Справа № 163/788/18 Провадження №11-сс/773/239/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
слідчого ОСОБА_6 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 11 травня 2018 року про арешт майна,
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, яке було виявлено і вилучено під час санкціонованого обшуку 08 травня 2018 року за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0089, а саме: на належні ОСОБА_9 4 металеві бочки для виготовлення деревного вугілля, на належні ОСОБА_8 5 металевих бочок для виготовлення дерев`яного вугілля; 390 мішків з вмістом деревного вугілля; деревину породи «береза» об`ємом 200 м3, заборонивши ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розпоряджатися вказаним майном та використовувати його.
Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 11 травня 2018 року клопотання слідчого задоволено.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з метою оперативного розслідування кримінального провадження, проведення відповідних процесуальних дій із вилученим майном, а також для встановлення ознак кримінального правопорушення, винних осіб та інших об`єктивних даних у кримінальному провадженні необхідно накласти арешт на вищевказане майно.

Не погоджуючись із рішенням суду, власник майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій стверджує, що ухвала слідчого судді є незаконною в частині накладення арешту на належне йому майно та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 370 КПК України. Зазначає, що накладення арешту на його майно буде перешкодою для здійснення ним підприємницької діяльності, пов`язаної з утилізацією нетоварної деревини та відходів деревообробки. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене у ФОП ОСОБА_8 майно, відмовити.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, думку представника власника майна ОСОБА_7 , який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, слідчого, який апеляцію заперечив, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
В силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, слідчим суддею при винесенні рішення враховано положення вищевказаних статей.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 27 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000035 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.241 КК України.

08 травня 2018 року в ході санкціонованого обшуку земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0089 по АДРЕСА_1 виявлено та вилучено вищевказане майно. На момент обшуку 2 належні ОСОБА_8 бочки перебували в робочому стані та здійснювали викиди забруднюваних речовин в повітря. Дозволу на здійснення в місті Любомль, Волинської області підприємницької діяльності, пов`язаної з викидами в атмосферне повітря ОСОБА_8 не надав. Вилучене під час обшуку майно передано останньому на відповідальне зберігання.

Підставою накладення арешту на вилучене майно у клопотанні слідчого зазначено те, що є достатні підстави вважати, що таке майно має важливе значення для проведення досудового розслідування, зокрема для встановлення ознак кримінального правопорушення, винних осіб та інших об`єктивних даних у кримінальному провадженні. Тоді як відмова у арешті майна може призвести до його приховування, пошкодження, втрати, знищення, передачі, відчуження, що унеможливить збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про задоволенння клопотання слідчого про арешт майна.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вилучене майно є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а відтак відповідає критеріям, визначеним ст. 167 КПК України та підлягає арешту.

З огляду на характеристики вилученого майна, його віднесення до речових доказів відповідає критеріям ст.98 КПК України, оскільки є сировиною (дрова), обладнанням (бочки), результатом (вугілля) господарської діяльності, і має доказове значення у кримінальному правопорушенні. При цьому, бочки правомірно вилучені в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді, а дрова і вугілля як тимчасово вилучене майно, відповідно до ч.7 ст.236 КПК України.

Посилання ОСОБА_8 на те, що слідчим суддею не враховано того факту, що ним були проведені всі необхідні дії для одержання дозвільної документації, яка перебуває в процесі розробки, таку ж саму діяльність здійснював на території смт. Шацька, де забруднення атмосферного повітря не відбулося, на думку апеляційного суду, не спростовують правильних висновків слідчого судді.

Встановлено, що спірне майно, на яке накладено арешт, було вилучене у ФОП ОСОБА_8 , у зв`язку із здійсненням ним господарської діяльності, пов`язаної з викидами в атмосферне повітря саме на території Любомльського району, Волинської області, без наявності відповідних дозволів на це.

Наведене свідчить про відповідність заборони використання вилученого обладнання, сировини та одержаної продукції завданням кримінального судочинства.

Апеляційний суд не перевіряє законність ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на майно, належне ФОП ОСОБА_9 , так як рішення суду в означеній частині не оскаржується.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 11 травня 2018 року про арешт майна без змін.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: