УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року

м. Київ
справа № 323/1950/17
провадження № 51-6661ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області

ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000317 від 12 квітня

2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 128 КК.
Встановлені обставини
Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 листопада

2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді виправних робіт на строк 6 місяців із відрахуванням у дохід держави 10% заробітку;

за ст. 128 КК до покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням у дохід держави 10% заробітку. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді виправних робіт за місцем роботи на строк 1 рік з відрахуванням в дохід держави 10 % заробітку. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року апеляційну скаргу прокурора задоволено. Вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5

в частині призначеного покарання скасовано. Призначено ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 125 КК у виді виправних робіт на строк 6 місяців із відрахуванням у дохід держави 10% заробітку; за ст. 128 КК у виді виправних робіт на строк 1 рік з відрахуванням у дохід держави 15% заробітку. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді виправних робіт за місцем роботи на строк 1 рік з відрахуванням в дохід держави 15 % заробітку. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати рішення апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок м`якості.
Мотиви Верховного Суду
Відповідно до ч. 4 ст. 36 КПК право на подання касаційної скарги мають незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор, його перший заступник та заступники, керівник регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники. Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, їх перші заступники та заступники мають право доповнити, змінити або відмовитися від касаційної скарги, внесеною ними, керівниками, першими заступниками чи заступниками керівників або прокурорами прокуратур нижчого рівня.

Тобто, виходячи з положень наведених норм процесуального закону, право на подачу касаційної скарги її відклик, зміну чи доповнення зі сторони обвинувачення має прокурор, який був учасником судового провадження, а також службові особи органів прокуратури вищого рівня.
У касаційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_4 зазначає, що подає її на усунення недоліків касаційної скарги заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_6 , яку було залишену без руху ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2018 року.
У відповідності з наведеними положеннями кримінального процесуального закону, заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_4 не є прокурором вищого рівня стосовно заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_6 , а тому він не наділений правом відмовлятися, змінювати чи доповнювати касаційну скаргу останнього.
Разом із тим, оскільки заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_4 вправі подати касаційну скаргу в порядку ч. 4 ст. 36 КПК незалежно від його участі в судовому провадженні, надав касаційному суду копії документів, які підтверджують такі його процесуальні функції, а саму касаційну скаргу подано в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 426 КПК, Верховний суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід визнати прийнятною і перевірити на відповідність вимогам ст. 427 КПК.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, формально посилаючись на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК, прокурор у касаційній скарзі доводів, у чому саме, з огляду на вимоги ст. 412 КПК, полягали істотні порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування рішення апеляційного суду касаційним судом фактично не наводить.
У касаційній скарзі прокурора не зазначено, чи заявлялися стороною обвинувачення клопотання, які всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційної скарги прокурора в порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив,

не перевірив і не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

При цьому твердження прокурора щодо невмотивованості вироку суду апеляційної інстанції щодо не перевірки доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення в частині застосування місцевим судом положень ст. 75 КК є формальними і жодним чином не обґрунтовані, оскільки зі змісту оскаржуваного судового рішення апеляційного суду вбачається, що такі питання в апеляційній скарзі прокурором

не порушувалися, про що прямо зазначено апеляційним судом.
Таким чином, касаційна скарга прокурора не містить обґрунтування, у чому саме полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність із огляду на положення ст. 413 КПК та зважаючи на приписи ст. 75 КК у їх взаємозв`язку.
Слід зазначити, що доводи щодо незаконності вироку апеляційного суду, які прокурор наводить в обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, фактично стосуються вироку суду першої інстанції, при цьому доводів щодо незаконності вироку апеляційного суду з цієї підстави касаційна скарга прокурора не містить, як не містить і доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції з цього питання.
Крім того, прокурор у касаційній скарзі лише формально зазначив, що призначене ОСОБА_7 покарання є явно несправедливим через м`якість, разом із тим,

не навів щодо цього конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК,

не вказав, чому воно є недостатнім для кари і виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як щодо виду, так і щодо його розміру.
Усупереч ч. 5 ст. 427 КПК прокурор до касаційної скарги не долучив копій судових рішень, які оскаржуються.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу прокурора без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3