АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1628/1157/12 Номер провадження 11/786/6/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
судді Апеляційного суду Полтавської області у кримінальній справі щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
23 серпня 2018 року м. Полтава
Не можу погодитися з колегами в частині визнання винним ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115, ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 263, за ч. 4, 5 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України та засудження його на 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності і вважаю таке рішення належним чином не обґрунтованим та не вмотивованим з огляду на наступне.
Так, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_3 просить вирок скасувати та постановити виправдувальний вирок, посилаючись на те, що суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, викладаючи у вироку мотив та деякі обставини вбивства потерпілого ОСОБА_8 . У справі відсутні докази, що засуджений мав намір заволодіти підприємницькою діяльністю потерпілого. ОСОБА_3 не міг працювати в сфері незаконної діяльності потерпілого ОСОБА_8 . Відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_8 ділився з ОСОБА_3 сферою та розмірами його незаконної підприємницької діяльності. В той же час ОСОБА_8 тісно співпрацював із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та іншими особами, в коло яких ОСОБА_3 не входив, що виключає намагання ОСОБА_3 заволодіти бізнесом ОСОБА_8 .
Суд не дав оцінки доказам, які спростовують обвинувачення. Зокрема мотив вбивства спростовується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які показали, що ОСОБА_3 не володів відповідними навичками та не міг бути допущений у сферу незаконного, на думку захисника, бізнесу ОСОБА_8 .
Висновок суду про наявність неприязних стосунків між засудженим ОСОБА_12 та ОСОБА_8 не ґрунтується на матеріалах справи. Також достовірними доказами не підтверджений мотив особистого збагачення ОСОБА_3 .
В судовому засіданні жодним доказом не підтверджено факт того, що ОСОБА_3 отримав матеріальне збагачення чи заволодів майном ОСОБА_8 .
Не встановлено та не підтверджено доказами, що ОСОБА_4 мав борг перед ОСОБА_3 , оскільки такі розписки у справі відсутні, що ОСОБА_3 почав вимагати від останнього повернення боргу, що шантажував ОСОБА_4 , погрожував розправою над рідними, вимагав розрахуватися за борги вбивством ОСОБА_8 .
Безпідставно вказано, що у кінці січня 2011 року ОСОБА_4 , побоюючись погроз ОСОБА_3 , вирішив скоїти вбивство ОСОБА_8 групою осіб, що він отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 100000 гривень. Не має конкретних доказів, що ОСОБА_4 доповідав ОСОБА_3 про вчинення злочину групою осіб. Відсутні докази, що в період з кінця січня початок лютого 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спілкувалися по телефону чи зустрічалися.
Як зазначається в апеляції адвоката, визнаючи винним ОСОБА_3 у причетності до вбивства, суд безпідставно взяв до уваги непослідовні, суперечливі показання іншого засудженого ОСОБА_4 , який ще на досудовому слідстві відмовився від своїх показань щодо замовного вбивства і в судовому засіданні заявив, що оговорив себе і ОСОБА_3 під тиском працівників міліції та недозволеними методами слідства.
Як зазначає апелянт, суд безпідставно не взяв до уваги долучені до справи сфальшовані протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 , які стали підставою для його незаконного арешту та є доказами тиску на останнього.
Коштів у сумі 100000 грн. ОСОБА_4 не отримував від ОСОБА_3 для придбання знаряддя злочину револьверу.
При цьому суд залишив без уваги показання свідка ОСОБА_13 ,
який у 2011 році передав ОСОБА_4 100000 грн. за соняшник і за ці кошти останній міг придбати револьвер без допомоги ОСОБА_3 ..
В апеляції також звертається увага на те, що суд незаконно послався у вироку, як на доказ вини, на пояснення засудженого ОСОБА_4 в судових дебатах та останньому слові, які суперечили його показанням в ході судового слідства, без поновлення судового слідства, як цього вимагає процесуальний закон.
Як вважає захист, аналіз судом у вироку моніторингу телефонних розмов ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , є припущенням. Криміналістична експертиза про можливість та дійсність таких розмов не проводилась. Більш того, висновки суду є суперечливими.
До справи долучені документи, які свідчать про договірні стосунки з СТОВ Воскобійники не потерпілого ОСОБА_8 , а підприємця ОСОБА_11 , який разом із свідком ОСОБА_14 з 31.01. по 14.02.2011 року вивозив належне йому насіння соняшнику з СТОВ Воскобійники. На цей факт вказував і, зокрема, свідок ОСОБА_15 . З цього слідує, що соняшник ОСОБА_16 на підприємстві не зберігався. ОСОБА_3 не причетний до його вивезення та збагачення таким чином.
