Справа № 761/2240/18
Провадження № 1-кс/761/1780/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника Київського

квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Т.в.о. начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого ВП № 3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 від 04 липня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000187 від 07.01.2017 року

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга Т.в.о. начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління /далі КЕУ/ ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого ВП № 3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 від 04 липня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000187 від 07.01.2017 року за ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування своєї скарги особа, що подала скаргу, зазначила про незаконне знесення будівель у військовому містечку № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

Вважає, що під час проведення досудового розслідування допущено неповноту, оскільки слідчий, обмежившись викладенням хронології подій та відомостей, що містяться в судових рішеннях, взагалі не перевірив та не дослідив доводів заявника, а саме підстав набуття ТОВ «Бурхливий потік», ТОВ «Інтенсивник-А» та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» права власності на будівлі та споруди, що перебувають на балансовому обліку у Київському КЕУ, взагалі не допитав уповноважених осіб вказаних товариств.

Крім того, зазначив, що слідчим не витребувано матеріалів виконавчого провадження та помилково було зроблено висновок про передачу Міністерством оборони України земельної ділянки площею 4,57 га в АДРЕСА_2 / під забудову разом з будівлями та спорудами ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ».

В судовому засіданні представник КЕУ ОСОБА_3 підтримала скаргу в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника Київського квартирно-експлуатаційного управління, вивчивши та дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до кримінально-процесуального закону, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Проте, як перевірено слідчим суддею, при винесенні оскаржуваної постанови слідчим вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не виконано.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положеннями ст. 92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Як вбачається з оскаржуваної постанови слідчого, 06 березня 2006 року між Міністерством оборони України та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» було укладено договір про спільну діяльність у будівництві житла (без об`єднання вкладів учасників), предметом якого є проведення спільної діяльності сторін щодо будівництва комплексу житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення орієнтовно загальною площею квартир 28440 кв. м. згідно з проектно-кошторисною документацією, що підлягають будівництву на земельній ділянці загальною площею 4,57 га в АДРЕСА_1 (військове містечко № 118).

Відповідно до п. 3 договору про врегулювання відносин сторін за договором про спільну діяльність у будівництві житла (без об`єднання вкладів учасників) від 06.03.2006 року ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» взяло на себе зобов`язання достроково передати Міністерству оборони житло в повному обсязі або частково на визначену у пункті 2 зазначеного договору суму коштів в інших регіонах України із розрахунку середньорічних показників опосередкованої вартості спорудженого житла за регіонам України на відповідний рік, визначених Мінрегіонбудом та/або перерахувати суму грошових коштів в повному обсязі або частково, що визначена в п. 2 зазначеного договору на рахунок, вказаний Міністерством оборони.

Як вказано слідчим в оскаржуваній постанові, ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» платіжним дорученням № 7 від 25.12.2009 року за рахунок інвестиційних коштів іноземного інвестора оплатило 18 944 882 грн. житло (54 квартири), які були прийняті Міністерством та розподілені між військовослужбовцями.

19 січня 2010 року між ТОВ «Технопластик», ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» та начальником Кримського управління капітального будівництва Міністерства оборони України складено акт № 1, погоджений Директором департаменту будівництва Міністерства оборони України, за яким ТОВ «Технопластик» передало, ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» оплатило, а Кримське управління капітального будівництва Міністерства оборони України прийняло 54 квартири загальною площею 4186,7 кв. м на суму 18 944 882 грн.

За актом № 10-кр/3 від 11.02.2010 року, погодженим директором Департаменту будівництва Міністерства оборони України та начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, зазначені квартири передано начальником Кримського управління капітального будівництва Міністерства оборони України та прийнято начальником Феодосійської КЕЧ (району).

Рішенням Міністра оборони України від 06.05.2010 року № 4365/з було надано згоду на перенесення строків введення зазначеного будинку в експлуатацію з посиланням на гарантійні листи Кримського КБ та ТОВ «Технопластик», що гарантували усунення недоліків будівництва та пояснювали перенесення строків несприятливими погодними умовами. Після усунення недоліків, було отримано сертифікат про введення будинку в експлуатацію 29.12.2010 року № КР000951.

В подальшому, як зазначено слідчим в своїй постанові, 26 жовтня 2011 року щодо начальника Кримського управління капітального будівництва Міністерства оборони України ОСОБА_6 було постановлено вирок Феодосійським міським судом АРК по обвинуваченню у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3ст. 365 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, за ч. 2 ст. 366 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України, ч. 1 ст. 70, ст..ст. 75, 76 КК України. ОСОБА_6 були підписані акти від 19.01.2010 року без належних на те повноважень за відсутності довіреності, а також до того, як будинок було введено в експлуатацію.

