Справа № 675/786/17
Провадження № 1-в/675/6/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" липня 2018 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника - засудженого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника закладу виконання покарань ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав Хмельницької області в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_3 про визнання незаконними дій Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» та скасування накладених стягнень,- ВСТАНОВИВ :
Засуджений ОСОБА_3 (по тексту - ОСОБА_3 , засуджений, заявник) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з заявою про визнання неправомірними та незаконними дій Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» щодо накладених на нього дисциплінарних стягнень та скасування їх.
У своїй заяві разом з подальшими уточненнями засуджений вказує на неправомірність накладених на нього стягнень у виді поміщення до ПКТ, строком на 3 місяці від 13.06.2016 року, суворої догани від 14.06.2016 року, поміщення в ДІЗО строком на 15 діб від 21.06.2016 року, догани від 29.06.2016 року та догани від 04.07.2016 року.
Засуджений у своїй заяві вказує, що посадові особи установи, в якій відбуває покарання зловживають своїми посадами та повноваженнями, тим самим порушуючи його конституційні права. Як вважає засуджений посадові особи закладу виконання покарання необгрунтовано вчиняють дії, що порушують його права, з вигаданих підстав.
На думку заявника, на нього накладалися стягнення за його скарги до Міністерства юстиції України на дії посадових осіб колонії.
У судових засіданнях засуджений ОСОБА_3 та його захисник підтримали заяву повністю, вказуючи на відсутність правових підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності.
На думку заявника та його захисника, накладені стягнення не відповідають вимогам чинного законодавства є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам, які мали місце. Засуджений вказував на протиправність дій посадових осіб Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» з покликанням, що за його заявами було внесено відомості до ЄРДР про їх злочини.
Як вказував заявник прокуратурою вчиняється бездіяльність щодо його скарг на дії посадових осіб колонії, де відбуває покарання. У частині порушення щодо відмови носіння форменного (встановленого зразка) одягу пояснив, що одяг, який йому видавався був пошкоджений та не відповідав розмірам. Засуджений акцентував увагу, що усі дисциплінарні стягнення є повністю надуманими.
Представник Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо задоволення заяви засудженого ОСОБА_3 заперечувавав у повному обсязі. У судових засіданнях пояснив, що засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.
Крім того вказав, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.
На думку представника закладу виконання покарання жодних порушень по відношенню засудженого допущено не було, а при прийнятті рішень уповноважені особи керувалися виключно вимогами кримінально-виконавчого законодавства.
Представник Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» акцентував увагу й на тому, що засуджений ОСОБА_7 систематично допускає порушення встановленого режиму утримання, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує, неодноразово звертався до судів щодо порушення його прав, натомість його позовні заяви, скарги були залишені без задоволення.
Зазначив, що стягнення, які накладені на засудженого ОСОБА_3 прийняті у спосіб та порядку визначеному законом, а обставини, на які покликається засуджений спростовуються доказами, добутими в ході судового розгляду, просив відмовити у задоволенні заяви.
Прокурор у судових засіданнях не вбачав підстав вважати, що оспорювані у справі рішення Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» порушують права засудженого та підлягають скасуванню.
Вказував, що засуджений неодноразово звертався до Шепетівської місцевої прокуратури щодо протиправних дії посадових осіб адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», однак будь-яких порушень під час відповідних перевірок не було встановлено
На думку прокурора підстави для задоволення заяви засудженого ОСОБА_3 відсутні.
Заслухавши пояснення засудженого в засіданнях, в яких він брав участь та його захисника, доводи представника колонії, думку прокурора, показання свідків, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення.
У ході розгляду справи з`ясовано, що 10.06.2016 року о 20 год. 55 хв. засуджений ОСОБА_3 під час планової варти та проведення повного особистого обшуку поводив себе грубо та нахабно, виражав своє невдоволення щодо проведення обшуку та режимом утримання, на законні вимоги припинити порушення не реагував.
