Справа № 183/4379/18
№ 1-кп/183/997/18
В И Р О К
іменем України

04 жовтня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000186 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юр`ївка Лутугінського району Луганської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця за контрактом, солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , працюючого охоронцем СТОВ «Ржавчик», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 242 від 30 жовтня 2013 року військовослужбовця за контрактом солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, 27 вересня 2014 року солдат ОСОБА_3 , діючи умисно та з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин, тривалістю понад один місяць, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

17 січня 2017 року солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової частини та заявив про себе, внаслідок чого злочин було припинено.

Таким чином, у період з 27 вересня 2014 року по 17 січня 2017 року солдат ОСОБА_3 незаконно перебував за межами розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Давати показання відмовився пояснивши, що самовільно залишив військову частину, оскільки боявся направлення в зону АТО, більше йому доповнити нічого. У скоєному щиро кається.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем, крім строкової служби, військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин середньої тяжкості, працює і за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий. Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та з`явлення із зізнанням. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Тому, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк в межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить. Між тим, враховуючи наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1