Про вказаний вирок суду щодо начальника Кримського управління капітального будівництва Міністерства оборони України ОСОБА_6 вказала в судовому засіданні і представник КЕУ, зазначивши, що ці 54 квартири, прийняті ОСОБА_6 , були непридатні для проживання.

Вказаному факту слідчий не надав належної оцінки, копія вказаного вироку взагалі в матеріалах справи відсутня.

Слідчий в оскаржуваній постанові фактично виклав лише перелік прийнятих господарськими судами рішень щодо оспорюваного нерухомого військового майна.

Крім того, матеріали кримінального провадження взагалі не містять ряду документів, в тому числі договорів, актів, судових рішень, на які посилається слідчий в своїй постанові.

Вказані матеріали містять лише копії документів, що були долучені до заяви про вчинення кримінального правопорушення за ст.ст. 190, 192 КК України, поданої до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві начальником Київського квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_7 , а саме: копії рішення Господарського суду м. Києва по справі № 910/10596/14 від 08.07.2014 року, постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.08.2012 у справі № 2а-10758/12/2670, договору купівлі-продажу нежитлових будівель і споруд від 30.08.2010, акту приймання-передачі нежитлових будівель і споруд від 30.08.2010 року, витягу з реєстру права власності на нерухоме майно № 27278362, рішення Київської міської ради № 989/1853 від 10.09.2015 «Про передачу земельної ділянки ТОВ «Бурхливий потік» для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального комплексу у складі житлових будинків, торговельно-офісних приміщень, об`єктів соціально-побутового призначення на вул.. Академіка Туполєва, 8 у Шевченківському районі м. Києва, листа ТОВ «Бурхливий потік», що адресований Київській міській раді № 01/12/14 від 22.12.2014 року, завірені копії Положення про Київське КЕУ, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, довідки про внесення Київського КЕУ до ЄДРПОУ.

Слідчим взагалі не надано оцінки доводам представника КЕУ щодо законності набуття ТОВ-м «Бурхливий потік» права власності на нерухоме майно, яке належить військовій частині, а саме не перевірив підстав та умов набуття права власності вказаним товариством, зіславшись при цьому на рішення Господарського суду м. Києва від 07.07.2014 року у справі № 910/10596/14, яким визнано за ТОВ «Бурхливий потік» право власності на будівлі та споруди військового містечка.

Слідчим не досліджено обставини про те, що 30 серпня 2010 року між ТОВ «Бурхливий потік» та ТОВ «Інтенсивник-А» було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель і споруд № 317, відповідно до якого ТОВ «Бурхливий потік» придбало у ТОВ «Інтенсивник-А» нежитлові будівлі (З, Є, І, К, М, Н, О, С, У, Ч) та споруди (Ж, Ф, Т, П, Р), що знаходяться за адресою: м. Київ, вул.. Академіка Туполєва, 8.

Так, у вказаному договорі зазначено, що будівлі та споруди належать продавцю на підставі додаткового рішення постійно діючого третейського суду від 07.05.2008 (справа № 05/ПТС-08), ухвали господарського суду Харківської області від 01.08.2008 року (справа № 29/241-08) та наказу господарського суду Харківської області від 01.08.2008 року (справа № 29/241-08).

Разом з тим, на момент укладення договору, а саме на 30 серпня 2010 року, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.10.2008 року у справі № 29/241-08 апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено. Рішення постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Санвест» від 28.04.2008 року та від 07.05.2008 року по третейській справі № 05/ПТС-08 скасовано.

Ухвали господарського суду Харківської області від 21.05.2008 року та від 01.08.2008 по справі № 29/241-08 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні заяви підприємства об`єднання громадян «Українська юридична компанія» «Всеукраїнської організації інвалідів» «Союз організацій інвалідів України» м. Харків в особі директора ОСОБА_8 , що діє на підставі статуту та наказу про призначення, що діє в інтересах та за дорученням підприємства Kregor Holdings LTD, яке є юридичною особою за законодавством Британських Вірджинських островів, дата реєстрації 07.03.2008, реєстраційній номер 1468878 в особі директора Androula Charilaou про визнання рішення постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Санвест» по третейській справі № 05/ПТС-08 та видачу наказу відмовлено.

Постанова Харківського апеляційного господарського суду від 21.10.2008 року у справі № 29/241-08 залишена без зміни постановою Вищого господарського суду України від 03.02.2009 року. У постанові Вищого господарського суду України зазначено, що із змісту рішення третейського суду, на примусове виконання якого місцевим судом видано наказ, вбачається, що внаслідок рішення третейського суду відбулося незаконне відчуження майна, що належало Міністерству оборони України.

