Категорія:ч.2 ст. 369-2 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

апелянтів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
В С Т А Н ОВ И В:
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року затверджені угоди про визнання винуватості, укладені між прокурором у кримінальному провадженні та обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на підставі яких, кожного з них, засуджено за ч.2 ст. 369-2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 25 000 грн.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, щодо кожного зокрема, залишено попереднім-домашній арешт.
Відповідно до вироку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили кримінальні правопорушення за таких обставин.
У травні 2016 року ОСОБА_14 , маючи на меті будівництво комплексу магазинів, звернулася до приватного підприємця ОСОБА_8 для отримання послуг із виготовлення декларації про початок будівельних робіт та проектної документації по вищевказаних об`єктах. Знаючи, що всупереч вимогам спеціального законодавства будівництво об`єктів було розпочато до оформлення відповідної декларації, що тягнуло за собою відповідальність у виді значних штрафних санкцій, ОСОБА_14 запропонувала ОСОБА_8 надати неправомірну вигоду за вплив на заступника начальника Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції (далі - УДАБІ) у Волинській області, матеріали щодо якого виділено в окреме провадження, для безперешкодної реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та не проведення перевірок об`єктів будівництва. У свою чергу ОСОБА_8 , будучи знайомий із ОСОБА_9 , який особисто знав заступника начальника УДАБІ у Волинській області, міг вплинути на останнього за грошову винагороду і передати йому неправомірну вигоду, прийняв пропозицію ОСОБА_14 .
У подальшому ОСОБА_8 залучив ОСОБА_9 як посередника, і разом вони визначили суму неправомірної вигоди - 2500 дол. США, з яких меншу частину планували залишити собі, а більшу передати заступнику начальника УДАБІ у Волинській області за вчинення останнім дій та бездіяльності з використанням наданої йому влади і службового становища.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_9 21 травня 2016 року повідомив заступнику начальника УДАБІ у Волинській області про початок будівництва об`єктів із порушенням вимог законодавства у сфері містобудування і про можливість отримати від ОСОБА_14 неправомірну вигоду у розмірі 2000 дол. США за безперешкодну реєстрацію декларацій про початок цих будівельних робіт і не проведення УДАБІ перевірок об`єктів будівництва.
У свою чергу заступник начальника УДАБІ у Волинській області, будучи службовою особою, що займає відповідальне становище, з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення прийняв пропозицію одержати неправомірну вигоду на вищевказаних умовах.
22 травня 2016 року ОСОБА_8 одержав від ОСОБА_14 2500 дол. США для подальшої передачі заступнику начальника УДАБІ у Волинській області, після чого виготовив декларації про початок виконання будівельних робіт і в період із 28 травня по 07 липня 2016 року подав їх до Центру надання адміністративних послуг у м. Луцьку.
Наступного дня ОСОБА_8 з одержаних від ОСОБА_14 грошей 2000 дол. США передав ОСОБА_9 для надання неправомірної вигоди вищевказаній службовій особі, а 500 вони розділили між собою.
24 травня 2016 року поблизу приміщення УДАБІ у Волинській області, розташованого на вул. Кременецькій, 38 у м. Луцьку, ОСОБА_9 передав заступнику начальника цієї установи, а останній одержав неправомірну вигоду в розмірі 2000 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України (далі - НБУ) становило 50 248 грн, за вчинення з використанням його службового становища раніше обумовлених дій та бездіяльності.
Після цього - в період із 02 червня по 12 липня 2016 року декларації про початок будівельних робіт було зареєстровано УДАБІ у Волинській області без проведення перевірки додержання законодавства у сфері містобудування.
Крім цього, 09 вересня 2016 року ОСОБА_14 ,, знаючи, що будівництво переважної більшості вищевказаних об`єктів проводиться з порушенням зареєстрованих декларацій про початок будівельних робіт та з відхиленням від проектів будівництва, що тягне за собою накладення значних штрафних санкцій, знову звернулася до ОСОБА_8 і запропонувала йому надати неправомірну вигоду за вплив на заступника начальника УДАБІ у Волинській області для безперешкодної реєстрації внесення змін до декларацій про початок будівельних робіт, а в подальшому - для оформлення декларацій про готовність об`єктів до експлуатації без перевірок об`єктів будівництва.
У подальшому в аналогічний спосіб ОСОБА_8 залучив як посередника ОСОБА_9 , вони визначили суму неправомірної вигоди у розмірі 1050 доларів США, ОСОБА_9 12 вересня 2016 року запропонував одержати таку вигоду заступнику начальника УДАБІ у Волинській області, а останній прийняв пропозицію.