Вказана обставина підтверджується рапортом старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_8 від 10.06.2016 року.
Як вбачається з рапорту начальнику Замкової виправної колонії (№58), оформленого 13.06.2016 року начальником відділення старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 , в ході бесіди виховного характеру свою вину засуджений ОСОБА_3 не визнав, письмове пояснення надавати відмовився. У відповідності з вказаним рапортом ОСОБА_9 клопотав про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, оскільки останній на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує.
Як встановлено судом, факт проведення бесіди виховного характеру підтверджується актом від 13.06.2016 року, згідно якого засуджений ОСОБА_3 вину не визнав, письмове пояснення не надав, від підпису відмовився.
Згідно характеристики від 13.06.2016 року, затвердженої начальником Замкової виправної колонії (№58) засуджений ОСОБА_3 , який відбуває покарання в Замковій виправній колонії (№58) з 10.06.2016 року характеризувався негативно, раніше притягувався 46 разів до дисциплінарної відповідальності, мав одне непогашене стягнення, що стверджено відповідною довідкою про стягнення та заохочення.
Судом встановлено, що по факту, який мав місце 10.06.2016 року о 20 год. 55 хв. з ОСОБА_10 проведені бесіди виховного характеру першим заступником начальника Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_11 та заступником начальника відділу СВПР ОСОБА_12 , які вказали що останній на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує та заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії.
Відповідно до постанови начальника Замкової виправної колонії №58 від 13.06.2016 року про переведення засудженого до приміщення камерного типу колонії максимального рівня безпеки, засудженого ОСОБА_3 поміщено в приміщення камерного типу строком на три місяці.
Згідно до медичного висновку на момент огляду 13.06.2016 року засуджений ОСОБА_3 за станом здоров`я може утримуватися в ПКТ.
На думку суду, приймаючи рішення та вчиняючи дії, які оскаржуються засудженим Державна установа «Замкова виправна колонія (№58)» діяла у спосіб та в межах чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Постановляючи судове рішення враховано також наступне.
Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.
Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду
Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).
Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.
При цьому абзац 9 частини 4 ст. 107 вказаного Кодексу встановлює для засуджених заборону чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених.
Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).
Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).
Згідно абзацу 9 пункту 3 розділу ІІІ вказаних Правил засудженим забороняється чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених.
Слід зазначити, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1 ст. 102 КВК України).
Частина 2 ст. 9 КВК України передбачає, що невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Суд бере до уваги і те, згідно ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення:
попередження;
догана;
сувора догана;
грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати;
скасування поліпшених умов тримання;
поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до п`ятнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб;
поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до п`ятнадцяти діб;
переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.
Згідно пункту 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобов`язаний провести їх огляд. У разі неможливості тримання засудженого у ДІЗО, карцері, ПКТ (ОК) за станом здоров`я начальник медичної частини (черговий лікар) робить відмітку про переведення його до медичної частини установи виконання покарань на зворотному боці постанови.
Особи, поміщені до ДІЗО, карцерів та ПКТ (ОК), зі складу відділень соціально-психологічної служби не виключаються. Начальники відділень, вихователі проводять з ними виховну роботу і в період відбування стягнення.
У ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого, постанова про поміщення його в ПКТ від 13.06.2016 року прийнята у спосіб та в межах повноважень установи закладу виконання покарання з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі рапортів уповноважених працівників закладу виконання покарання, наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоров`я.
Крім того, суд встановив, що 10.06.2016 року о 23 год. 10 хв. засуджений ОСОБА_3 не зайняв своє спальне місце, ходив по камері, чим порушив розпорядок дня для засуджених Замкової виправної колонії №58, на законні вимоги припинити порушення не відреагував.
Вказана обставина підтверджується рапортом старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_8 від 10.06.2016 року.