Отже, з 10.09.2010 року ТОВ «Бурхливий потік» за договором набуло право власності на майно, що належало Міністерству оборони України.

Відповідно до акту приймання-передачі нежитлових будівель і споруд від 30.08.2010 року ТОВ «Бурхливий потік» отримало, а ТОВ «Інтенсивник-А» передало у власність вказані нежитлові будівлі та споруди.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу нежитлових будівель і споруд 10.09.2010 року комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» здійснило реєстрацію права власності на спірні об`єкти за ТОВ «Бурхливий потік» (номер запису 6569-п, записано у реєстрову книгу за № 102п-33).

21.07.2010 року між ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» та ТОВ «Бурхливий потік» було укладено договір про спільну діяльність у будівництві, за яким сторони зобов`язались вжити комплекс заходів, спрямованих на будівництво об`єкта на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул.. Академіка Туполєва, 8.

16.05.2014 року між ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» та ТОВ «Бурхливий потік» було укладено договір про врегулювання відносин сторін за вищевказаним договором від 21.07.2010 року. Умовами договору про врегулювання відносин визначено, що ТОВ «Бурхливий потік» здійснює викуп інвестиційного внеску ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ», що складає в тому числі, майнові права на ці ж самі військові будівлі та споруди за адресою: м. Київ, вул.. Академіка Туполєва, 8.

В подальшому, на підставі вказаних договорів, рішенням Господарського суду м. Києва по справі № 910/10596/14 від 08.07.2014 року за ТОВ «Бурхливий потік» визнано право власності на ці ж самі нежитлові будівлі і споруди, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул.. Академіка Туполєва, 8. На зазначене судове рішення Генеральною прокуратурою України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України було подано апеляційну скаргу.

Отже, судом визнано вдруге право власності за ТОВ «Бурхливий потік» на будівлі та споруди, які вже перебували у його власності на підставі вищезгаданого договору, укладеного з ТОВ «Інтенсивник-А».

Слідчим не досліджено та не надано належної оцінки доводам скаржника про те, що керівництво ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» вчинило дії, спрямовані на відчуження військового майна, не маючи майнових прав на нього, шляхом внесення вищезазначених об`єктів нерухомості в якості свого інвестиційного внеску та подальшого його продажу ТОВу «Бурхливий потік».

В подальшому, рішенням Київської міської ради № 989/1853 від 10.09.2015 року «Про передачу земельної ділянки ТОВ «Бурхливий потік» для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального комплексу у складі житлових будинків, торговельно-офісних приміщень, об`єктів соціально-побутового призначення на АДРЕСА_1 » було вирішено передати ТОВ «Бурхливий потік» в довгострокову оренду на 10 років земельну ділянку площею 4,2734 га /кадастровий номер :88:077:0048/ для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального комплексу у складі житлових будинків, торговельно-офісних приміщень, об`єктів соціально-побутового призначення на АДРЕСА_1 у зв`язку з набуттям права власності на майно на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд від 30.08.2010 року.

Разом з тим, слідчим не перевірено доводи скаржника про те, що рішенням Київської міської ради від 15 січня 1951 року зазначена земельна ділянка була передана у користування Київському КЕУ.

Слідчий, посилаючись на рішення Господарського суду м. Києва від 08.07.2014 року у справі № 910/10596/14, не дослідив, що в цьому рішенні здійснюється посилання на постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.02.2014 року з примусового виконання наказу /дублікат/ № 6/683 від 24.12.2009 року Господарського суду м. Києва про зобов`язання Міністерства оборони України у зв`язку з фактичним його виконанням Міністерством оборони України.

Підставою для винесення старшим державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження стало пояснення стягувача, що Міністерство оборони України фактично виконало вказане рішення суду, оскільки вивільнило вказане містечко.

Проте, документального підтвердження фактів прийому від Міністерства оборони земельної ділянки і нерухомого майна, розташованого на ній, директором ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України надано не було.

Слідчим не досліджено, що відповідно до Методичних рекомендацій по списанню з балансу залишкової вартості будівель /споруд/, що підпадають під пляму забудови згідно договорів /інвестиційних договорів/ про спільну діяльність у будівництві, в результаті виконання яких Міністерство оборони України отримує кошти /квартири/ на казначейські рахунки в якості компенсації вартості цих будівель /споруд/, затверджених рішенням Міністра оборони України № 2421/з від 09.03.2007 року, після затвердження актів на списання будівель і споруд балансоутримувач передає списане нерухоме, військове майно замовнику будівництва для розбирання з оформленням відповідного акту приймання-передачі фондів та оформленням відповідних актів за типовою формою № 03-1 /акт прийняття-передачі основних засобів/. Замовник будівництва Міністерства оборони України обліковує прийняті будівлі /споруди/ на позабалансовому рахунку «03» - «Контрактні зобов`язання».

