Дата документу Справа № 331/5137/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/5137/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/97/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула 14 травня 2018 року в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001896 від 02.06.2016 стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Новоолексіївка Херсонської області Генічеського району, громадянина України, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Українськ, Донецької області, громадянина України, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України;

За вироком суду, 2 червня 2016 року приблизно о 01 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невідома особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, знаходячись біля будинку №165 по вулиці Поштова в м. Запоріжжі, а саме: поблизу трамвайної зупинки громадського транспорту «пл.Пушкіна», побачили раніше не знайомого ОСОБА_11 , на плечі у якого висіла чоловіча сумка, після чого домовились вчинити розбійний напад на нього з метою заволодіння чужим майном. Надалі, ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою реалізації спільного злочинного умислу, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_11 , дістав з кишені предмет схожий на пістолет та приставив до живота потерпілого, тим самим напав на нього та став погрожувати застосувати насильство, небезпечне для життя потерпілого ОСОБА_11 , чим подавив його волю до спротиву. В цей час ОСОБА_7 разом з невстановленою слідством особою, діючи умисно та за попередньою змовою групою осіб, з метою доведення свого спільного злочинного умислу до кінця, з корисливих мотивів, оточили потерпілого ОСОБА_11 , підтвердивши реальність своїх намірів, наказали останньому не чинити спротив, здійснивши напад на потерпілого та остаточно подавивши волю останнього. Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, заволодів майном потерпілого ОСОБА_11 , а саме:
- шкіряною барсеткою чорного кольору вартістю 1800 гривен;
- грошовими коштами в розмірі 4000 гривен;
- паспортом громадянина України та ІПН кодом на ім`я ОСОБА_11 , які для потерпілого матеріальної цінності не представляють;
- робочими документами, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють.
Внаслідок спільних злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невідомої особи, матеріали щодо якої були виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_11 була спричинена матеріальна шкода на загальну суму 5800 гривен.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2017 року:

ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.187 КК України до восьми років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обраховувати з 2 червня 2016 року.
Зараховано ОСОБА_7 до строку призначеного покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 2 червня 2016 року до моменту набрання вироком суду чинності включно у порядку, передбаченому ч.5 ст. 72 КК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком суду чинності.

ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.187 КК України до восьми років позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.07.2015 та остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у вигляді восьми років та шести місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обраховувати з 2 червня 2016 року.
Зараховано ОСОБА_8 до строку призначеного покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 02 червня 2016 року до моменту набрання вироком суду чинності включно у порядку, передбаченому ч.5 ст. 72 КК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком суду чинності.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 суму спричиненої шкоди від злочину у розмірі 5800 грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження і на суворість призначеного покарання просить вирок суду скасувати. Зазначає, що вирок носить явно обвинувальний ухил, вважає, що докази, які покладені в основу вироку мають сумнівний характер.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 просить вирок щодо його підзахисного скасувати і постановити виправдувальний вирок. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що вирок ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального закону. Зокрема до процесуальних порушень апелянт відносить той факт що безліч судових засідань відбулося без участі потерпілого. Судом не була з`ясована думка останнього при призначенні покарання ОСОБА_7 . Захисник вважає, що у матеріалах провадження відсутні докази, які поза розумним сумнівом вказують на те що ОСОБА_7 усвідомлював протизаконність своїх дій. Вважає, що відсутні докази того, що його підзахисний мав намір вчинити розбій, і мав мотиви для вчинення злочину. До того ж на переконання захисника матеріали провадження не містили доказів попередньої домовленості щодо вчинення злочину. Вважає, що в основу прийнятого рішення суд незаконно поклав докази які були зібрані підчас досудового розслідування, а мав би досліджувати докази безпосередньо в судовому засіданні. Звертає увагу що процедура впізнання була проведена з порушенням КПК України. Окрім цього вважає що судом необґрунтовано задоволено цивільний позов, оскільки сума збитків не було підтверджена належними доказами.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та їх захисників, які підтримали вимоги поданих апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 і адвоката ОСОБА_12 , вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуваний вирок в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 і ОСОБА_7 в межах доводів поданих апеляційних скарг, встановлено, що суд першої інстанції, дослідивши обставини вчинення обвинуваченими інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення, діям обвинувачених дав правильну юридичну оцінку, привів належне обґрунтування висновків про наявність в їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

При судовому розгляді в суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованого злочину не визнали та відмовилися від дачі пояснень на підставі ст. 63 Конституції України.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що не вчиняв розбій, третя особа була ініціатором даного злочину.

