ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа 215/5789/15-к

провадження № 51-1845км18
10 липня 2018 року
м. Київ

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000883, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , неодноразово судимої, останнього разу 26 жовтня 2016 року вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 190 КК та на підставі ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців,

засудженої за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК.
Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини
За вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 вересня 2017 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 190 КК на строк 1 рік, а відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за попереднім вироком від 26 жовтня 2016 року та за цим вироком, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Строк відбування покарання визначено обчислювати з 8 грудня 2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 27 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день такого ув`язнення за два дні позбавлення волі та з 21 червня 2017 року з розрахунку один день такого ув`язнення за один день позбавлення волі.

Суд визнав ОСОБА_6 винуватою у крадіжці, а також у шахрайстві, вчинених повторно за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, 24 травня 2015 року об 11:00 ОСОБА_6 прийшла до ОСОБА_7 , яка проживала на АДРЕСА_2 , де шляхом зловживання довірою останньої заволоділа належними їй коштами на суму 1 500 грн.
Крім того, під час перебування у згаданій квартирі ОСОБА_6 викрала належний ОСОБА_7 мобільний телефон вартістю 299 грн.
Апеляційний суд 12 грудня 2017 року скасував вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 у частині заходу примусу і постановив новий вирок, яким призначив засудженій покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 190 КК на строк 1 рік, а відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з 8 грудня 2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 8 грудня 2015 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день такого ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

За даними, наявними у Верховному Суді, засуджену ОСОБА_6 було звільнено 25 травня 2018 року з Криворізької УВП № 3 у зв`язку з відбуттям покарання, призначеного за вказаним вироком апеляційного суду.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала
У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить на підставі, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, змінити вирок апеляційного суду. Суть доводів засудженої зводиться до того, що суд апеляційної інстанції всупереч приписам Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі Закон від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зарахував їй у строк покарання попереднє ув`язнення з 21 червня по 12 грудня 2017 року з розрахунку один день такого ув`язнення за один день позбавлення волі замість двох. Цим, за твердженням скаржниці, суд допустив неправильне застосування ст. 72 КК. На думку сторони захисту, на згадану норму поширюються вимоги статей 4, 5 вказаного Кодексу.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду; клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції учасників судового провадження
В суді касаційної інстанції прокурор заперечив обґрунтованість заявлених касаційних вимог.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає оспорювані рішення в межах касаційної скарги, в якій не заперечується висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінально караних діянь, правильність їх кваліфікації за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК, а також розмір покарання, призначеного останній апеляційним судом.

Доводи засудженої щодо неправильного застосування ст. 72 КК не можна визнати прийнятними.

Частиною 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У подальшому 21 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон від 18 травня 2017 року № 2046-VIII), яким ч. 5 ст. 72 КК викладено в іншій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, ця норма визначає загальне правило прямої дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, а також заборону їх зворотної дії, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують саме відповідальність особи (тобто йдеться про злочинність та караність діяння).

Питання дії закону про кримінальну відповідальність у часі врегульовано також статтями 4 та 5 КК, положення яких доповнюють одне одного і мають тлумачитися та застосовуватися в їх взаємозв`язку. Зокрема, ст. 5 КК регулює виключно питання зворотної дії закону, але не забороняє його прямої дії, а ч. 2 ст. 4 цього Кодексу встановлює, що застосуванню підлягає не будь-який закон про кримінальну відповідальність, який діяв на момент вчинення діяння, а лише той, що визначає «злочинність», «караність» та «інші кримінально-правові наслідки діяння».

Разом з тим, правила зарахування попереднього ув`язнення, встановлені ст. 72 КК, не можна розглядати як передбачувані кримінально-правові наслідки діяння (злочину) в розумінні ч. 2 ст. 4 цього Кодексу, оскільки таке зарахування, головним чином є наслідком застосування відповідних кримінально-процесуальних заходів.

Положення ч. 5 ст. 72 КК щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у частині 1 вказаної статті, не можна вважати такими, що визначають «караність» або «інші кримінально-правові наслідки діяння» в розумінні ч. 2 ст. 4 КК.

У зв`язку з цим положенням указаної правової норми в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII не може надаватися зворотна дія, що забезпечила б можливість їх застосування після набрання 21 червня 2017 року чинності новою редакцією цієї норми відповідно до Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII.

Водночас оскільки зазначене вище зарахування не є передбачуваним кримінально-правовим наслідком злочину самого по собі, а безпосередньо обумовлено фактом застосування кримінально-процесуальних заходів (без якого таке зарахування неможливе), то застосування ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII з дати набрання ним чинності щодо періодів попереднього ув`язнення, що мали місце в період дії цієї норми, означає пряму, а не зворотну дію, тому не порушуватиме положень ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 КК.

Таким чином, зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII, підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин, за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження.

Така позиція колегії суддів узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 6 червня 2018 року.

Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для зміни оскаржуваного судового рішення, про що йдеться у касаційній скарзі засудженої, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

Тому подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
у х в а л и л а:

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3