На підставі повідомлення Міністерства оборони України /Департамента будівництва Міністерства оборони України/ про виконання умов договору та перерахування контрагентом коштів за оціночною вартістю; списаних будівель /споруд/ та привабливості права забудови земельної ділянки, замовник будівництва Міністерства оборони України списує з балансу залишкову вартість цих будівель і споруд.

Разом з тим, слідчим не перевірено та не досліджено доводи скаржника про те, що матеріали виконавчого провадження, у тому числі рішення № 348/з від 20.01.2010 року Міністерства оборони України не містять даних, які підтверджують передачу Міністерством оборони України нежитлових приміщень ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ», а саме актів приймання-передачі та передачі зазначеному товариству земельної ділянки площею 4,57 га в АДРЕСА_2 / під забудову, відмова від права постійного користування цією земельною ділянкою не здійснювалась, цільове призначення земельної ділянки не змінювалося. Передача вказаних вище будівель Міністерства оборони України та земельної ділянки до ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» не здійснювалась. На час розгляду справи будівлі військового містечка № НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 по АДРЕСА_1 перебувають на балансовому обліку Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, наданого Фондом державного майна України, на земельній ділянці розташований майновий комплекс військового містечка № 118 державної власності в особі Міністерства оборони України, який перебуває на балансі Київського КЕУ. Також згідно з вказаним витягом Міністерство оборони України по відношенню до спірних у справі будівель є суб`єктом управління, що здійснює управління майном, а Київське квартирно-експлуатаційне управління балансоутримувач вказаного державного майна.

Статтею 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6 Положення № 1919 рішення про відчуження військового майна, зазначеного у п.п. 3, 4 цього Положення, приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міноборони погодженого з Мінекономіки переліку такого майна.

Проте, уповноваженим органом державної влади жодних рішень щодо реалізації нерухомого майна військового містечка № 118 не приймалось.

Таким чином, слідчим не встановлено особу, яка зносила вказані об`єкти нерухомого майна, підстави знесення будівель і споруд військового містечка № 118, не проведений огляд місця події вказаного кримінального правопорушення, не призначено експертизу щодо встановлення розміру шкоди Київському КЕУ внаслідок кримінального правопорушення.

Слідчим взагалі не допитано уповноважених осіб Київського КЕУ, ТОВ «Бурхливий потік», ТОВ «Інтенсивник-А» та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» щодо підстав набуття ТОВ-м «Бурхливий потік», ТОВ-м «Інтенсивник-А» та ТОВ-м «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» права власності на будівлі та споруди, що перебувають на балансовому обліку у Київському КЕУ.

Також слідчим не витребувано у ТОВ «Бурхливий потік», ТОВ «Інтенсивник-А» та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» жодного документа, пов`язаного з набуттям ними права власності на будівлі та споруди, що перебувають на балансовому обліку у Київському КЕУ, не витребувано статутних документів вказаних товариств, матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання наказу /дублікат/ № 6/683 від 24.12.2009 року Господарського суду м. Києва.

Крім того, слідчий, посилаючись в своїй постанові на те, що ТОВ «Інтенсивник-А» та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» ліквідовані, не перевірив законність підстав ліквідації вказаних товариств.

Таким чином, слідчий в порушення вимог кримінального процесуального закону, не провів всього необхідного обсягу слідчих дій, необхідних для встановлення істини у справі, тим самим допустивши неповноту та однобічність, при цьому не перевіривши доводи, наведені у скарзі потерпілим, не дослідив обставини кримінального провадження в їх сукупності, не давши їм належної оцінки, для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, сукупність наведеного свідчить про неповноту, однобічність та упередженість проведеного досудового розслідування.

Зібрані у справі докази не є достатніми для беззаперечного висновку про відсутність складу злочину.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Таким чином, слідчому необхідно з`ясувати всі питання, перелічені у вказаній ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва, в тому числі шляхом допитів уповноважених осіб Київського КЕУ, ТОВ «Бурхливий потік», ТОВ «Інтенсивник-А» та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ТВІ» щодо підстав набуття ТОВ-м «Бурхливий потік», ТОВ-м «Інтенсивник-А» та ТОВ-м «Науково-виробниче підприємство «ТВІ», проведення тимчасових доступів до речей і документів у вказаних товариств, відділі державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови, невідповідність її вимогам ст.ст. 91, 92, 93, 94 КПК України, що має наслідком її скасування.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 91, 92, 93, 94, 284, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Скаргу Т.в.о. начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову старшого слідчого ВП № 3 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 від 04 липня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000187 від 07.01.2017 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1