АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/1748/16-к Номер провадження 11-кп/786/442/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.121 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № № 0000460, за апеляційною скаргою прокурора Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, має двох малолітніх дітей, не працюючого, не судимого, засуджено:
-за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що 23 липня 2016 року, близько 20 год. 30 хв. він з метою розпиття спиртних напоїв прийшов до ОСОБА_10 , який проживав в АДРЕСА_3 . Під час розпиття спиртних напоїв між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_10 удар ножем в область тулуба, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини, пошкодження передньої та задньої стінки шлунку, брижі поперечно-ободової кишки з пошкодженням артерії та підшлункової залози, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_10 помер.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись прокурор Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 .

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі принесеній в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок суду, змінивши правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 на ст. 119 КК України та призначити покарання відповідно до санкції ст. 119 КК України.

Вказує на те, що її підзахисний з самого початку проведення слідчих дій давав стабільні показання щодо події злочину і пояснював, що захищався від потерпілого Варави, який накинувся на нього з ножем та у процесі боротьби, прагнучи викрутити ножа з руки потерпілого, ненавмисно завдав поранення потерпілому.

Звертає увагу, що відповідно до висновку СМЕ № 86 від 08.09.2016 року, показання ОСОБА_8 надані ним під час слідчого експерименту, відповідають об`єктивним даним СМЕ, що підтвердила у судовому засіданні і судово-медичний експерт Єрмолова. Не спростовує показань ОСОБА_8 і висновок комісійної СМЕ № 101.

Об`єктивні дані, на думку захисника, які б доводили вину ОСОБА_8 у спричиненні саме умисного тілесного ушкодження, у кримінальному провадженні відсутні.

Посилається на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які показали, що ОСОБА_10 був хронічним алкоголіком, час від часу виявляв агресію щодо сторонніх осіб. Крім того, свідок ОСОБА_13 , під час слідчого експерименту, вказав, що потерпілий ОСОБА_10 нападав на нього особисто з ножем саме таким чином, як показав ОСОБА_8 .

На думку захисника, сторона обвинувачення не надала суду жодного належного і допустимого доказу вчинення ОСОБА_8 саме спричинення умисного тілесного ушкодження, не довела його мотиву та мети у скоєнні саме цього злочину та не спростувала версію ОСОБА_8 .

Просить врахувати те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, частково визнав вину, розкаявся, сприяв слідству, має двох неповнолітніх дітей та характеризується позитивно, не переховувався від слідства та суду.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 121 КК України, призначивши йому покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

Вказує, що ОСОБА_8 кримінальне правопорушення вчинено умисно та з бажанням нанести потерпілому тілесні ушкодження, що підтверджується висновком комісійної судово-медичної експертизи № 101. А обвинувачений, з метою уникнути покарання або з метою його пом`якшення, змінював свої показання як на досудовому розслідуванні так і в ході судового розгляду.

Вважає, що обставини, на які вказував ОСОБА_8 , а саме те, що він декілька разів прохав потерпілого залишитися та попити води, його небажання залишити кімнату попри відчинені в кімнату двері, не дають підстав вважати, що дії ОСОБА_8 є необхідною обороною, оскільки він вільно міг після першого прохання ОСОБА_10 залишити і кімнату і будинок, а також маючи під рукою в кімнаті безліч речей, міг захищатися не наносячи ОСОБА_10 ножового поранення.

На думку прокурора суд призначив надто м`яке покарання, з огляду на відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що обвинувачений в судовому засіданні до останнього заперечував свою винуватість у вчиненні злочину, жодним чином не намагався звернутися до потерпілої з питанням компенсації моральної чи матеріальної шкоди.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Потерпіла ОСОБА_14 принесла письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, в яких прохає залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги захисника та їх заперечення проти апеляційної скарги прокурора, виступ прокурора ОСОБА_6 , яка подану прокурором апеляційну скаргу не підтримала та прохала апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
Так, висновки суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджені належними доказами, які суд першої інстанції оцінивши, обґрунтовано поклав в основу вироку, як доказ його вини.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, досудове слідство та судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, порушень закону, що тягли б скасування чи зміну ухваленого вироку, не встановлено, а висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами.

У вироку суд першої інстанції, належним чином проаналізувавши, обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_8 , надані ним в ході судового слідства, як спроба пом`якшити покарання.