06 жовтня 2016 року на адресу УДАБІ у Волинській області надійшов лист зі Старовижівського районного сектору Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області про виявлення при будівництві вищезазначених об`єктів порушень - відхилення від декларацій про початок будівельних робіт та проектів будівництва.
24 жовтня 2016 року заступник начальника УДАБІ у Волинській області, діючи з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення, знаючи, що за не проведення інспекцією перевірок вищевказаних фактів ОСОБА_9 обіцяв передати неправомірну вигоду, приховав цей лист, не наклав резолюцій і не видав направлення (наказу) на проведення перевірки, а натомість зустрівся з ОСОБА_9 і дав йому можливість поінформувати про цей лист ОСОБА_8 , аби той якнайшвидше передав необхідні документи і прискорив передачу йому грошової винагороди.
02 листопада 2016 року поблизу приміщення УДАБІ у Волинській області ОСОБА_9 відповідно до попередньої домовленості передав заступнику начальника цієї установи одержані від ОСОБА_14 через ОСОБА_8 600 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становило 150 351 грн, а зазначений посадовець таким чином одержав неправомірну вигоду за безперешкодне погодження внесення змін до зареєстрованих декларацій про початок будівельних робіт та подальшу реєстрацію декларацій про готовність об`єктів до експлуатації без перевірок їх інспекцією. Цього ж дня відповідні зміни до робочого проекту та декларацій про початок будівельних робіт було зареєстровано в УДАБІ у Волинській області.
Окрім наведеного, 26 вересня 2016 року до ОСОБА_8 звернувся ОСОБА_15 для отримання послуг у виготовленні декларації про початок будівельних робіт із будівництва багатоквартирного будинку в с. Тарасове, Луцького району. Довідавшись, що фактично будівельні роботи об`єктів всупереч вимогам законодавства у сфері містобудування розпочато до оформлення такої декларації, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_15 за надання неправомірної вигоди у розмірі 1000 дол. США вплинути на заступника начальника УДАБІ у Волинській області для безперешкодної реєстрації декларації про початок будівельних робіт без перевірки об`єкта службовими особами інспекції.
Після цього в аналогічний спосіб ОСОБА_8 залучив ОСОБА_9 як посередника, визначив із ним суму неправомірної вигоди, ОСОБА_9 запропонував одержати таку вигоду заступнику начальника УДАБІ у Волинській області, й останній прийняв пропозицію.
28 жовтня 2016 року ОСОБА_8 одержав від ОСОБА_15 1000 дол. США, з яких 500 вони поділили з ОСОБА_9 , а 500 останній мав передати заступнику начальника УДАБІ у Волинській області.
29 жовтня 2016 року поблизу приміщення УДАБІ у Волинській області ОСОБА_9 передав заступнику начальника цієї установи, а останній одержав частину обумовленої суми неправомірної вигоди у розмірі 200 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становило 5190,20 грн, за безперешкодну реєстрацію поданої ОСОБА_15 декларації про початок будівельних робіт без перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудування. Решту коштів ОСОБА_9 пообіцяв віддати безпосередньо після реєстрації декларації.
08 листопада 2016 року подану ОСОБА_8 від імені ОСОБА_15 декларацію було зареєстровано в УДАБІ без проведення перевірки.
Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб прийняли пропозицію та одержали неправомірну вигоду для себе й третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.
Не погоджуючись із вироком суду, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 подали апеляційні скарги, в яких просять вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.
Вказують, що в обвинувальному акті та в угодах про визнання винуватості зазначено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримували неправомірну вигоду за здійснення впливу на ОСОБА_12 , передавши йому частину від отриманих коштів чим фактично констатовано факт отримання останнім неправомірної вигоди від вищевказаних осіб. Також у вироку суду слідство рахує доведеним два епізоди передачі ОСОБА_14 неправомірної вигоди ОСОБА_8 в сумах 2500 доларів США та 27849 грн. З урахуванням вимог КПК України та практики Європейського суду, зміст вироку суду порушує принцип презумпції невинуватості та безпідставно стверджує про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369 КК України, а тому угоди порушують їх права, свободи та інтереси.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , їх захисників, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника, які відносно їх задоволення заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Затверджуючи угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд зазначених вимог закону не дотримався.

