Провадження №1-кс/523/2553/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2018 р. слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Суворовського районного суду м.Одеси надійшло клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна.
Так, згідно клопотання слідчого встановлено, що до Одеської місцевої прокуратури №4 надійшла заява ОСОБА_4 про те що, невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа належною йому квартирою АДРЕСА_1 .

Відомості щодо даного факту 15.08.2018р. внесені до ЄРДР за №0000058, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 25.09.2008р. між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ТОВ «Альянс-Жилстрой» було укладено договір купівлі продажу майнових прав №13/1 відповідно до якого вони набули право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Після завершення будівництва будинку привласнено адресу: АДРЕСА_3 . Після вводу будинку в експлуатацію, у травні 2017 року потерпілим і ТОВ «Альянс-Жилстрой» складено акт прийому передачі зазначеної квартири.

В ході допиту потерпілого ОСОБА_4 встановлено, що 13.08.2018р. голова ОСББ йому повідомила, що невідомі їй раніше особи принесли документи на зазначену квартиру, а саме: технічний паспорт і договір купівлі-продажу, згідно з яким квартиру продали зовсім інші особи.

Крім того, потерпілий зазначив, що ні він, ні його мати нікому квартиру не продавали і жодних довіреностей на здійснення будь-яких дій з квартирою нікому не видавали.

Перевіркою відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно встановлено, що 01.06.2018р. приватний нотаріус ОСОБА_6 посвідчила договір купівлі-продажу №1149 щодо продажу вказаної квартири, в результати чого власником став ОСОБА_7 .

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, який підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора за наступних підстав.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті

особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінального-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Згідно частини 2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 Кодексу.

Керуючись ст.ст.176, 177, 183, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.
Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом заборони її відчуження і користування.

Виконання ухвали доручити прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 .
Роз`яснити, що ухвала про арешт майна може бути скасована за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1