Номер провадження: 11-кп/785/123/18
Номер справи місцевого суду: 500/3571/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Одеса

Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі матеріали кримінального провадження №0000059 за апеляційною скаргою прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року, якою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та кримінальне провадження відносно нього закрите, -

встановив:

Згідно оскаржуваної ухвали районного суду ОСОБА_8 обвинувачувався у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, вчиненому за наступних обставин.

На початку вересня 2016 року, ОСОБА_8 маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, знаходячись на городі домоволодіння АДРЕСА_1 , незаконно придбав шляхом збору суцвіття рослин коноплі, які зійшли самосівом, після чого за місцем свого мешкання висушив та залишив в сухому не подрібненому стані, які зберігав для особистого вживання за місцем мешкання без мети збуту. 07 січня 2017 року, працівниками Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області в період часу з 20.45 години по 21.20 годину, в ході огляду місця події будинку АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено у ОСОБА_8 речовину рослинного походження в сухому стані, яка згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 96-Х від 12.04.2017р. є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою у висушеному стані 24,93г., 137,25г., 150,4г., загальною масою 312,64г., який він незаконно придбав, виготовив та зберігав без мети збуту. Своїми діями він вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 309 КК України.
Оскаржуваною ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_8 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України та кримінальне провадження за його обвинуваченням закрито.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду скасувати та постановити у справі вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор зазначає, що суд першої інстанції не вправі був звільняти ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинений злочин та закривати кримінальне провадження відносно нього, оскільки не було виконано умов такого звільнення, визначених положеннями ч.4 ст.309 КК України. Зокрема судом не були встановлені факти: добровільної видачи наркотичних засобів обвинуваченим, наявності у обвинуваченого захворювання та його добровільного лікування від наркоманії.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що судом не були досліджені докази по кримінальному провадженню, що позбавляє апеляційний суд прийняти рішення по суті апеляційної скарги прокурора; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінальної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак, при постановленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, частина 4 статті 309 КК України передбачає спеціальний вид звільнення від кримінальної відповідальності винної особи. Умовами такого звільнення є сукупність певних обставин: 1) добровільний характер звернення особи до лікувального закладу (зокрема, вимагається, щоб таке звернення не було пов`язано з її викриттям у вчиненні злочину); 2) особа розпочала лікування від наркоманії.
За п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» суди повинні враховувати, що в ряді норм Особливої частини КК (зокрема, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 175, ч. 4 ст. 212, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 258, ч. 6 ст. 260, ч. 3 ст. 263, ч. 4 ст. 289, ч. 4 ст. 307, ч. 4 ст. 309, ч. 4 ст. 311, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 401) передбачено спеціальні підстави звільнення від кримінальної відповідальності. У всіх зазначених випадках за наявності обставин, передбачених конкретною нормою закону, суд зобов`язаний звільнити відповідних осіб від кримінальної відповідальності.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» судам надано роз`яснення, про те, що за чинним законодавством звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється виключно судом. У зв`язку з цим слід мати на увазі, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі частини 4 статті 307 КК за злочини, передбачені частиною 1 цієї статті та частиною 1 статті 309 КК, допускається лише за умови, що винна особа добровільно здала наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги і вказала джерело придбання цих засобів (речовин) або сприяла розкриттю злочинів, пов`язаних із їх незаконним обігом. Здача наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів визнається добровільною, якщо відбулася за обставин, коли особа мала й усвідомлювала можливість продовжувати протиправну діяльність, але не побажала цим скористатися. Звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи із зазначених підстав має здійснюватися за правилами, передбаченими статтями 7, 71, 72 КПК. За такими ж правилами звільняється від кримінальної відповідальності на підставі частини 4 статті 309 КК за дії, передбачені частиною 1 цієї статті, винна особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії. Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» наркоманія психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною; особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія».
У відповідності з ч.3 ст.12 вказаного Закону та п.7 «Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами, діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією наркологічного закладу, де проводиться медичне обстеження.

В матеріалах кримінального провадження є лише довідка лікаря-нарколога КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» (без номеру та дати), із якої убачається, що ОСОБА_8 з 16.01.2017 року по 31.01.2017 року пройшов добровільний курс лікування у нарколога (а.с. 56).

Проте, будь-які данні на підтвердження в обвинуваченого ОСОБА_8 захворювання на наркоманію в матеріалах провадження відсутні.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції в повній мірі не дослідив документи, які могли вплинути на законність прийнятого рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема довідку КУ ««Ізмаїльска міська центральна лікарня» №07/01-06-902 від 03.05.2017 року (а.с. 53) та акт медичного огляду №35 від 30.05.2017 року (а.с. 54), з яких неможливо зробити однозначний висновок про те, що ОСОБА_8 дійсно страждав на наркоманію і потребував лікування від неї, що дійсно звертався до лікувального закладу з приводу хвороби та пройшов курс лікування від наркоманії, діагноз на захворювання якою було встановлено у визначеному законом порядку. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що зміст довідки КУ ««Ізмаїльска міська центральна лікарня» №07/01-06-902 від 03.05.2017 року та акту медичного огляду №35 від 30.05.2017 року, не містять даних, що у обвинуваченого було діагностовано хворобу «Наркоманія», і такий діагноз був встановлений лікарсько-консультаційною комісією наркологічного закладу, а не міської лікарні. Наведені обставини вказують на передчасність висновку районного суду про існування підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України.
Отже в порушення ч. 4 ст. 309 КК України, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», суд першої інстанції належним чином не дослідив та не надав оцінку долученим до справи доказам, не з`ясував чи дійсно ОСОБА_8 страждав на наркоманію і потребував лікування від неї, чи дійсно він звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин
За таких умов апеляційний суд вважає, що за таке судове рішення не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому воно є передчасним.

З огляду на те, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам, які були долучені до кримінального провадження, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити наведені в апеляційних скаргах доводи стосовно оцінки цих доказів.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 94, 370 КПК України, оскільки судом належно не досліджені докази та не наведені мотиви прийнятого рішення.

З огляду на наведене, в даному кримінальному провадженні встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачені ч.1 ст. 412 КПК України.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність та забезпечення права на захист.

З огляду на вимоги ст.ст. 7, 9 КПК України, з урахуванням грубого порушення кримінального процесу в частині не дослідження наявних у справі доказів, яке привело до прийняття незаконного рішення, апеляційний суд вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотними порушеннями вимог кримінального та кримінально-процесуального законів.

Встановлені апеляційним судом порушення свідчать про неналежний розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_8 по суті, що унеможливлювало ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, та у відповідності до положень ч.1 ст.412 КПК України визнаються апеляційним судом істотними та такими, що тягнуть за собою скасування судового рішення.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою ст. 412 цього Кодексу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.
Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України.
Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
З огляду на вищенаведене та практику Європейського суду з прав людини, враховуючи те, що встановлені апеляційним судом порушення не можуть бути усунені в порядку апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати ухвалу районного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Під час нового розгляду районному суду необхідно вирішити поставленні перед ним питання з дотриманням норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, перевірити доводи прокурора, які викладені в його апеляційній скарзі, та за результатами повного та всебічного дослідження доказів, прийняти законне та обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 412, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України та кримінальне провадження відносно нього закрите, скасувати, та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції, в іншому складі суду.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4