За таких обставин ОСОБА_3 незаконно засуджений за п.5 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України, як підбурювач та пособник вчинення цього злочину засудженим ОСОБА_4 .
Суд дав неправильну оцінку доказам і безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та інших, які спростовують обвинувачення.
Необґрунтовано оцінив суд і показання у судовому засіданні свідка ОСОБА_21 , який стверджував, що оговорив ОСОБА_3 під тиском працівників міліції, які шантажували його.
Засуджений ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі просить вирок стосовно нього скасувати в зв`язку з його непричетністю до вчинених злочинів, зазначаючи, що в основу обвинувачення судом покладені суперечливі показання іншого засудженого ОСОБА_4 , який співпрацює з міліцією.
Не може підтверджуватися його вина і показаннями підсудного ОСОБА_6 , який також не вказував на нього, як на особу, яка замовила вбивство та була попередня домовленість, та що ОСОБА_4 довів йому до відома про замовлення.
Зазначає, що не мав жодної інформації про діяльність ОСОБА_16 . Розпорядження про вивіз соняшнику нікому не надавав, кошти від продажу останнього не отримував.
Свідчення ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 не доводять жодним чином його вину у викраденні соняшнику з території току СТОВ «Воскобійники».
Також посилається на:
- про відсутності мотиву на замовлення вбивства ОСОБА_16 ;
- непоінформованість про місце знаходження майна ОСОБА_16 (насіння соняшнику), відсутність намірів на незаконне заволодіння ним;
- безпідставність звинувачення щодо викрадення бетонних блоків та плит, про суперечності щодо місця та часу здійснення викрадення, вартості викраденого;
- про наклеп засудженого ОСОБА_4 , з метою самому уникнути відповідальності;
- про відсутність конкретних доказів його вини у вчиненні злочинів.
Справа відносно нього сфабрикована працівниками міліції та прокуратурою, ґрунтується лише на неправдивих показаннях ОСОБА_4 , а об`єктивна істина у справі так і не встановлена.
Про фальсифікацію, зокрема, свідчить і те, що йому було вручено обвинувальний висновок від 11.05.2012 р., який не затверджений прокурором і не підписаний.
Суд неповно та необ`єктивно оцінив докази по справі, безпідставно відкинув ті, що виправдовують його.
Вважаю, що під час апеляційного розгляду справи доводи апеляції захисника в інтересах засудженого ОСОБА_3 та самого ОСОБА_3 про недоведеність його вини у замовлені вбивства потерпілого ОСОБА_8 у пособництві придбання для його вбивства вогнепальної збої, підбурюванні та пособництві у викраденні насіння соняшнику в особливо великих розмірах, є слушними.
Відповідно до ч.2 ст. 327 КПК України 1960 р. обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_3 у замовленні вбивства ОСОБА_8 та пособництві у придбанні вогнепальної зброї для вбивства, підбурюванні та пособництві у викраденні насіння соняшнику в особливо великих розмірах, ґрунтується тільки на припущеннях. Про це свідчать, як матеріали справи, так і проведене судове слідство апеляційним судом.
Як вбачається з матеріалів справи та змісту вироку в основу обвинувачення ОСОБА_3 у замовленні вбивства ОСОБА_8 суд поклав тільки суперечливі показання обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому слідстві та роздруківки вхідних та вихідних дзвінків із мобільних телефонів засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( т.5 а.с. 204 -207, 230, 237, т.7 а.с. 48-49, 63, т.9 а.с. 86-87, 88, 94, 182 189, т.6 а.с. 28-29).
Обґрунтовуючи наявність у ОСОБА_3 мотиву для замовлення вбивства потерпілого ОСОБА_8 , суд послався у вироку на показання свідків ОСОБА_24 ( т.4 а.с. 120-121), ОСОБА_10 ( т.4 а.с. 120 121), ОСОБА_25 ( т.4 а.с.226-228,т.16 а.с.194-195). ОСОБА_9 та інших, а також потерпілої ОСОБА_22 .
Постановляючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_3 , суд не взяв до уваги істотні обставини справи, які суттєво впливали на правильність прийняття рішення.
В ході досудового та судового слідства засуджений ОСОБА_3 категорично заперечував свою причетність до замовлення вбивства потерпілого ОСОБА_8 .
Засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також жодного разу не вказали на ОСОБА_3 , як на замовника вбивства, про існування останнього навіть не знали.
