Справа № 629/4197/15-к
Номер провадження 1-кп/629/12/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка, Близнюківського району, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не військовозобов`язаного, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, -

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 ,

- захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 10 липня 2012 року близько 08:30 години, перебуваючи біля «Центрального» ринку по вул. Радянській в місті Лозова Харківської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_7 , діючи з необережністю, а саме зі злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча за обставинами справи повинен був і міг їх передбачити, з метою спричинення фізичного болю, схопив за руки потерпілу, яка стояла напроти нього, при цьому висловлювала своє невдоволення з приводу того, що ОСОБА_3 , припарковуючи свій автомобіль марки «Волга», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на території «Центрального» ринку по вул. Радянській в місті Лозова, Харківської області, ледь не збив потерпілу з ніг. Далі ОСОБА_3 штовхнув ОСОБА_7 , яка в результаті даного поштовху позадкувала назад, спотикнулась об свою ручну поклажу, яка перебувала на землі, і впала на асфальт на ліву сторону свого тіла. В результаті поштовху ОСОБА_3 , який призвів до падіння ОСОБА_7 , остання отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому гілки лівої сідничної і лобкової кісток, які утворені з урахуванням надання тілу прискорення, та являються середнього ступеня тяжкості тілесними ушкодженнями по критерію тривалості розладу здоров`я, так як для консолідації перелому необхідний строк понад 21 день.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе в скоєнні злочину не визнав та пояснив у судовому засіданні, що наміру спричинити тілесні ушкодження потерпілій у нього не було. Пояснив, що 10.07.2012 року він приїхав на ринок, на проїзній частині дороги стояла незнайома йому раніше жінка з сумками. В подальшому йому стало відомо, що це ОСОБА_7 . Він проїхав між ОСОБА_8 та автомобілем, який там стояв. Коли вийшов з машини, то почув в свій бік нецензурну лайку і побачив жінку, яка йшла до нього. Ця жінка продовжувала його ображати за те, що він заїхав ні з тієї сторони, не з тієї вулиці. Він відповів їй тим же. Жінка поставила сумки і напала на нього, вдарила по руці, йому стало боляче, тому що рука була у нього раніше поламана. Він взяв її за руки, а коли жінка почала виривати їх, то він її відпустив і несильно відштовхнув від себе. Жінка втратила рівновагу, потім перечепилась через свої сумки, які стояли позаду неї, і впала на правий бік. Він сів в автомобіль і поїхав. Десь через місяць прийшов дільничний і спитав, чи був він на ринку і чи був такий інцидент. Він дав пояснення, розповів, як все було. Потім його викликав слідчий. Після цього він зі своєї дружиною був на ринку, а ОСОБА_8 також там була, ходила за ним, дізнавалася номер автомобіля. Слідчий ввів його в оману, тому він підписав протоколи допиту, хоча знімки про те, що був перелом у ОСОБА_7 , йому не надав. Під час ознайомлення з матеріалами справи медичних документів також не було надано. Вважає, що ОСОБА_8 отримала травми зі своєї вини, в результаті своїх же дій, тому його вини немає в причинені ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття справи.