Суд бере до уваги ту обставину, що в судовому засіданні, викликаний в якості свідка ОСОБА_8 повідомив, що такий факт мав місце. Свідок ОСОБА_8 пояснив, що в указаний в рапорті день, під час обходу було виявлено, що засуджений ОСОБА_3 не зайняв своє спальне місце, йому було зроблено зауваження та запропоновано виконати вимоги розпорядку дня, однак останній проігнорував зауваження. Свідок також повідомив, що ОСОБА_3 свідомо покинув спальне місце без відповідних на те об`єктивних причин.
Як вбачається з рапорту начальнику Замкової виправної колонії (№58), оформленого 13.06.2016 року начальником відділення старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 , в ході бесіди виховного характеру свою вину засуджений ОСОБА_3 по даному факту не визнав, письмове пояснення надавати відмовився. У відповідності з вказаним рапортом ОСОБА_9 клопотав про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, оскільки останній на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує.
Факт проведення бесіди виховного характеру підтверджується актом від 13.06.2016 року, згідно якого засуджений ОСОБА_3 вину не визнав, письмове пояснення не надав, від підпису відмовився.
Відповідно до постанови начальника Замкової виправної колонії №58 від 13.06.2016 року про накладення дисциплінарного стягнення, засудженому ОСОБА_3 за порушення режиму відбування покарання оголошено «Сувору догану».
Відповідно до вимог статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України та пункту 2 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.
Суд враховує, що згідно розпорядку дня для засуджених Замкової виправної колонії №58, затвердженого наказом Замкової виправної колонії №58 від 25.01.2016 року за №76, відбій в установі о 22 год. 00 хв. (в суботу та передсвяткові дні 23 год. 00 хв.).
При цьому, згідно розпорядку дня для засуджених Замкової виправної колонії №58, які утримуються в приміщенні ДІЗО/ПКТ/ОК/карцері, затвердженого наказом Замкової виправної колонії №58 від 25.01.2016 року за №76 відбій в установі о 21 год. 00 хв. (в суботу та передсвяткові дні 22 год. 00 хв.).
Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_3 13.06.2016 року знаходився в ПКТ згідно постанови про поміщення його в ПКТ від 13.06.2016 року.
Суд встановив відсутність порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого у вигляді суворої догани, постанова від 13.06.2016 року прийнята у спосіб та в межах повноважень установи закладу виконання покарання з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі рапортів уповноважених працівників закладу виконання покарання, наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоров`я. Будь-які докази, крім заперечення вини засудженим, які свідчили б про відсутність встановленого факту порушення не встановлено.
Крім того, суд встановив, що 13.06.2016 року о 15 год. 50 хв. засуджений ОСОБА_3 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме під час проведення дисциплінарної комісії допустив прояв нетактовної поведінки, поводив себе грубо та нахабно, виражався нецензурними словами в адресу представників адміністрації колонії, не реагуючи на законні вимоги припинити порушення.
Вказана обставина підтверджується рапортом начальника відділення старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_9 від 10.06.2016 року, згідно якого така подія дійсно мала місце.
Як вбачається з даного рапорту ОСОБА_9 начальнику Замкової виправної колонії (№58), в ході бесіди виховного характеру свою вину засуджений ОСОБА_3 не визнав, письмове пояснення надавати відмовився. У відповідності з вказаним рапортом ОСОБА_9 клопотав про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, оскільки останній на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує.
Сам факт проведення бесіди виховного характеру підтверджується актом від 13.06.2016 року, згідно якого засуджений ОСОБА_3 вину не визнав, письмове пояснення не надав, від підпису відмовився.
Згідно психологічної характеристики від 13.06.2016 року, психолога соціально-виховної та психологічної роботи Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_13 , який провів бесіду психопрофілактичного характеру, засуджений ОСОБА_3 може утримуватися в ДІЗО.
Згідно довідки про стягнення та заохочення від 13.06.2016 року, засуджений ОСОБА_3 який відбуває покарання в Замковій виправній колонії (№58) з 10.06.2016 року, раніше притягувався 47 разів до дисциплінарної відповідальності, мав два непогашені стягнення, заохочення відсутні.
