УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 577/1589/17

Провадження № 51-1684ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 28 березня 2018 року,
встановив:
За вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 5 ст.72 КК (в редакції Закону 838-VIII від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 27 лютого 2017 року по набрання вироком законної сили з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 .
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 березня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без змін. На підставі ч. 5 ст.72 КК (в редакції Закону 838-VIIIвід 26 листопада 2015 року) ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 27 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.На підставі ч. 5 ст.72 КК (в редакції Закону 2046-VIIIвід 18 травня 2017 року) ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 28 березня 2018 року з розрахунку один попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та постановити свою ухвалу, якою його звільнити від подальшого відбування покарання.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті в касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
Пунктом 21 ч. 1 ст. 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII набрав чинності 15 грудня 2017 року) визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як вбачається з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , вказаних вище вимог закону ним не виконано, оскільки, посилаючись на незаконність судових рішень, засуджений наводить доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також оцінки доказів, при цьому конкретного обґрунтування щодо того, у чому полягає їх незаконність з огляду на положення ч. 1 ст.438 КПК, його касаційна скарга не містить.

Крім того, викладені засудженим у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають змісту ст. 436 КПК, щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3