Суд, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому правопорушенні, підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , даними нею в судовому засіданні, яка пояснила, що вона стояла на оптовому ринку м. Лозова з пакетом та сумкою майже під деревом. Під`їхав з боку вул. Володарського автомобіль, вона зробила водію зауваження, що він ще трохи і наїхав би їй на ногу. У відповідь на зауваження той почав висловлюватися нецензурною лайкою. Потім він хотів її вдарити, але вона відхилилася і він схопив її за руки та відштовхнув від себе. Вона почала відступати і, перечепившись через свої сумки, впала на землю на ліву сторону. Вся ліва рука була зідрана і кровила. Потім вона попросила викликати міліцію, а водій швидко сів в автомобіль і поїхав, в автомобілі був ще чоловік. Потім вона піднялась і пішла в міліцію, написала заяву. Після цього подзвонила доньці, сказала, що не може йти, взяла таксі і поїхала до лікарні, де обробили рану на лікті, там же взяла направлення до травматології. Наступного дня поїхала на прийом до травматолога, їй дали направлення на рентген, знімки робили в Лозівській ЦРЛ. Потім сказали, що у неї перелом частини тазостегнового суглоба. Ходити не могла, було дуже боляче, місяць була на лікуванні, всі знімки, які були у неї, забрав слідчий;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , даними ним в судовому засідання, який пояснив, що в цей день він був на ринку, там побачив ОСОБА_10 і вирішив у нього зайняти грошей. Кіян був від нього на відстані не більше 70 метрів. Він бачив, що ОСОБА_11 вийшов з машини, до нього підійшла жінка, вони, начебто, по-дружньому розмовляли. Потім жінка поступилась назад, перекинулась через свої сумки і впала. Сумки стояли як раз за нею. Потім ОСОБА_11 сів в машину і поїхав. Йому здалося, що вона впала на праву сторону. Які рухи робив ОСОБА_11 руками він не бачив, тому що жінка була до нього повернута спиною. Після цього він зустрів ОСОБА_10 , і той йому повідомив, що у нього проблема. Розповів, що був інцидент, тоді він і запропонував, щоб його викликали в міліцію в якості свідка, тому що він ОСОБА_10 бачив на ринку. Пізніше, 10.11.2015 року у нього був конфлікт з ОСОБА_8 . Він вийшов покурити на вулицю, там столя ОСОБА_8 зі своїм свідком, коли вона побачила його, почала висловлюватися нецензурною лайкою в його бік, замахнулась своєю сумкою, хотіла його вдарити. Йому здається, що це було із-за його показань у суді. Линник стояв поряд, десь 3-4 метра, бачив він конфлікт чи ні, сказати не може. За межами суду він повідомив ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_8 погрожувала йому в суді;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , даними нею в судовому засіданні, яка пояснила, що вона сиділа на задньому сидінні автомобіля на правій стороні, все бачила через заднє вікно. Вони приїхали на ринок, проїхали близько від жінки з сумками, яка перекладала щось з однієї сумку в іншу. Жінка стояла на дорозі. Чоловік вийшов з машини, потім вона почула крики, коли повернулась, то побачила, що ця жінка підняла руки напроти обличчя чоловіка, почала кричати, чоловік взяв її за руки, а потім різко відпустив, він захищався від неї. Жінка спотикнулась об свої сумки і впала. На досудовому слідстві слідчій прочитав їй протокол, вона з ним погодилася, хоча йому нічого не розповідала. Вважає, що потерпіла могла б упасти навіть якби її чоловік не вчиняв ніяких дій. Також повідомила, що ОСОБА_9 розповідав їй про сварку з ОСОБА_8 , яка погрожувала йому в приміщенні суду;

- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 525-ЛЗ/12 від 17.08.2012 року, згідно якого у гр. ОСОБА_7 , 1940 року народження, по наданій медичній документації, мали місце: перелом гілки лівої сідничної и лобкової кісток, які в теперішній час консолідовані и які утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі внаслідок падіння з висоти власного зросту з урахуванням надання тілу прискорення. За ступенем тяжкості вищевказані переломи - це середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, так як для консолідації перелому необхідний термін понад 21 день (відповідно до пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01 .1995г);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події з фототаблицею до нього та застосуванням відеозапису від 11.09.2012 року за участю потерпілої ОСОБА_7 , під час якого вона добровільно показала на місцевості де відбувались події 10.07.2012 року та пояснила, що 10.07.2012 року вона приблизно о 08:00 годині йшла по вул. Радянській в м. Лозова Харківської області в районі овочевих рядів на «Центральному» ринку і несла в руках полімерний пакет і сумку. Вона зупинилася, щоб перекласти сумки і в цей момент до неї під`їхав автомобіль «Волга». Вона просила його не ставити автомобіль, а дати їй час перекласти речі, але він не реагував. Вона підійшла до нього висловити своє незадоволення тим, що він майже на неї наїхав автомобілем, на що водій відповів, що нічого страшного. Потім під час конфлікту, коли вона жестикулювала руками, він схопив її за руки та штовхнув, внаслідок чого вона зробила шаги назад і, спотикнувшись о свої сумки, впала. Впала вона на землю, вдарилася лівою рукою та лівим стегном, внаслідок чого відчула різку біль. Далі, вона з трудом піднялася, а чоловік, який штовхнув її, сів в автомобіль і уїхав;