Висновок суду першої інстанції про те, що первинні показання на досудовому слідстві засудженого ОСОБА_4 та на відтворенні обстановки і обставин події злочину за його участю, про причетність до вбивства засудженого ОСОБА_3 , є правдивими, не відповідає матеріалам справи і не підтверджується об`єктивними доказами.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та матеріалів перевірки недозволених методів слідства, ОСОБА_4 двічі піддавався адміністративному арешту місцевими судами, а саме - Лохвицьким районним судом Полтавської області на 3 доби з 12.04 по 15.04.2011 року, та Шишацьким районним судом Полтавської області на 5 діб з 15.04. по 20.04.2011, і тільки після цього на допитах та при відтворенні обстановки і обставин події 25.04.2011, 27.04.2011, 28.04.2011 вказував на ОСОБА_3 , як на замовника вбивства ОСОБА_8 ( т.4 а.с. 75-80), т.4 а.с. 31-37, 86-102, 107-108). Пізніше ОСОБА_4 від цих показань відмовився і став стверджувати, що оговорив ОСОБА_3 під тиском працівників міліції. На це вказував і під час розгляду справи у судовому засіданні.
При проведені судових дебатів та в останньому слові у суді першої інстанції ОСОБА_4 заявив, що він підтверджує в повному обсязі обвинувачення і суд послався на цю обставину, як на доказ вини, в тому числі і ОСОБА_3 , не поновивши всупереч вимог ст. 318 КПК України (в ред.1960 року) судового слідства.
Цей недолік усунув апеляційний суд, провівши судове слідство, в ході якого засуджений ОСОБА_4 підтвердив, що він оговорив ОСОБА_3 під тиском працівників міліції. Але потім ОСОБА_26 знов змінив свої показання, мотивуючи це тим, що напередодні судових засідань в суді апеляційної інстанції на нього посилився тиск зі сторони засудженого ОСОБА_3 , який погрожує йому та його родині.
В ході часткового судового слідства в суді апеляційної інстанції така заява засудженого ОСОБА_4 була перевірена належним чином і не знайшла свого підтвердження, про що слідчим СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_27 була винесена постанова про закриття кримінального провадження від 19 серпня 2014 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.
Допитана в ході перевірки дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_28 повідомила, що зі сторони ОСОБА_3 та його родини погроз не надходило, до неї та її родини моральне чи фізичне насильство не застосовувалось. А тому необхідно критично відноситься до зміни показань ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції з цих підстав.
Суд навів у вироку аналіз з`єднань мобільних телефонів засуджених та потерпілого ОСОБА_8 , надавши їм свої пояснення. Розмови до вбивства вів тільки ОСОБА_4 з потерпілим ОСОБА_8 та засудженим ОСОБА_3 , з якими підтримував робочі стосунки. Протягом останніх 9 днів, починаючи з 1.02.2011 року до вбивства ОСОБА_8 засуджений ОСОБА_4 з ОСОБА_3 не спілкувався.
Зміст вказаних вище розмов не встановлений, як не встановлений і зміст розмов між засудженими ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .
За таких обставин, долучені до справи роздруківки розмов телефонних з`єднань не можуть бути об`єктивними, беззаперечними документами, які підтверджують показання ОСОБА_4 на досудовому слідстві про причетність до вбивства засудженого ОСОБА_3 ..
Більш того, такі показання засудженого ОСОБА_4 є сумнівними, поскільки отримані на досудовому слідстві після перебування його в ізоляторі тимчасового утримання за правопорушення, яких він за його ж поясненнями не вчиняв. Незаконний арешт був способом тиску на нього.
Об`єктивність прокурорської перевірки щодо законності притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності та утримання в ІТТ, на яку посилається суд у вироку, беручи до уваги перші показання ОСОБА_4 як доказ вини ОСОБА_3 , викликає сумнів.
Як вбачається з матеріалів цієї ж перевірки ОСОБА_4 арештовувався двічі різними місцевими судами за період з 12.04. по 20.04.2011 року, а останнє адміністративне правопорушення, як встановлено, вчинив в присутності працівників міліції зразу ж після відбуття покарання за перше адміністративне правопорушення.
Сам по собі факт отримання слідчим зазначених показань в присутності захисника не надає їм переконливості за таких обставин.
На необ`єктивність слідства та фальсифікацію доказів ОСОБА_4 неодноразово звертався зі скаргами до прокурора ( т.16 а.с.10,11,12,242,243-244).
Пізніше в судовому засіданні апеляційної інстанції, ОСОБА_4 заявив, що ОСОБА_3 не причетний до вчинення злочину, а обмовити ОСОБА_3 його примусили працівники міліції.