Судом встановлено, що по факту, який мав місце 13.06.2016 року о 15 год. 50 хв. з ОСОБА_10 проведені бесіди виховного характеру першим заступником начальника Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_11 та заступником начальника відділу СВПР ОСОБА_12 , які вказали що останній на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує та заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії.
Відповідно до постанови начальника Замкової виправної колонії №58 від 21.06.2016 року про поміщення засудженого в ДІЗО установи, засудженого ОСОБА_3 поміщено в ДІЗО строком 15 діб без виводу на роботу.
Згідно до медичного висновку на момент огляду 21.06.2016 року засуджений ОСОБА_3 за станом здоров`я може в ДІЗО.
Суд враховує, що у відповідності з абзацами 9, 11 пункту 3 розділу ІІІ Правил, засудженим забороняється чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених, вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.
При цьому як визначає пункту 2 розділу ІІІ Правил засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.
Суд враховує, що у відповідності з ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може застосовуватися такий захід стягнення як поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до п`ятнадцяти діб.
Згідно пункту 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобов`язаний провести їх огляд.
Особи, поміщені до ДІЗО, карцерів та ПКТ (ОК), зі складу відділень соціально-психологічної служби не виключаються. Начальники відділень, вихователі проводять з ними виховну роботу і в період відбування стягнення.
У ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого ОСОБА_3 , постанова про поміщення в ДІЗО від 21.06.2016 року прийнята у спосіб та в межах повноважень установи з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі рапортів уповноважених працівників закладу виконання покарання, наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоров`я.
Покликання засудженого у ході розгляду на протиправність Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 не можуть братися до уваги, так як останній прийнято відповідно до статей 51, 59, 102, 107 та 151 Кримінально-виконавчого кодексу України та з метою врегулювання порядку виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі.
Питання визнання законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень може бути оскаржене в судовому порядку. Водночас, Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України 29.12.2014 № 2186/5 не визнані в судовому порядку незаконними чи такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.
Також, суд встановив, що 21.06.2016 року о 13 год. 20 хв. засуджений ОСОБА_3 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме під час виходу на бесіду до начальника безпідставно і категоричній формі відмовився одягти одяг встановленого зразка, на законні вимоги припинити порушення не реагував.
Вказана обставина підтверджується рапортом молодшого інспектора внутрішньої служби ОСОБА_14 від 21.06.2016 року, згідно якого така подія дійсно мала місце.
У судовому засіданні ОСОБА_14 , викликаний в якості свідка пояснив, що літом 2016 року засуджений ОСОБА_3 отримав форму встановленого зразка для засуджених, які перебувають у штрафних приміщеннях, однак під час виходу на бесіду в категоричній формі відмовився її одягти. Свідок також пояснив, що форма була без жодних пошкоджень та відповідного розміру, зауважень щодо ймовірних ушкоджень такого одягу та розміру засуджений не заявляв. ОСОБА_14 зазначив, що на зауваження засуджений ОСОБА_3 не реагував.
Свідок ОСОБА_15 , який за посадою є начальником відділу нагляду і безпеки установи пояснив, що вимога носіння одягу встановленого зразка в ДІЗО прямо передбачена законом, і жодних випадків щодо видачі пошкодженого форменного одягу засуджених в колонії зафіксавано не було.
Суд враховує, що факт проведення бесіди виховного характеру з засудженим ОСОБА_3 підтверджується актом від 21.06.2016 року, згідно якого засуджений ОСОБА_3 вину не визнав, письмове пояснення не надав, від підпису відмовився.
Відповідно до довідки начальника відділення Замкової виправної колонії №58 ОСОБА_9 від 29.06.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, за порушення форми одягу засудженому ОСОБА_3 оголошено «Догану».
Слід зазначити, що у відповідності з пунктом 6 розділу ХХV Правил, у ДІЗО, карцері або ПКТ (ОК) засуджені забезпечуються індивідуальним спальним місцем і постільними речами. Постільні речі видаються тільки на час сну, верхній одяг - на час виходу з приміщення.