Так, твердження в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_7 , що кваліфікація дій її підзахисного ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України не ґрунтується на доказах та підлягає зміні, а саме кваліфікації за ст.119 КК України, повністю спростовуються наступними дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин визнав частково, вказавши при цьому, що дійсно перебував в будинку потерпілого ОСОБА_10 , де вони вживали спиртні напої, в подальшому потерпілий почав його виганяти та ображати нецензурними словами. Обвинувачений не пішов з кімнати, попрохав випити води. Перебуваючи біля дверей кімнати, Варава накинувся на нього з ножем, він, з огляду на зачинену одну з частин дверей, не встиг залишити кімнату та коли ОСОБА_15 накинувся на нього з ножем, викрутив його руку з ножем і останній наштрикнувся на нього. Вказував, що не мав умислу ні на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, ні, тим паче, на заподіяння йому смерті.
В ході слідчого експерименту, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_8 вказав обставини та механізм спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.
Проте такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо відсутності в нього умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень спростовуються наступними доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_12 батько обвинуваченого, ОСОБА_13 та ОСОБА_16 суду підтвердили, що потерпілий ОСОБА_10 хворів та практично не ходив, тому йому допомагали по господарству.

За даними висновку судово-медичної експертизи №60 від 23.08.16р. при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено проникаюче поранення черевної порожнини з пошкодженням передньої та задньої стінок шлунку, брижі поперечно-ободової кишки з пошкодженням артерії та підшлункової залози, які виникли від колюче-ріжучого предмету (можливо ножа), які могли виникнути 23.07.16р., в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, носять прижиттєвий характер. Зважаючи на тяжкість тілесних ушкоджень (поранення 2-х стінок шлунку, брижі поперечно-ободової, підшлункової залози), довжину раневого каналу, експерт вважає, що нанесення даних ушкоджень власною рукою потерпілого неможливо.

За даними висновку комісійної судово-медичної експертизи №101 від 19.07.17р. ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виглдяі поранення передньої черевної стінки у ділянці лівого підребір`я,т що проникає у черевну порожнину, з ушкодженням передньої і задньої стінок шлунку, хвоста підшлункової залози, артерій брижі поперечно-ободової кишки з розвитком внутрішньочеревної кровотечі та геморагічного шоку тяжкого ступеню. Дані тілесні ушкодження є прижиттєвими і відносно живої особи, носять ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя, а в даному випадку як такі, що спричинили смерть потерпілого. Враховуючи анатомічну локалізацію та морфологічну характеристику виявлених тілесних ушкоджень, характер та глибину раневого каналу, особливості пошкодження шкіри, механізм утворення даної травми, щільність ушкоджених органів, експерти прийшли до висновку, що виявлені на тілі ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворилися внаслідок колюче-ріжучої дії при однократному ударі колюче-ріжучим пласким предметом з обушком і гострим лезом, найбільша ширина слідоутворюючої частини клинка близько 19 мм., який діяв із силою достатньою для пошкодження усіх шарів передньої черевної стінки, передньої і задньої стінок шлунку, брижі поперечно-ободової кишки та хвоста підшлункової залози. Цим предметом міг бути наданий на експертизу ніж. Враховуючи анатомічну локалізацію та характер травми, отриманої ОСОБА_10 , експерти дійшли висновку, що травмуючий предмет діяв у ділянку верхньої частини передньої черевної стінки зліва-ліве підребір`я у напрямку спереду назад, дещо зліва направо. Як зазначає комісія експертів, анатомічна локалізація, давність та механізм утворення виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень загалом не суперечать локалізації, давності та механізму їх утворення, на які вказує ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту 26.07.16р. та 30.11.16р. в ході судового засідання, але не відповідають по напрямку дії травмуючої сили, який показує обвинувачений в ході слідчого експерименту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що наведені та проаналізовані фактичні обставини справи вказують на спрямованість умислу обвинуваченого саме на спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що в подальшому потягло за собою його смерть. При цьому, колегія суддів виходить з сукупності усіх обставин вчиненого діяння, знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення, силу удару, констатовану комісією експертів, а також встановлена експертами невідповідність по напрямку дії травмуючої сили, зазначеної обвинуваченим в ході слідчого експерименту, а також стан здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , який за свідченнями свідків ледь пересувався. Тому, зазначені обставини вказують на вірність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України та виключає можливість кваліфікації його дій за ознаками вбивства через необережність, тобто злочину, передбаченого ст.119 КК України, про що зазначає захисник в принесеній апеляційній скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Безпідставною є і апеляційна скарга прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 вироком суду покарання.

Так, покарання обвинуваченому призначено із врахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого і положень ст.69 КК України, про що порушила питання в ході апеляційного розгляду захисник обвинуваченого, та призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованої статті, оскільки вказана норма закону може бути застосована судом при призначенні покарання у випадку наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного. Так, колегія суддів не вбачає обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому підстави для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України відсутні.

Таким чином, вирок суду є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та прокурора Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4