Обвинувачений ОСОБА_8 звертав увагу суду на наявність в його діях злочину, передбаченого ст.186 КК України, та наполягав, що ОСОБА_7 не приймав участі у скоєні злочину.
Натомість, вищенаведені пояснення обвинувачених спростовуються дослідженими доказами.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснював, що 02 червня 2016 року у нічний час він перебував на зупинці громадського транспорту «пл. Пушкіна» разом зі своєю дівчиною ОСОБА_13 . До них підійшли троє невідомих йому хлопців та попросили запалити, на що він відповів відмовою. Тоді один із хлопців, якого він упізнав у судовому засіданні як ОСОБА_8 приставив йому у притул до живота пістолет та наказав віддати сумку. Оскільки він перелякався за своє життя, то виконав наказ. Другий хлопець став ближче до дівчини та наказ їй мовчати, а третій стояв між ними. Він сприйняв дії нападників як реальну загрозу для свого життя, убігти він не міг, чинити супротив боявся т.я. хлопців було троє, а він один. Після цього ОСОБА_8 обшукав його кишені, знайшов телефон, роздивлявся його, але не взяв за його старістю. Після цього вони пішли разом із його сумкою, а він одразу зателефонував працівникам поліції та повідомив про вчинений напад. У сумці знаходились гроші приблизно 4000 грн., його паспорт та документи з роботи. Після приїзду працівників поліції, він детально описав нападників, потім їздив із патрульними до хостелу, де за повідомленням інших нарядів поліції перебували нападники. Після того, як поліція затримала хлопців, він упізнав двох з них, а третього не було. На теперішній час із викраденого майна йому було повернуто лише паспорт, підтримує заявлений ним цивільний позов на суму заподіяних збитків у розмірі 5800 грн.
Свідок ОСОБА_13 підтвердила, що 01 червня 2016 року у вечірній час, перебуваючи із ОСОБА_11 на зупинці громадського транспорту пл. Пушкіна, до них підійшло троє хлопців, які попросили запалити цигарки. Після цього вони відійшли, а потім знову повернулися, стали впритул до них та приставили ОСОБА_11 пістолет до живота, стали вимагати передати їм гроші. Їй наказали не кричати та не кликати на допомогу, а потім відвели трохи у сторону. Пам`ятає, що поруч із нею був ОСОБА_7 , а поруч із ОСОБА_11 ОСОБА_8 , який тримав у руці пістолет та погрожував ним. ОСОБА_8 наказав знімати сумку, на що ОСОБА_11 погодився та віддав сумку. Вона була дуже перелякана за своє життя та життя потерпілого. Після цього нападники одразу пішли, а ОСОБА_11 зателефонував до працівників поліції. Через декілька годин після подій її та ОСОБА_14 привозили до хостелу, де були затримані нападники, де вони упізнали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як осіб, які напали на ОСОБА_15 . Пізніше у приміщенні відділу поліції проводилось упізнання у присутності понятих, де вона упевнено їх упізнала.