Наведені у вироку мотиви для замовлення ОСОБА_3 вбивства ОСОБА_8 не є вагомими та переконливими.
Дійсно між засудженим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_8 останнім часом погіршились стосунки. ОСОБА_3 вимагав у ОСОБА_8 збільшити йому грошову винагороду за допомогу у поверненні боргів сільськогосподарськими підприємствами.
З показань свідка ОСОБА_10 у судовому засіданні, які суд першої інстанції залишив поза увагою, вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 не боявся ОСОБА_3 , а лише остерігався, оскільки вів бізнес по чужих документах, а останній ніби то мав зв`язки у міліції та міг про це повідомити. Підприємницькою діяльністю потерпілого засуджений ОСОБА_3 не міг заволодіти, оскільки не мав агрономічної освіти і відповідних зв`язків у сфері торгівлі мінеральними добривами та засобами захисту рослин.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , який був поставщиком засобів захисту рослин та інших добрив ОСОБА_8 , пояснив, що ОСОБА_3 не намагався працювати у цій галузі. Але, навіть якби і намагався, то з ним ніхто не мав би справи.
Потерпіла ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснила, що зі слів свого чоловіка - ОСОБА_8 , їй відомо, що він боявся ОСОБА_3 , так як той може повідомити правоохоронні органи про його нелегальний бізнес.
Сам суд першої інстанції дійшов висновку та зазначив у вироку, що потерпілий ОСОБА_8 працював у сфері агропромислового бізнесу, займався поставками сільськогосподарської хімії, посівного матеріалу, продажем зернових та олійних культур, при цьому працював через підставну особу, зокрема ФОП ОСОБА_29 і тому боявся відповідної реакції на це з боку правоохоронних органів, оскільки був впевнений, що ОСОБА_3 має зв`язки в правоохоронних органах.
Безпідставно суд не взяв до уваги і показання свідка ОСОБА_24 у судовому засіданні, з яких вбачається, що вона не помічала, щоб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 були неприязні стосунки.
Як потерпіла ОСОБА_22 , так і свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , дійсно вказували на наявність боргу у засудженого ОСОБА_3 перед ОСОБА_8 в сумі 5000 дол. США.
Як встановлено під час судового розгляду справи ця обставина була відома вказаним особам з одного джерела, а саме від самого ОСОБА_8 . Але ця обставина сама по собі не давала підстав для висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 замовив вбивство ОСОБА_8 щоб не повертати останньому цей борг.
Мотивуючи такий висновок, суд першої інстанції залишив поза увагою суттєві обставини справи, які вплинули на правильність прийняття рішення.
Постановляючи вирок, суд визнав винним ОСОБА_28 у тому, що ще у січні 2011 року у останнього виник умисел шахрайським шляхом заволодіти значними грошовими коштами ОСОБА_8 , який він реалізував до вбивства потерпілого 7.02.2011 року, заволодівши його коштами в сумі 530000 грн. під виглядом придбання насіння соняшника по дуже вигідній ціні, а потім і після вбивства ОСОБА_8 10-14 лютого 2011 року викрав належне йому насіння соняшника на загальну суму 440 тис. 847 грн. 90 коп.
Обґрунтованість його засудження за ці злочини ОСОБА_4 не оспорює в своїй апеляції.
Таким чином останній мав вагомі підстави для вбивства потерпілого ОСОБА_8 без участі ОСОБА_3 .
Висновок суду про те, що засуджений ОСОБА_3 в перших числах лютого 2011 року передав ОСОБА_4 100000 грн. для придбання вогнепальної зброї для вбивства ОСОБА_8 та розрахунку з виконавцем вбивства ОСОБА_5 , також ґрунтується тільки на суперечливих показаннях засудженого ОСОБА_4 , який відмовився від них та стверджував, що оговорив ОСОБА_3 під тиском працівників міліції.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 увійшов у довіру ОСОБА_8 , активно допомагав останньому у підприємницькій діяльності, він довіряв ОСОБА_4 значні суми грошей, останній отримував їх у боржників та реалізовував сільгосппродукцію належну ОСОБА_8 і таким чином мав фінансову можливість придбати вогнепальну зброю.
Як встановлено судом, у ОСОБА_4 на цей час малися гроші у значних розмірах, оскільки 7.02.2011 року він вже заволодів шахрайським шляхом грошима ОСОБА_8 в сумі 530000 грн.
