Справа № 520/7018/18
Провадження № 1-кс/520/2211/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2018 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Київського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001938 від 30.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2018 року в провадження слідчого суді надійшло клопотання слідчого про арешт майна.

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням, що 29.05.2018 з заявою звернулася ОСОБА_5 про те, що 16.05.2018 невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи її двухкімнатною квартирою АДРЕСА_1 .
Досудовим розслідуванням та з допиту потерпілої ОСОБА_5 встановлено, що на 05.01.2006 року вона уклала інвестиційний договір №ЛВ / С-2-В з ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2». Згідно даного договору вона є інвестором будівництва квартири АДРЕСА_2 (будівельний номер). Згідно даного договору вона повинна була сплатити пайові внески на будівництво даної квартири в сумі 384 тисячі 881 гривні 45 копійок. Після закінчення будівництва даного будинку і здачі його в експлуатацію вона повинна була отримати у власність вищезгадану квартиру. Перший пайовий внесок вона оплатила 12.05.2006 року через банк «Аваль» на розрахунковий рахунок ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» в сумі 305 тисяч 827 гривень 50 копійок, другий пайовий внесок з оплати за квартиру оплатила 15.05.2006 року через банк « Аваль »на розрахунковий рахунок ТОВ« Прогрес-Строй СУ №2 »в сумі 79 тисяч 053 гривні 95 копійок. Тобто в 2006 році вона повністю оплатила вартість вищевказаної квартири. Після закінчення будівництва і здачі даного будинку в експлуатацію в 2013 році даному будинку було присвоєно адресу: АДРЕСА_3 і в даний час її квартира має номер АДРЕСА_4 . Вона не підписувала акт прийому-передачі даної квартири з ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2», так як вирішила продати право на дану квартиру, в зв`язку з тим, що під час будівництва площа даної квартири збільшилася на 17 кв.м і вона не мала можливості доплатити. Правонаступником ТОВ «Прогрес-Строй СУ №2» є ТОВ «Рембуд-Україна», який закінчує в 2013 році будівництво даного будинку і вводила його в експлуатацію.З 2013 року вона стала звертатися в агентства нерухомості з метою продати майнове право на квартиру АДРЕСА_1 .29.05.2018 року їй стало відомо, що невідомий громадянин ОСОБА_6 зареєстрував право власності на її квартиру АДРЕСА_1 , а саме надав підроблене додаткову угоду до договору №ЛВ / С-2-В про переуступки майнових прав на вищевказану квартиру, в даному додатковій угоді говорилося про те, що вона нібито в 16.02.2015 році переуступила своє майнове право на квартиру АДРЕСА_1 . Дану додаткову угоду вона ніколи не підписувала і ніколи не бачила, дана додаткова угода нібито укладено між нею і ТОВ «Рембуд-Україна». Також їй відомо, що ОСОБА_6 надав для реєстрації акт прийому-передачі від 16.02.2015, згідно якого ТОВ «Рембуд-Україна» передає ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 у власність. На підставі даних документів комунальне підприємство «Департамент державної реєстрації» 11.05.2018 року зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 . Після чого, 16.05.2018 приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 був зареєстрований договір купівлі продажу за №542, згідно якого ОСОБА_7 продав квартиру АДРЕСА_1 нікому громадянину ОСОБА_9 . ОСОБА_9 вона також не знає і ніколи не бачила.
Встановлено, що 11.05.2018 державний реєстратор КП «Департамент Державної реєстрації» - ОСОБА_10 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, виданий ТОВ «Ремстрой-Україна» на ім`я ОСОБА_11 та договору купівлі-продажу серії №ЛВ/РО-186, виданий 26.02.2013 ТОВ «Ремстрой-України» на ім`я ОСОБА_5 та додаткової угоди про відступлення майнових прав від 16.11.2015 на ім`я ОСОБА_6 зареєстрував за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В свою чергу, відповідно до заяви про видачу паспорту (Форма №1) 12.11.2001 Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .
Окрім цього, відповідно до відомостей Київського РВ ГУДМС в Одеській області ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, згідно відповіді директора ТОВ «Ремстрой-Україна» за №17/18 від 05.06.2018 року встановлено, що ТОВ «Ремстрой-Україна» не укладало будь-яких договорів з будь-якими особами, спрямовані на відчудження майнових прав або права власності на квартиру АДРЕСА_1 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_6 ).
Згідно інформаційної довідки № 126262137 від 04.06.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що об`єкт нерухомості квартира АДРЕСА_1 , з 25.07.2017 року належить на праві приватної власності ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 за реєстровим №542, укладеного 16.05.2018 року.

Слідчий звертається з клопотанням про накладення арешту на майно, обґрунтовуючи клопотання тими обставинами, що щодо зазначеного у клопотанні об`єкту нерухомого майна існує сукупність достатніх підстав вважати, що воно є доказом злочину, тобто містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та набуті кримінально-протиправним шляхом, а тому існує необхідність в їх збереженні.

В судовому засіданні слідчий клопотання про накладення арешту на майно підтримала у повному обсязі, клопотання просила задовольнити.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з клопотання слідчого, зазначене у клопотанні слідчого нерухоме майно є доказом злочину, а тому існує необхідність в забезпеченні його збереження. Разом з тим, до матеріалів клопотання не долучено оригіналів або копій документів, якими б вказані обставини підтверджувались. Викладене свідчить про відсутність підстав для накладення арешту майна, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що будь-яких інших підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна клопотання слідчого не містить, а тому з урахуванням викладеного, правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в рамках даного кримінального провадження не має.

На підставі викладеного, враховуючи передчасність клопотання слідчого, його необґрунтованість, слідчий суддя приходить до переконання, що таке клопотання задоволенню не підлягає, й, відповідно, захід забезпечення кримінального провадження не підлягає застосуванню.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001938 від 30.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1