696/853/18
1-кп/703/408/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачено] ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду, кримінальне провадження №1-кп/703/408/18 (кримінальна справа №696/853/18), провадження під час досудового розслідування №0000414, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2018 р. відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лисичанська Луганської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , росіянка, громадянка Російської Федерації, має посвідку на постіійне місце проживання в Україні від 29.04.2013 р., із середньою освітою, не заміжня, не працює, депутатом не являється, на утриманні має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судима 06.02.2018 Кам`янським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.125 КК УКраїни до штрафу в розмірі 850 грн.,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України.

ВСТАНОВИВ:

Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_4 , будучи засудженою вироком Кам`янського районного суду від 06.02.2018, який 13.03.2018 набрав законної сили, за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень та в подальшому, 06.02.2018 отримавши копію вироку, всупереч вимогам ст. 26 КВК України, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо сплати штрафу, призначеного їй вироком суду, впродовж місячного строку з моменту набрання вироком законної сили і повідомлення про це кримінально виконавчої інспекції, суду, шляхом пред`явлення документа про сплату, будучи попередженою про необхідність виконання покарання і про кримінальну відповідальність за несплату штрафу, діючи умисно, маючи змогу та не бажаючи сплачувати штраф призначений вироком Кам`янського районного суду від 06.02.2018, за період з 13.03.2018 по 01.06.2018 із невстановлених слідством джерел одержала грошові кошти в сумі 20800 грн. та у червні 2018 отримала за тимчасові роботи у ФОП ОСОБА_6 1500 грн., однак з 13.03.2018 та по даний час не сплатила штраф без поважних на те причин, жодних заходів до виконання вироку не вжила.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованому їй злочині і встановлені досудовим слідством фактичні обставини його вчинення, як вони пред`явлені в обвинуваченні, визнала повністю та беззаперечно. В показаннях зазначила, що дійсно булла засуджена до покарання у виді штрафу, проте не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, на яку витрачає всі отримані нею кошти, працевлаштуватись не може, статус безробітної не має. Зверталась до суду із заявою про розстрочення платежу, проте отримала відмову.

Показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Виходячи з аналізу та оцінки показань учасників судового провадження, суд вважає доведеним обвинувачення та правову кваліфікацію вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, зокрема в ухиленні від сплати штрафу особою, засудженою до цього виду покарання - за яке передбачено відповідальність ч.1 ст. 389 КК України.

Прокурор у судових дебатах при призначенні міри покарання просив визнати винною ОСОБА_4 за ч.1 ст. 389 КК України та звільнити від призначеного покарання з огляду на наявність в неї малолітньої дитини.

Обвинувачена у судових дебатах та останньому слові свою вину у вчиненні умисного злочину визнала, просила застосувати до неї розстрочку, бажала виконати не сплачене фінансове зобов`язання у вигляді штрафу, в останньому слові зазначила, що більше вчиняти злочини не буде.

Обираючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, особу обвинуваченої, яка не працює, не заміжня, раніше судима, будучи раніше судимою 06.02.2018 Кам`янським районним судом Черкаської області до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., яка не знята та не погашена, негативна характеристика відсутня, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, згідно відомостей досудової доповіді має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 , обставинами суд визнає щире каяття обвинуваченої. Крім наведеного, суд вважає необхідним визнати додатковою пом`якшуючою обставиною відсутність будь-яких тяжких наслідків вчиненого злочину, та звернення обвинуваченої із заявою про розстрочку виплати штрафу, тобто вчинення нею дій, які свідчать про бажання добровільного погашення.

Обтяжуючі покарання обставини, визначені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Окрім даних про особу обвинуваченої, обставин, які пом`якшують покарання, та вимоги ч.2ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Оскільки через ці засади реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, особі, що вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і для попереджених нових злочинів (пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Відповідно до положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.8 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Таким чином, суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної 24.09.2018 р. вбачається, що ОСОБА_4 раніше судима, не працює, не заміжня, проживає разом з малолітньою донькою, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, спиртні напої та наркотичні речовини, згідно отриманих даних, не вживає. Поведінка обвинуваченого відповідає суспільним нормам. Згідно оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, визначено високий рівень злочину та високий рівень небезпеки для суспільства. Виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Враховуючи фактичні обставини справи, у тому числі особу обвинуваченої, наявність більше двох пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, і будь-яких тяжких наслідків вчиненого нею злочину, приймаючи до відома викладену в досудовій доповіді інформацію, і з наведених підстав суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_4 із застосуванням вимог ст. 69 КК України та доцільність призначення їй іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин, а саме у виді громадських робіт, який в повній мірі відповідає характеру скоєного злочину, його суспільній небезпеці, та буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченої і запобіганню вчинення нею інших злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 371, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 389 КК України та призначити їй покарання відповідно до ч.1 ст. 69 КК України у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Смілянський мськрайонний суд області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Головуючий: ОСОБА_1