Не заслуговують на увагу і показання ОСОБА_4 про те, що він боявся ОСОБА_3 та скоїв убивство ОСОБА_8 на його замовлення ОСОБА_30 , оскільки мав перед ним боргові зобов`язання в зв`язку з покупкою автомобіля. Гроші вчасно повернути не зміг, в зв`язку з чим ОСОБА_3 поставив його на лічильник. Такі показання ОСОБА_4 повністю спростовуються долученою в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 копією кредитного договору від 20 грудня 2007 року у філії банку Форум м. Миргорода про надання йому кредитних коштів на придбання автомобіля марки Opel. А згідно довідки Миргородського ВРЕР УМВС України в Полтавській області автомобіль SKODA був придбаний ОСОБА_4 та зареєстрований 12.01.2008 року, що свідчить про неможливість в цей період надання ОСОБА_3 ОСОБА_4 грошей в борг.
Про обґрунтовані сумніви щодо наявності боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 та наявність у ОСОБА_4 , на той час значних коштів, якими він міг розрахуватися із ОСОБА_3 свідчить наступне.
Так, допитаний у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_31 підтвердив той факт, що ОСОБА_4 влітку 2010 року встановив у своїй квартирі кондиціонер, а в січні 2011 року був присутнім як ОСОБА_32 придбав у магазині «Комфі» ноутбук. Приблизно в жовтні-листопаді він возив ОСОБА_4 в Одесу в ювелірний магазин де той придбавав ювелірні вироби, а саме масивний золотий хрест.
Із досліджених у судовому засіданні показань свідка ОСОБА_28 , дружини ОСОБА_4 (не допитувалася у суді апеляційної інстанції у зв`язку із її смертю) (протокол допиту від 19.07.2011 Том 10 а.с. 187), свідок дала показання про те, що гроші для купівлі автомобіля її чоловік заробив працюючи у Великобританії. Крім цього, кошти збирали разом, про борги чоловіка їй нічого не відомо. Вони зробили поточний ремонт квартири. Щодо придбання меблів відповідати відмовилася.
Свідок ОСОБА_33 дав показання про те, що влітку чи на початку осені 2010 року допомагав ОСОБА_4 перевозити меблі до його матері у Сумську область. ОСОБА_4 казав, що собі купив нові. (Т.10 а.с.128).
Отже, вказане свідчить про обґрунтовані сумніви, що у ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 був борг у 2000 доларів США, які він не в змозі був повернути та змушений був погодитися на вбивство ОСОБА_8 .
Всі можливості досудового слідства по збиранню нових доказів в підтвердження вини ОСОБА_3 у замовлені вбивства потерпілого ОСОБА_8 , пособництві у придбанні вогнепальної зброї та підбурюванні і пособництві ОСОБА_4 за попередньою змовою з ним викрадення насіння соняшника на загальну суму 440847.90 грн., повністю вичерпані, а наявні у справі докази, не підтверджують вини ОСОБА_3 .
Наведені у вироку докази щодо злочинного заволодіння насінням соняшнику, стосуються тільки ОСОБА_4 , який був довіреною особою ОСОБА_8 і володів наявним станом справ останнього, а тому знав де зберігається насіння, яке належало потерпілому і не потребував допомоги ОСОБА_3 у вивезені, викраденні та збуті насіння.
ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив те, що знав де зберігається насіння соняшника. Ці показання ОСОБА_3 підтверджується і тим, що жоден із допитаних свідків не дав показань про те, що ОСОБА_3 знав де ОСОБА_8 зберігає насіння соняшника.
Допитаний свідок ОСОБА_34 , посадова особа СТОВ «Воскобійники», пояснив, що взагалі не знає хто такий ОСОБА_3 та ніколи його не бачив.
Свідок ОСОБА_23 , також заперечив те, що ОСОБА_3 давав якісь вказівки йому з приводу вивезення насіння соняшнику із СТОВ «Воскобійники». Він виконував вказівки тільки ОСОБА_4 .
Висновок суду про те, що викрадене насіння соняшника ОСОБА_4 на суму 440847,90 грн. є платою йому засудженим ОСОБА_3 за організацію та вбивство ОСОБА_8 нічим не підтверджений і суперечить наявним у справі доказам.
В матеріалах справи немає жодного доказу того, що ОСОБА_3 володів інформацією про місце зберігання сільськогосподарської продукції ОСОБА_8 .
З врахуванням наведеного, вважаю, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та його захисника підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо засудження ОСОБА_35 за ч.4 ст. 27 п.п.6,11,12, ч.2 ст. 115; ч.5 ст. 27 ч.1 ст.263,; ч.4,5 с.27,ч.5 ст. 185 КК України необхідно було скасувати та провадження по справі стосовно нього закрити на підставі п.2 ст. 6 КПК України 1960 року за відсутністю в його діях складу злочину
Суддя ОСОБА_2