Як визначено у вказаному вище пункті розділу ХХV Правил, приймання засуджених у ДІЗО, карцери, ПКТ (ОК) проводиться молодшими інспекторами чергової зміни під керівництвом ЧПНУ або їхніх заступників та документується. Засуджені підлягають особистому обшуку з роздяганням та проходять медичний огляд. Вони переодягаються в одяг, який закріплений за ДІЗО, карцерами, ПКТ (ОК).
Суд зазначає, що засуджений ОСОБА_3 в зазначений вище період часу 21.06.2016 року знаходився в ДІЗО, що беззаперечно стверджено матеріалами справи, йому 13.06.2016 року було видано одяг, закріплений за ДІЗО, що стверджено витягом з журналу №5803 обліку видачі костюмів у штрафних приміщеннях, а тому рішення про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани є правомірним. При цьому, враховано, що сам засуджений не заперечував, що відмовився одягти одяг встановленого зразка. Натомість, покликання засудженого щодо відмови одягти форму встановленого з мотивів невідповідності її розмірам, пошкодженнями та брудного стану відхиляються, оскільки є непідтвердженими, і розцінюються як форма уникнення дисциплінарної відповідальності.
У частині вимог заявника щодо скасування стягнення у виді догани, накладеного 04.07.2016 року, суд вважає їх необгрунтованими, такими, що спростовуються матеріалами справи.
Так, суд встановив, що 25.06.2016 року о 08 год. 15 хв. засуджений ОСОБА_3 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме під час виходу на прогулянку безпідставно і категоричній формі відмовився одягти одяг встановленого зразка, на законні вимоги припинити порушення не реагував.
Вказана обставина підтверджується рапортом молодшого інспектора внутрішньої служби ОСОБА_16 від 25.06.2016 року, згідно якого така подія дійсно мала місце.
У судовому засіданні ОСОБА_16 , викликаний в якості свідка пояснив, що випадок зафіксований ним у рапорті відповідає дійсності. Вказав, що засуджений ОСОБА_3 безпосередньо за його участі відмовився одягти форму встановленого зразка для засуджених, які утримуються в дисциплінарних приміщеннях, на його зауваження припинити порушення не реагував.
Факт проведення бесіди виховного характеру з засудженим ОСОБА_3 підтверджується актом від 04.07.2016 року, згідно якого засуджений ОСОБА_3 вину не визнав, письмове пояснення не надав, від підпису відмовився.
Відповідно до довідки начальника відділення Замкової виправної колонії №58 ОСОБА_17 від 04.07.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, за порушення форми одягу засудженому ОСОБА_3 оголошено «Догану».
Суд враховує, як і вище зазначено, пункт 6 розділу ХХV Правил, згідно якого засуджені переодягаються в одяг, який закріплений за ДІЗО, карцерами, ПКТ (ОК).
Засуджений ОСОБА_3 в зазначений вище період часу знаходився в ДІЗО, йому було видано одяг, закріплений за ДІЗО, а тому рішення про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани є правомірним.
Як зазначено вище, засуджений не заперечував, що відмовився одягти одяг встановленого зразка, а доводи щодо невідповідності форми розмірам, її пошкодження та брудний стану є не підтвердженими.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З врахуванням встановлених обставин, на думку суду, вимоги засудженого щодо скасування дисциплінарних стягнень не підлягають задоволенню.
Таким чином, з огляду на встановлення судом відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 , суд відмовляє у її задоволенні повністю.
Керуючись Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, ст.ст. 1, 2, 3, 7, 9, 102, 107, 132 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 відмовити повністю.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний судХмельницької області в строк 7 днів з моменту її проголошення, а засудженим в той самий строк і в тому ж самому порядку, з моменту отримання копії даної ухвали.
Ухвала у повному обсязі оголошена 09.07.2018 року.

Суддя: ОСОБА_1