Згідно із ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, у тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основоположних конституційних принципів судочинствавідображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України. Згідно з цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця презумпція вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими, зокрема, у прийнятті пропозиції та одержанні від ОСОБА_14 неправомірної вигоди для заступника начальника УДАБІ у Волинській області за забезпечення останнім безперешкодного погодження декларацій про початок проведення будівельних робіт і внесення змін до таких декларацій без перевірок об`єктів будівництва, а ОСОБА_9 також у безпосередній передачі неправомірної вигоди вказаній службовій особі.

За змістом угод про визнання винуватості, ОСОБА_12 обіймав посаду заступника начальника УДАБІ у Волинській області, на час вчинення обвинуваченими інкримінованих їм дій.

Тобто, попри відсутність у вироку прямої вказівки на прізвище ОСОБА_12 викладена в ньому інша інформація є достатньою для однозначної ідентифікації особи скаржника точне найменування займаної ним посади й установи з конкретизацією часу подій.

Таким чином, вирок містить категоричні твердження про пропозицію та надання ОСОБА_14 неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, а також про прийняття пропозиції та одержання неправомірної вигоди особою, яку можна ідентифікувати як ОСОБА_12 . Цим самим, суд констатував факти вчинення апелянтами злочинів із докладним описом усіх їх юридичних ознак: ОСОБА_14 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 цього Кодексу.

Між тим, обвинувачення ОСОБА_12 і ОСОБА_14 не було предметом судового розгляду в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і факти їх можливої злочинної діяльності не встановлено обвинувальним вироком суду, який би набрав законної сили.

Така преюдиція щодо винуватості ОСОБА_12 і ОСОБА_14 у кримінальних правопорушеннях грубо порушує передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, зокрема засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, верховенства права й законності, а також входить у колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів.

Натомість, міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Таким чином, обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ухвалений на підставі угоди про визнання ними винуватості, безпосередньо порушує права, свободи й інтереси ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

Зазначена обставина підтверджує доводи, наведені в апеляційних скаргах.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням вимог ст.474 КПК України.

Оскільки суд першої інстанції при винесенні вироку на підставі угоди допустив істотні порушення вимог КПК України, які перешкоджали винести законне і обґрунтоване рішення, то оскаржуваний вирок на підставі ч.1 ст.409 КПК України підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.407 КПК України апеляційний суд за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди, крім рішень, передбачених п.п.1-5 ч.1 даної статті, має право скасувати вирок і направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була укладена під час досудового розслідування.

Так як угоди про визнання винуватості між прокурором прокуратури Волинської області ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладені під час досудового розслідування, тому матеріали провадження необхідно направити прокурору Волинської області для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_12 та ОСОБА_14 задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким затверджено угоди про визнання винуватості, укладені між прокурором прокуратури Волинської області ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , скасувати.
Матеріали кримінального провадження направити прокурору Волинської області для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді домашнього арешту залишити без змін, продовживши строк домашнього арешту на 60 днів, до 22 липня 2018 року включно.

Головуючий

Судді: