдосконаленню.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, вважав, що висновки суду про виправлення засудженого ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки поведінка засудженого не була сумлінною за весь час відбування покарання, він отримав 8 стягнень, останні з яких на нього були накладені безпосередньо перед звернення із клопотанням про УДО, факт їх зняття та погашення для вирішення питання про УДО значенням не має, заслухавши засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і ухвалу суду просили залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має неповну середню освіту, до засудження не працював, раніше був тричі засуджений за вчинення умисних тяжких злочинів, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі.
На цей час відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20») за вироком суду від 2 серпня 2011 року, яким його було засуджено за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року до строку вказаного покарання було здійснено зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період часу з 18 лютого 2011 року по 19 жовтня 2011 року.
Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 3/4 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, яке відносяться до категорії умисних особливо тяжких.
Разом з тим, у відповідності до ст. 81 КК України, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання закон пов`язує не лише із відбуттям певної частини призначеного покарання, а і з сумлінною поведінкою і ставленням до праці, якими засуджений довів своє виправлення.
При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.
Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 28 лютого 2011 року.
Під час тримання у ДУ «Вільнянська установа виконання покарань № 11», де він знаходився з 28 лютого 2011 року по 5 листопада 2011 року характеризується наступним чином: за порушення вимог тримання 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, порушення виражалися у зберіганні пристрою для між камерного зв`язку.
З 5 листопада 2011 року відбуває покарання у ДУ «Вільнянська виправна колонія «№20»). За час відбування покарання отримав 5 стягнень від начальника установи і 1 стягнення від начальника відділення СПС. Порушення виражалися у відсутності на робочому місці, порушенні локалізації, невиконанні команди «Підйом», зберіганні заборонених предметів. За сумлінну поведінку і ставлення до праці отримав 5 заохочень від начальника відділення СПС та 3 від начальника установи.
Працевлаштований різноробочим у цеху № 3, до праці ставиться задовільно.
Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи, і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, але достатніх навичок для їх виконання не має.
Участі в організації виховних заходів не бере. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне. Участь в роботі самодіяльних організацій не бере, не проявляє соціально корисну активність в організації роботи. До складу ради колективу засуджених не входить.
У застосуванні ст. 101 КВК за заявою засудженого 2 березня 2016 року комісією установи відмовлено.
У заміні невідбутої частини покарання більш м`яким 1 березня 2017 року комісією установи відмовлено, як такому, який на шлях виправлення не встав.
29 грудня 2017 року засудженому як такому, який не став на шлях виправлення комісією установи відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України.
Таким чином при апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання засуджений в цілому характеризується посередньо.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно довідки, наявної в матеріалах справи, засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в установі з 5 листопада 2011 року, залучався до праці лише в 2017 року та січні 2018 року (а.с. 21).
Крім того, з наявних в матеріалах провадження довідок про заохочення і стягнення вбачається, що засуджений отримав 8 заохочень, але перше з них він отримав 8 січня 2013 року, а останнє ще 31 березня 2016 року. Разом з тим з цих довідок вбачається, що на засудженого систематично накладалися стягнення, починаючи з 10 березня 2011 року, останнє з них було накладено 7 липня 2017 року за грубе порушення умов відбування покарання, за що його будо поміщено в ДІЗО на 14 діб (а.с. 11-12, 22).
Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини по справі і прийшов до помилкового висновку, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та перевиховання і підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню із постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 6 березня 2018 року, якою засуджений ОСОБА_7 звільнений умовно-достроково на 2 роки 3 місяці 11 днів, скасувати.
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3