За поясненнями свідка ОСОБА_16 слідує, що 02.06.2016 року на планшет вони отримали виклик про те, що троє осіб здійснили розбійний напад на хлопця та забрали сумку із грошима. Приїхавши на місце злочину, вони поспілкувались із потерпілим, з`ясували прикмети нападників та почали відпрацьовувати прилеглу територію, однак нікого не знайшли. Через декілька хвилин, проїжджаючи повз ломбард поблизу вул. Анголенко у м. Запоріжжі, вони побачили трьох хлопців, які підпадали під орієнтування, та стали їх переслідувати. Оскільки ці хлопці розділилися та двоє побігли в одну сторону, а один в іншу, вони прийняли рішення продовжити переслідування двох хлопців, які забігли до хостелу «Європа». Під час спілкування із працівниками хостелу з`ясували, що дійсно нещодавно до приміщення готелю зайшли двоє хлопців, які ще раніше винайняли там кімнату. Оскільки відвідувачі хостелу не бажали добровільно покидати кімнату та забарикадувались у ній, вони викликали працівників спецпідрозділу Сапсан, які зламали двері та затримали хлопців. У кімнаті на ліжку знаходився паспорт потерпілого, а у ОСОБА_8 були перерізані вени, які він сам собі пошкодив. У подальшому необхідні слідчі дії проводили працівники Олександрівського відділу поліції.
Допитаний в якості свідка працівник поліції ОСОБА_17 дав аналогічні пояснення, при цьому зазначив, що після прибуття до хостелу він особисто перебував на вулиці з метою запобігти спробі обвинувачених зникнути з номеру хостелу через вікно.
Свідок ОСОБА_18 , який працював охоронцем у хостелі «Європа», пояснив, що впізнав двох осіб: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заселилися до них у червні 2016 року вранці, а повернулися до готельного номеру дуже пізно, приблизно о 3-4 годині ранку. Приблизно через п`ять хвилин після їх повернення прийшли працівники поліції та стали розпитувати про них, він вказав номер кімнати. Оскільки хлопці не виходили із кімнати після години умовлянь патрульних, останні викликали спец.підрозділ, який зламав двері та затримав відвідувачів. Поліцейські пояснювали, що підозрюють вказаних осіб у вчиненні розбійного нападу із застосуванням зброї.
Наведені пояснення потерпілого та свідків узгоджуються із письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинений злочин від ОСОБА_11 , згідно якого останній просить притягнути до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які із застосуванням погрози зброєю відкрито заволоділи його майном на загальну суму 7000 грн.;
- протоколом огляду місця події від 02.06.2016 року ділянки місцевості біля зупинкового комплексу «пл. Пушкіна», де було вчинено напад на ОСОБА_11 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_11 , який упізнав особу під № 2 ( ОСОБА_7 ) як особу, яка вчинила відносно нього 02.06.2016 року напад;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_11 , який упізнав особу під № 3 ( ОСОБА_8 ) як особу, яка вчинила на нього напад 02.06.2016 року;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_13 , яка упізнала особу під № 3 ( ОСОБА_8 ) як особу, яка вчинила 02.06.2016 року розбійний напад на ОСОБА_11 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_13 , яка упізнала особу під № 2 ( ОСОБА_7 ) як особу, яка 02.06.2016 року вчинила розбійний напад на ОСОБА_11 та стояла поруч із нею, попередивши, щоб вона не кричала.
Суд першої інстанції ретельно перевірив причетність ОСОБА_8 і ОСОБА_7 до вчиненого розбійного нападу і обґрунтовано відхилив доводи захисника стосовно визнання протоколів пред`явлення осіб для впізнання недопустимими доказами, оскільки як пояснили у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 та потерпілий ОСОБА_11 вони дійсно на прохання поліцейських приїжджали до хостелу «Європа» для того, щоб упевнитись, що поліцейськими були затримані саме ті особи, які вчинили розбійний напад. Пізніше у районному відділі поліції вони брали участь у проведенні впізнання осіб, які стояли у кабінеті разом із іншими особами та у присутності понятих вони мали змогу роздивитися нападників та впевнено упізнати їх, порівнявши із іншими особами та вказати слідчому, за якими ознаками вони впізнають ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 359 КПК України, відтворено відеозапис з камер спостереження хостелу «Європа», з якого вбачається, що 02.06.2016 року о 3.35 годин до приміщення хостелу заходять двоє хлопців у темному одягу, беруть ключі та підіймаються до свого номеру. О 3.42 години до приміщення хостелу заходять поліцейські та спілкуються із адміністратором хостелу. На відеозаписі з іншої камери зафіксовано коридор на другому поверсі хостелу, куди підіймають двоє чоловіків та заходять у кімнату № 201, через декілька хвилин до коридору підіймаються працівники поліції, намагаються відкрити двері номеру №201, однак вони зачинені, потім тривалий час перебувають поруч із номером. Ближче до 05.00 години ранку двері номеру примусово відкривають працівники спецпідрозділу. О 04.54 годині до приміщення хостелу заходять потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_13 .
