Постанова
Іменем України
31 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 753/2277/16-к
провадження № 51-3476км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника

ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2018 року

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009741, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ніжиловичів Макарівського району Київської області, жителя

АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Бородянського районного суду Київської області

від 13 липня 2010 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені

пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 19 555,26 грн та 50 000 грн

у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 08 листопада

2015 року близько 00:20 год. поряд з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на Харківському шосе, 164-а в м. Києві, під час бійки на ґрунті особистих неприязних відносин внаслідок словесного конфлікту з ОСОБА_8 наніс останньому ножем удар у груди, спричинивши тяжке тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення.
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу потерпілого

ОСОБА_8 , скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, цей й же вирок змінив у частині вирішення цивільного позову збільшив суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_7

на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди

до 150 000 грн, а в решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вироку апеляційного суду на підставі невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, вважає, що апеляційний суд безпідставно

не застосував положення ст. 75 КК і, як наслідок, призначив занадто суворе покарання. Просить звільнити до ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі вказаної норми кримінального закону. Апеляційний суд, на думку автора касаційної скарги, не врахував щирого каяття ОСОБА_7 , який бажає відшкодувати завдану шкоду, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліках у лікаря нарколога

та психіатра, нових злочинів не вчиняв, виконував покладені на нього вироком місцевого суду обов`язки. Також цей суд не врахував конкретні обставини злочину, зокрема віктимну поведінку потерпілого та не вмотивував у своєму рішенні неможливість застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК. Стверджує,

що місцевому та апеляційному суду не була відома додаткова обставина,

яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 проживання останнього з цивільною дружиною, яка вагітна від нього, а також того, що він утримує двох малолітніх дітей останньої.
У запереченні на касаційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_9 вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу, а прокурор заперечував проти її задоволення, просив вирок апеляційного суду залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисник не оспорює.
Зі змісту скарги убачається, що захисник фактично порушує питання

про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є:

кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання)

та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття,

які є багатозначними або не мають нормативного закріплення,

зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання,

що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання, апеляційний дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання

з випробуванням згідно ст. 75 КК. При цьому апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення,

яке є тяжким, спосіб його вчинення нанесення тяжкого тілесного ушкодження

із застосуванням ножа особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, невідшкодування потерпілому завданої шкоди.
Цілком обґрунтовано апеляційний суд врахував і дані про особу ОСОБА_7 , який, будучи чотири рази судимим, двічі звільнявся від відбування покарання

з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Наведені дані свідчать про відверте небажання останнього стати на шлях виправлення та неефективність застосування до нього вказаної норми кримінального закону, як заходу кримінально-правового впливу з метою попередження вчинення нових злочинів.
Встановлені ж судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання засудженого, щире каяття, бажання відшкодувати шкоду, віктимну поведінку потерпілого, інші дані про особу ОСОБА_7 , перелічені захисником у касаційній скарзі, у своїй сукупності не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції

ч. 1 ст. 121 КК.
Колегія суддів погоджується з цим висновком і вважає, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_7

та попередження нових злочинів. Апеляційний суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права.
Отже, оскаржений вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей

374, 420 КПК.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3