Постанова

Іменем України
05 липня 2018 р.

м. Київ

справа № 474/848/15-к

провадження № 51-3196 км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2016 року та вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання цивільного позову та процесуальних витрат.

Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено свій вирок, за яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 10000 грн.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я за таких обставин.
07 червня 2015 року, приблизно о 19 годині ОСОБА_6 , перебуваючи на перехресті перетину вул. Чкалова і вул. Д`яченка в смт.Врадіївка Миколаївської області, під час обопільної сварки з ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому два удари руками в область обличчя, в результаті чого ОСОБА_7 впав колінами на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 схопив ОСОБА_7 руками за голову та почав великими пальцями обох рук давити йому на очі, від чого вони вдвох повалилися на землю таким чином, що ОСОБА_6 сів зверху на грудну клітину ОСОБА_7 , та в такому положенні вони перебували на землі до приїзду працівників міліції.
В результаті дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень та просить закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду та на те, що дані рішення є незаконними та необґрунтованими, винесені з порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, про те, що були допущені порушення, як на досудовому слідстві, так і в суді першої та апеляційної інстанцій.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважає, що касаційна скарга засудженого, є необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Суд касаційної інстанції відповідно до вимог частини 1 ст. 433 КПК України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі засудженого, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, який ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів, і є правильним.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений перевіреними у судовому засіданні і детально наведеним у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.
Як видно з кримінального провадження, що засуджений ОСОБА_6 хоча і не визнав свою вину, однак його вина підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій зазначав про те, що, 07 червня 2015 р. на перехресті вул. Чкалова та вул. Д`яченка автомобіль під керуванням ОСОБА_6 виїхав йому назустріч, він застосував екстрене гальмування. Після чого ОСОБА_6 вийшов з автомобіля. Коли вони підійшли один до одного, то ОСОБА_6 , нічого не поясняючи, став наносити йому удари кулаками в область обличчя. В результаті нанесених ударів, він упав на коліна на землю. ОСОБА_6 прижав його своїм тілом до землі, зробивши захват рукою за шию та засунув йому пальці до рота з одночасним захватом лівої частини щоки з нижньою губою таким чином, що він не міг на той час поворухнути головою.Потім своїм тулубом і ногами блокував йому руки, після чого сів зверху на грудну клітину і став обома великими пальцями своїх рук давити зі всієї сили на очі, і він відчув сильний фізичний біль в очах. Коли він лежав на землі на лівому боці, то ОСОБА_6 наніс йому також удар руками в потилицю голови. Через деякий час приїхали працівники міліції, після чого ОСОБА_6 відпустив його. Аналогічні пояснення щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень та механізму їх спричинення надані потерпілим ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту за його участю (т.1 а. с. 106-108).

Окрім того, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 , який в суді першої та апеляційної інстанції пояснив, що він разом зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_9 йшов по вул. Чкалова в смт. Врадіївка, та на перехресті вул. Чкалова та вул. Д`яченка він побачив, що на перехрестя виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_6 , який перекрив рух автомобілю «BMW» під керуванням ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вийшли зі своїх автомобілів і стали між собою сваритися, і ОСОБА_6 завдавудар рукою ОСОБА_7 в область обличчя. Коли ОСОБА_7 упав на землю, ОСОБА_6 схилився над ним, схопив його руками за голову і пальцями своїх рук став давити ОСОБА_7 на очі, і останній від болю кричав. Зброї у ОСОБА_7 він не бачив.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , який зазначив, що 07 червня 2015 року йому зателефонував ОСОБА_7 , який повідомив, що його побив ОСОБА_6 . Він разом з ОСОБА_11 приїхали до перехрестя вулиць Чкалова і Д`яченка. ОСОБА_7 на мобільний телефон сфотографував розташування автомобілів його та ОСОБА_6 . На обличчі у ОСОБА_7 побачив під лівим оком великий синець, подряпини на ліктях рук, колінах. Зі слів ОСОБА_7 , тілесні ушкодження йому спричинив ОСОБА_6 . Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_12 пояснив, що побачив ОСОБА_6 , який лежачи на землі своїми руками повністю обхватив тулуб і руки ОСОБА_7 таким чином, що останній не міг піднятися з землі та просив викликати працівників міліції. Потім під`їхав його син ОСОБА_13 , який зателефонував до міліції та повідомив про конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Пізніше прийшов ОСОБА_14 , після чого приїхали працівники міліції. Це підтвердили свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , якому подзвонив ОСОБА_12 і повідомив про конфлікт.
Також винуватість доведено даними протоколу огляду місця події від 07.06.2015 року та фототаблицями до нього, даними висновків судово-медичних експертиз № 315 від 10.07.2015 року, № 344-м від 10.07.2015 року.

Твердження засудженого ОСОБА_6 про те, що він не здавлював руками очі потерпілому, а ці тілесні ушкодження ОСОБА_7 нібито отримав 06.06.2015 р. поблизу АЗС «Ранг» від невстановлених осіб, є необґрунтованими, і спростовуються даними висновку судово-медичної експертизи № 127-м від 31.03.2016 р. та поясненнями експерта в суді, яким розмежовані тілесні ушкодження, які потерпілому були спричиненні 06.06.2015 р. та 07.06.2015 р. та встановлено, що тілесне ушкодження у вигляді забитої рани кон`юнктива лівого ока, зі зниженням гостроти зору лівого ока до 0,1 - 0,15, яке відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, утворилося саме 07.06.2015 р. та утворення даного тілесного ушкодження знаходиться у прямому причинному зв`язку з діями, пов`язаними з надавлюванням великим пальцем на ліве око.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що він не заподіював тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , а захищався від його дій, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження, так, як убачається з показань засудженого ОСОБА_6 він зброї у потерпілого ОСОБА_7 не бачив. Крім того, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 зазначили про те, що у ОСОБА_7 зброї не бачили і під час огляду місця події вона не була виявлена працівникам міліції.

З матеріалів провадження вбачається, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дали їм належну оцінку та дійшли правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Також судами досліджені всі обставини справи, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 під час судового розгляду не встановлено.

Дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, підстав немає.

Крім цього, при перевірці кримінального провадження встановлено, що такі ж, як і в касаційній скарзі твердження засуджений висловлював у своїй апеляційній скарзі. Апеляційним судом при перевірці матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку рішення прийнято правильно. Свої висновки із цього питання суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив. Із даними висновками погоджується і колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Що стосується доводів ОСОБА_6 про те, що порушено вимоги ст. 481 КПК України, оскільки він є депутатом Врадіївської районної ради Миколаївської області VIII скликання, то вони є безпідставними і не відповідають вимогам чинного законодавства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено. Доводи ж касаційної скарги засудженого практично зводяться до необхідності перевірки фактичних обставин справи.

Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу засудженого.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

Вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2016 року та вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3