Зміст відеозапису повністю узгоджується із поясненнями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Судова колегія, вирішуючи доводи апеляційних скарг з приводу недопустимості проведеного на місці впізнання, знаходить їх безпідставними.
Зокрема апеляційна інстанція приймає до уваги зміст показань в якості свідків працівників поліції ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо показів потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , за якими одразу було встановлено осіб, що причетні до розбійного нападу.
Пред`явлення особи для впізнання за участю як потерпілого, так і свідка ОСОБА_13 , що було зафіксовано відповідними протоколами, проведені з дотриманням вимог ст. 228 КПК України. Результати проведеної слідчої дії відповідають поясненням ОСОБА_11 та ОСОБА_13 при судовому розгляді.
Зафіксована на камерах відео спостереження та з пояснень свідків і потерпілого хронологія подій, що відбувались після вчиненого кримінального правопорушення засвідчує переслідування працівниками поліції за описаними прикметами зовнішності саме обвинувачених, які безпосередньо після вчинення злочину були затримані у відповідності до положень ст. 208 КПК України з підстави, визначеної п.2 ч.1 вказаної норми, оскільки на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказали потерпілий та очевидець ОСОБА_13 та була наявність очевидних ознак (у готельному номері, що винаймали обвинуваченні і де останні і були затримані знайдений паспорт на ім`я потерпілого, який знаходився у викраденій барсетці) на вчинення нападу по відношенню до ОСОБА_11 саме цими особами.
Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх зібрання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.
Судова колегія приходить до переконання, що характер, послідовність та узгодженість злочинних дій обвинуваченихсвідчать про причетність обох обвинувачених до вчиненого злочину і наявність у них попередньої змови на напад з метою заволодіння чужим майном.
Аналізуючи обстановку події, яка характеризується нічним часом, беручи до уваги зухвалість дій обвинувачених, які при цьому діяли рішуче та використовували численну перевагу задля подолання опору з боку потерпілого та свідка, з метою заволодіння майном першого, беручи до уваги використання предмету схожого на пістолет, що потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_13 сприймали саме як вогнепальну зброю, що, зокрема, унеможливило супротив з боку потерпілого та вказаного свідка, колегія суддів приходить до висновку про наявність ознак, які свідчать про розбійний напад, вчинений ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за встановлених судом обставин.
Таким чином, вказані вище докази узгоджуються між собою та в їх сукупності доводять вину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187КК України, а саме, в тому що вони вчинили умисні дії, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Доводи апеляційних скарг не вказують на порушення судом при розгляді кримінального провадження вимог КПК України та на наявність підстав для скасування вироку суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг щодо оспорювання фактичних обставин кримінального провадження та неповноти судового розгляду необґрунтованими.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченим ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає,що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65-67 КК України обрав їм покарання, яке в достатній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі кожного винного та їх ролі у вчиненому злочині.
При цьому обґрунтовано врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий за корисливий злочин та знову вчинив новий злочин через нетривалий час після звільнення з місця позбавлення волі за попереднім вироком, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання, офіційного місця роботи не має, власної родини не має, за місцем проживання характеризується негативно, та обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий за корисливі злочини проти власності та знову вчинив новий злочин в період випробувального терміну, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та перевиховання, офіційного місця роботи не має, власної родини не має.
За таких обставин обране обвинуваченим судом першої інстанції покарання у вигляді позбавлення волі у наближеній до мінімальної межі, визначеній санкцією ч.2 ст. 187 КК України, являтиметься виваженим щодо приведених вище обставин, наслідків вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню ними нових злочинів, відповідатиме вимогам ч.2 ст.50 КК України, що не дає підстав для зменшення призначеного судом покарання.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м Запоріжжя від 14 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4