- протоколом відтворення обстановки та обставин події з фототаблицею до нього з застосуванням відеозапису від 19.09.2012 року за участю підозрюваного ОСОБА_3 , під час якого він добровільно показав на місцевості де відбувались події 10.07.2012 року та пояснив, що у липні 2012 року він разом зі своєю жінкою на автомобілі приїхав на «Центральний» ринок. Він вирішив поставити свій автомобіль марки «Волга» по вул. Радянській, тому заїжджав з боку вул. Володарського. Коли поставив автомобіль, то побачив поряд з машиною жінку, яку він акуратно об`їхав. Після цього він вийшов з машини, в цей момент ця жінка почала висловлюватися в його бік нецензурною лайкою, висловлювати своє незадоволення з приводу того, що він ледве її не збив. Під час розмови вона підняла руки і пішла на нього, він виставив свою ліву руку, щоб захиститися від неї, а потів відштовхнув її від себе, але не сильно. Внаслідок чого вона зробила шаг назад, перечепилася через свої сумки і впала на землю на праву руку. Далі він сів в машину і уїхав. Його дружина з машини не виходила;

- висновком експерта № 603-ЛЗ/12 від 21.09.2012 року, згідно якого у гр. ОСОБА_7 , 1940 року народження, по наданій медичній документації, мали місце: перелом гілки лівої сідничної і лобкової кісток, які в теперішній час консолідовані і які утворилися від дії тупих предметів або при ударі об такі внаслідок падіння з висоти власного зросту з урахуванням надання тілу прискорення, можливо у строк та при обставинах вказаних в постанові; виключено самоспричинення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_7 ; малоймовірне утворення тілесних ушкоджень у потерпілої при обставинах, на які вказує ОСОБА_13 в ході проведення відтворення обстановки та обставин події від 19.09.2012р. Показання ОСОБА_7 , надані нею в ході проведення відтворення обстановки та обставин події в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичними даними в частині характеру, локалізації та механізму утворення у останньої тілесних ушкоджень. За ступенем тяжкості вищевказані переломи - це середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, так як для консолідації перелому необхідний термін понад 21 день (відповідно до пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01 .1995г);

- висновком комплексної судово-медичної експертизи (експертиза за матеріалами справи) № 52-КЄ/2013 від 25.04.2013 року, згідно висновків якої за даними медичної документації у гр. ОСОБА_7 , мали місце травматичні переломи лівих лобкової та сідничної кісток, які утворилися від дії тупого твердого предмета (предметів), найбільш вірогідно - при падінні на ліву сідницю. Давність утворення цих ушкоджень може відповідати строку, вказаному в постанові про призначення судово-медичної експертизи. За ступенем тяжкості переломи лобкової та сідничної кісток - це середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я (згідно п.п.2.2.1а,б,в, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01 .1995г). Свідчення ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не містять відомостей про механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 . ОСОБА_7 після одержання вказаних переломів тазових кісток могла самостійно пересуватись, оскільки внаслідок одержаних переломів у неї не було ані зміщення кісткових фрагментів, ані порушення цілості тазового кільця;

- висновком комплексної судово-медичної експертизи (експертиза за матеріалами справи) № 240-КЕ/2014 від 24.12.2014 року, в якому зазначено, що згідно з записами лікарняних спостережень від 10.07. та 12.07.2012р., що наявні в наданій медичній карті амбулаторного хворого, гр. ОСОБА_7 при зверненні за медичною допомогою були встановлені діагнози: «Забій лівого кульшового суглобу? Садно (садна?) лівого передпліччя»; «Забій лівого ліктьового суглобу. Садно (садна?) лівого кульшового суглобу. Перелом?». При консультативному дослідженні первинних рентгенограм лівого кульшового суглобу на ім`я ОСОБА_7 (№ 3742 від 10.07.2012г. та № 3898 від 18.07.2012р.) достовірних рентгенологічних ознак в підтвердження наявності переломів кісток тазу не встановлено. При цьому, комісія експертів зазначає, що на вказаних рентгенограмах як гілки лівих лобкової і сідничної кісток, так і лобковий симфіз візуалізуються не в достатньому обсязі. При консультативному дослідженні контрольної рентгенограми лівого кульшового суглобу № 5924 від 07.08.2012р. (враховуючи також і результати контрольної рентгенографії кісток тазу за 2014 рік) встановлено наявність переломів лівих лобкової і сідничної кісток з частковим пошкодженням верхньої частини лобкового симфізу. Рентгенологічні зміни в зоні пошкоджень кісток тазу, що наявні на рентгенограмі від 07.08.2012 року (наявність лізису кісткової тканини в зоні переломів), в цілому, не протирічить строкам отримання травми, вказаним в медичній документації та матеріалах справи, а саме 10.07.2012р. Таким чином, можливо в результаті подій, що мали місце 10.07.2012р.. у гр. ОСОБА_7 встановлено наявність закритої травми таза у вигляді переломів лівих лобкової і сідничної кісток з частковим пошкодженням лобкового симфізу та наявністю саден в ділянці лівого кульшового суглобу та на лівому передпліччі. Садно (садна) на лівому передпліччі утворилося (утворитися) від дії за механізмом тертя чи тертя-ковзання тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні властивості поверхні котрого, що травмувала, не відобразилися. Виходячи з характеру та локалізації вищезазначеної закритої травми таза слід зазначити, що найбільш характерним механізмом формування пошкоджень в такому об`ємі є непряме прикладання сили в ділянку таза зліва - збоку чи ззаду - збоку, що можливо при падінні на площині (поверхні) та ударом ділянкою лівого кульшового суглобу об тупий твердий предмет. В показах гр. ОСОБА_3 , викладених в протоколах відтворення обстановки і обставин події за його участю від 19.09.2012р. та в протоколі допиту в якості обвинувачуваного від 08.10.2012р. наявні відомості щодо падіння гр. ОСОБА_7 на площині (дорожньому покритті). Таким чином, з урахуванням зазначеного механізму утворення тілесних ушкоджень, що мали місце у постраждалої, спричинення їх за вказаних умов можливе, однак, у вказаних протоколах відсутні відомості щодо деталізації падіння - долілиць (лицем до землі), на правий чи лівий бік, навзнак (горілиць), тощо. Покази, викладені в протоколі відтворення обстановки і обставин події за участю гр. ОСОБА_7 від 11.09.2012р., також як і в протоколі додаткового допиту в якості потерпілої від 27.06.2013р., в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним щодо умов утворення встановлених у постраждалої тілесних ушкоджень, тобто, комплекс зазначених тілесних ушкоджень міг утворитися внаслідок падіння на лівий бік. При цьому комісія вважає за необхідним відмітити, що наявні тілесні ушкодження не є інформативними дня вирішення питання, чи мало місце мимовільне падіння чи падіння було обумовлено попередньо наданим тілу постраждалої прискоренням, як на це вказано в зазначених протоколах. В наданій на експертизу медичній карті амбулаторного хворого відсутні дані щодо отримання гр. ОСОБА_14 травми таза до подій від 10.07.2012р. Слід також зазначити, що рентгенографічні зміни при переломах кісток скелету не є інформативними для встановлення конкретної дати утворення ушкоджень, однак, при цьому, в наданих матеріалах справи відсутні відомості щодо інших ймовірних термінів, обставин і умов утворення у постраждалої тілесних ушкоджень, окрім як події від 10.07.2012р. з встановленим колом осіб;

- протоколом одночасного допиту осіб від 26.08.2014 року за участю потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 , під час якого потерпіла пояснила, що свідок ОСОБА_12 їй незнайома, в машині вона її не бачила. Водночас, свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона бачила, як потерпіла йшла на її чоловіка з підняти руками, а чоловік розвернув її та відштовхнув, після чого потерпіла спіткнулася через свої сумки та впала;

- висновком експерта № 275/17 від 01.11.2017 року, в якому зазначено, що відповідно до медичних даних (довідка без номеру, яка вклеєна в амбулаторну карту) гр. ОСОБА_7 10 липня 2012 року зверталася за медичною допомогою до Комунального закладу охорони здоров`я «Лозівська ЦРЛ», була оглянута лікарем, яким встановлено діагноз: «Ушиб левого тазобедренного сустава? Ссадины левого предплечья». Слід відмітити, що у вказаній довідці скарги пацієнтки та об`єктивний статус не відображені (відсутні). 12.07.12р. жінка була оглянута травматологом, яким на підставі скарг («...боль в левом тазобедренном суставе, затруднение в ходьбе, боль... (нерозбірливо)) та об`єктивних даних (ссадин, в области левого предплечья...») було встановлено діагноз: «Ушиб левого локтевого сустава. Ссадины. Ушиб левого тазобедренного сустава. Перелом?». В подальшому, а саме 07.08.12р. травматологом, з врахуванням рентгенологічних даних, було встановлено діагноз: «3/консолидирующие переломы седалищной и лонной костей слева». При проведенні даної експертизи та вивченні членами комісії рентгенограм лівого кульшового суглобу на ім`я ОСОБА_7 № 3742 від 10.07.2012р. (два знімки) кістково-травматичних змін не виявлено; проте мають місце рентгенологічні ознаки деформуючого артрозу лівого кульшового суглобу, які не відноситься до травматичних ушкоджень. Слід звернути увагу, що вищевказані рентгенограми (від 10.07.12р.) низької якості та частково пошкоджені; кістки тазу - гілки лівої лобкової та сідничної кісток, а також симфіз візуалізуються не в достатньому обсязі. На рентгенограмі № 5924 від 07.08.12р., яка виконана майже через місяць після вказаної події, в динаміці, окрім вищезазначених дегенеративно-дистрофічних змін кульшового суглобу встановлено наявність консолідуючого перелому верхньої гілки лобкової кістки без зміщення. Враховуючи рентгенологічні та спеціальні медичні дані (щодо термінів консолідації переломів кісток тазу) можна лише припустити, що в даному випадку, від моменту виникнення перелому до проведення контрольного рентгенологічного обстеження, яке виконане 07.08.12р. (рентгензнімок № 5924), пройшло не менше ніж 3-4 тижні. Малоінформативність представленої медичної документації, відсутність оглядового знімку кісток таза та прицільної рентгенографії лобкової кістки і області симфіза (для діагностики не виконувалися) не дають змоги експертній комісії встановити більш точні строки утворення цього ушкодження (перелому лобкової (лонної) кістки), а отже підтвердити або спростувати наявність зв`язку з вказаною подією, яка мала місце 10 липня 2012р. Враховуючи анатомічну локалізацію ушкодження (перелом верхньої гілки лобкової кістки) та його характер комісія вважає, що найбільш ймовірним в даному випадку механізмом його виникнення є непряма травма. Не виключається можливість утворення цього ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту та ударом лівою боковою поверхнею (ділянкою лівого кульшового суглобу) о тупий твердий предмет або площину. Виникнення вказаного перелому лівої лобкової кістки за обставин, на які вказують свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_9 і обвинувачений ОСОБА_3 (тобто при падінні на правий бік) малоймовірно. Таким чином, комісія вважає, що «Висновок експерта» №603/Л3/12 від 20-21.09.2012 року в частині де зазначено: «...маловероятно образование телесных повреждений у потерпевшей при обстоятельствах на которое указывает ОСОБА_16 в ходе проведения воспроизведения обстановки и обстоятельств события от 19.09.2012г. (...упала на землю, на правую руку...) є обґрунтованим. Слід звернути увагу, що за даними спеціальної медичної літератури, до групи ризику виникнення переломів лобкової кістки відносяться люди похилого віку. У таких пацієнтів спостерігається дефіцит кальцію та інших мікроелементів в організмі, тому кістки стають дуже крихкими і навіть незначна травма (удар або падіння) може призвести до виникнення перелому лобкової кістки. Окрім того, за наявності несприятливого фону, травмування може виникнути при різкому скороченні м`язів, що оточують кістку. У гр. ОСОБА_7 (згідно медичних даних) мало місце хронічне захворювання дегенеративно-дистрофічного характеру з ураженням кульшових суглобів. Ця патологія зазвичай призводить до порушення статичної опорної функції тазового поясу тим більше у його анатомічно найменш міцній ділянці (передньому напівкільці тазу) і може бути одним із факторів, що сприяють утворенню в даній області віддалених або патологічних переломів. Садна лівого передпліччя, які були зафіксовані у гр. ОСОБА_7 лікарями (при первинному зверненні за меддопомогою 10.07.12р., та огляді травматолога 12.07.12р.) могли утворитися внаслідок дії тупого(-их) твердого(-их) предмета (-ів) за механізмом тертя ковзання. В даному випадку відсутність в представлених матеріалах (медичній документації) морфологічної характеристики саден не дає змоги експертній комісії встановити конкретні строки їх утворення та більш детально охарактеризувати травмуючий предмет. Слід зауважити, що встановлений травматологом діагноз: «Ушиб левого локтевого сустава», об`єктивними даними не підтверджений тому до уваги не приймається. В ході проведення даної експертизи в представлених матеріалах (амбулаторна карта) даних за наявність саден в лівій паховій ділянці не встановлено.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, винуватість ОСОБА_3 підтверджена вищезазначеними доказами.

Всі докази, дослідженні в судовому засіданні, суд вважає належними та допустимими, оскільки при їх отриманні судом не встановлено істотного порушення прав та свобод обвинуваченого, гарантованих Конституцією та законами України, вони містять інформацію щодо доказування вини ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення та обґрунтовують належність конкретного доказу для підтвердження вини обвинуваченого, стосуються його безпосередньої участі у вказаних подіях.

На підставі вищевикладеного, даючи критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу того, що він не винен у спричинені необережного тяжкого тілесного ушкодження потерпілій, суд визнає їх неспроможними, так як вони повністю були спростовані в ході судового слідства та суперечать встановленим під час судового розгляду доказам і розцінює не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини як його бажання уникнути покарання за вчинене, оскільки останній, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, обрав такий спосіб захисту.

Всі вищезазначені експертизи суд визнає достовірними, оскільки вони не суперечать об`єктивним даним кримінального провадження, в своїй сукупності з іншими доказами по справі не суперечать один одному, логічно послідовні і підтверджують вину обвинуваченого у скоєнні вищезазначеного правопорушення, тому суд бере їх за основу при ухваленні обвинувального вироку у відношенні ОСОБА_3 .

Таким чином, суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доказаною, а скоєне ним підлягаючим кваліфікації за ст. 128 КК України, оскільки він своїми діями спричинив необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 винний у скоєнні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України - злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 , є злочином невеликої тяжкості.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 25.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, а також враховує його вік, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання, яка зазначена в обвинувальному акті - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Із досудової доповіді уповноваженої особи Лозівського МРВ філії ДУ «Орган пробації» в Харківській області вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній і орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства (в тому числі окремих осіб).

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставини, пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Підстави для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України відсутні.

Разом з тим, санкція ст. 128 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.

Згідно з ч. 3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, які досягли пенсійного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються до осіб, що досягли пенсійного віку.

Згідно з ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_3 на час вчинення кримінального правопорушення виповнилося повних 63 роки, тобто він відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особою пенсійного віку.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, відповідно до ст. 7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

З врахуванням особи винного, який досяг пенсійного віку, в зв`язку з чим йому не може бути призначене покарання, передбачене санкцією ст. 128 КК України, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення відносно обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувального вироку та звільнення його від покарання, передбаченого ст. 128 КК України на підставі ч. 1 ст. 74 КК України в зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України, особи засуджені вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання, визнаються такими, що не мають судимості.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в ході досудового розслідування та судом не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної вчиненням кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.17-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі.

Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого, внаслідок яких потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження, їй також було заподіяно моральної шкоди, яка виразилася в її моральних стражданнях, погіршенні її психічного та фізичного здоров`я та в істотній зміні її нормальних життєвих зв`язків.

Суд вважає, що з урахуванням глибини і тривалості моральних страждань потерпілої на її користь з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути 7000 гривень, а в решті позовних вимог відмовити.

Речові докази та витрати на залучення експертів по справі відсутні

Керуючись ст. ст. 371, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_17 винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

На підставі ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання, передбаченого ст. 128 КК України у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення йому покарання, передбаченого санкцією цієї статті, як особі, яка досягла пенсійного віку.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 7000 (сім тисяч) гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині позовної заяви відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1