Єдиний унікальний номер справи 185/7300/18
Провадження № 1-кп/185/630/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001704 від 08 серпня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Павлограда, громадянина України, із середньою освітою,

не одруженого, не працюючого, без зареєстрованого місця проживання,

який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1

раніше судимого:

- 21.12.2011 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 185 до 7 років позбавлення волі;

- 22.08.2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2018 року, приблизно о 12 годині, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про наявність металевого контейнеру на території за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив вчинити викрадення не зачинених металевих дверей з вказаного контейнеру.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення металевих дверей контейнеру, 08 серпня 2018 року, приблизно о 12 годині, ОСОБА_3 взяв з дому візок для використання його як засобу вчинення злочину під час перевезення викрадених металевих дверей до металоприйомного пункту та прикотив до металевого контейнера, що знаходився на території за адресою: АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій злочинний умисел на таємне, повторне, викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовлятися від свого злочинного умислу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зняв з петель дверної коробки металевого контейнера металеві двері вагою 64 кг., вартістю 400 грн., які належать ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на викрадення вказаних металевих дверей, поклав їх на візок та покотив у напрямку виїзду з території, але не вчинив всіх дій для доведення злочину до кінця та не мав можливості розпоряджатися викраденим майном, у зв`язку з тим, що був затриманий з викраденими металевими дверима потерпілим ОСОБА_6 . Вказаним кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_6 могла бути заподіяна майнова шкода на суму 400 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину в судовому засіданні визнав повністю, щиро кається у вчиненому, пояснив, що дійсно 08 серпня 2018 року взяв з дому візок та прикотив його до металевого контейнера, що знаходився на території за адресою: АДРЕСА_2 , де зняв з петель дверної коробки металевого контейнера металеві двері, після чого був затриманий з викраденим потерпілим. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України просив подальше судове слідство по кримінальному провадженню не проводити.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення обвинуваченого, дійшов висновку, що ОСОБА_3 винний у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується за обставин, які вказані вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши у обвинуваченого, чи правильно він розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення вважає доведеною.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: раніше судимий, вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання згідно ст. 67 КК України є рецидив злочину.

Суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Суд вважає, що покарання обвинуваченому необхідно призначити в межах санкцій вказаної статті у вигляді арешту.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року, за яким ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, та відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки слід виконувати самостійно.

Цивільний позов заявлено не було.

Судові витрати на проведення судово-товарознавчої та судово-дактилоскопічної експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на 3 (три) місяці.
Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання з 28 серпня 2018 року.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2018 року , згідно якого ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, та відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на два роки виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної залишити у вигляді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на проведення експертиз на користь держави у сумі 1444 (одна тисяча чотириста сорок чотири) грн.

Речові докази: металеві двері вагою 64 кг. та візок , передані на зберігання ОСОБА_6 , - залишити останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1