Провадження №11-кп/772/591/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2018, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про усунення протиріч, які виникають при виконанні вироку шляхом звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Вінницького міського суду з клопотанням про усунення протиріч, які виникають при виконанні вироку шляхом звільнення від відбування покарання. Свої вимоги мотивував тим, що призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі, не відповідає принципу верховенства права, Конституції України та ст. 3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою суду у задоволенні клопотання засудженому відмовлено з посиланням на те, що Кримінальним кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, а заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачена ст. 82 КК України до такого виду покарання як довічне позбавлення волі не застосовується.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Судове рішення вважає незаконним, прийнятим з порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду, що можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування в повній мірі відповідає вимогам Конвенції і практики Європейського Суду надуманими, адже у Україні відсутній реальний механізм звільнення засуджених від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, виступ засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п. 11 ч. 1 ст. 51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п. 12 ч. 1 ст. 51 КК України) є різними видами покарань.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Вінницької області від 14.03.2005 за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 6, 8, 11, 12, 185 ч. 3, 289 ч. 3, 395 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.

Стаття 87 КК України встановлює, що актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

З огляду на це, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про неврахування судом при розгляді його клопотання вимог ст. 3 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та вказаних ним рішень Європейського суду з прав людини, оскільки суд це питання належним чином проаналізував і дійшов правильних висновків про те, що чинне законодавство України щодо можливості здійснення шляхом помилування заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років відповідає вимогам вказаної Конвенції і практиці Європейського Суду з прав людини.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована, з чим погоджується і апеляційний суд.

Засуджений ОСОБА_7 не навів конкретних фактів порушення судом його прав та законних інтересів, а обмежився перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені не були. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2018, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про усунення протиріч, які виникають при виконанні вироку шляхом звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 з дня отримання копії судового рішення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.

Суддя: