Справа № 131/270/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2018 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 08.02.2018 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемово Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого по цивільному договору в ПП « ОСОБА_6 » раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 с. 164 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 на підставі рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 19.06.2014 року будучи зобов`язаним сплачувати на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки м. Іллінці Вінницької області аліменти в розмірі по 450 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення дитиною повноліття, розпочавши стягнення з 01.07.2014 року.

Знаючи про необхідність сплати аліментів ОСОБА_5 в період часу з 01 серпня 2017 року по 01 лютого 2018 року, маючи умисел на ухилення від сплати аліментів встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, не сплачував аліменти, внаслідок чого порушив права дитини на повноцінне життя та соціальне забезпечення.

Будучи неодноразово попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати коштів на утримання дитини (аліментів), не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань за станом здоров`я, ОСОБА_5 офіційно на роботу не працевлаштувався, на обліку в Іллінецькому районному центрі зайнятості не перебував та на даний час, маючи доходи від тимчасових заробітків їх не декларував та не декларує, про суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв та з отриманих доходів коштів на утримання дитини не сплачував та будь-якої іншої допомоги не надавав, тобто добровільно рішення не виконував і таким чином умисно, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості за вказаний період часу в сумі 2700 грн., внаслідок чого загальна сума заборгованості за аліментами склала 12089,56 грн..

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, а саме: ухилення від сплати аліментів на утримання дітей.

В судовому засіданні свою вину ОСОБА_5 визнав повністю, у скоєному щиро розкаюється. Він пояснив, що на час розгляду справи частину заборгованості в сумі 6000,00 грн. він сплатив, решту зобов`язується сплатити в найближчий час.

За клопотанням прокурора та згодою обвинуваченого ОСОБА_5 за приписом ч. 3 ст. 349 КПК України суд не досліджує докази щодо обставин скоєння кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд визнає доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які полягають у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він підлягає кримінальній відповідальність за скоєне кримінальне правопорушення за ч.1 ст.164 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, форму вини, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь - якого кримінального обвинувачення».

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Обвинувачений ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, розкаявся у скоєному, посередньо характеризується по місцю постійного проживання. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

З урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 4 статті 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, наявності обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах застосування покарання у виді громадських робіт.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 органом досудового розслідування не обирався, підстави для його обрання судом не встановлені.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 395 КПК України, суд, -

ПРИСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України і засудити до покарання у виді громадських робіт строком на сто годин.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Іллінецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: