АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1309/18 Справа № 191/535/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово судимого, у цій справі засуджений 18 лютого 2016 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з початком строку відбування покарання з 18.02.2016 року з кінцем строку 12.10.2018 року

встановила:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.

Рішення суду обґрунтовано наступним.

ОСОБА_7 відбуває покарання за умисний злочин. До Синельниківської ВК-94 прибув 06 квітня 2016 року, на даний час працевлаштований, за час відбування покарання має лише одне заохочення від 20 жовтня 2016 року, яке надавалося з метою стимулювання правослухняної поведінки, має два стягнення: 03 листопада 2015 року та 20 жовтня 2017 року, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Врахувавши викладене, суд прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став і своє виправлення не довів.

Засуджений не погодився з вказаним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити його заяву та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що протягом відбування покарання в ВК № 94 він працевлаштований, має заохочення, вину визнав повністю, у скоєному розкаявся. Вважає, що своєю працею та поведінкою довів своє виправлення.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки засудженого та прокурора, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, щодо апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання суду першої інстанції, суд, дослідивши всі обставини справи в повному обсязі, прийшов до законного та обґрунтованого висновку.

Так, ОСОБА_7 у цій справі засуджений 18 лютого 2016 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання - 18.02.2016 року, кінець строку 12.10.2018 року.

В місцях позбавлення волі ОСОБА_7 перебуває з 18.09.2015 року.

Під час перебування в Дніпропетровському слідчому ізоляторі до праці не залучався по не залежним від нього причинам. Характеризувався посередньо, мав одне стягнення, заохочень не мав. Суспільно-корисної активності не проявляв.

З 06.04.2016 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Синельниківській виправній колонії № 94.

до виконання передбачених законом вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Має 1 заохочення від 20.10.2016 року за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.

03.11.2015 року до ОСОБА_7 було застосоване стягнення у вигляді догани, та 20.10.2017 року у вигляді попередження.

За цей час розглядався на адміністративних комісіях установи стосовно застосування ст. 82 КК України 31.01.2017 року відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення, розглядався стосовно застосування ст. 81 КК України 15.08.2017 року відмовлено як особі, що не довела своє виправлення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 не може слугувати беззаперечним підтвердженням його виправлення, оскільки його поведінка є нестабільною.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він своєю працею та поведінкою довів своє виправлення, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, а отже суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останнього про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4