Справа № 523/4327/17
Провадження №1-кп/523/572/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2018 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

в присутності обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 30.01.2018 року й додані до нього документи у кримінальному провадженні №0001315, внесеному до ЄРДР 07.04.2016 року, за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.301 КК України, а також: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.301 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
На розгляд Суворовського районного суду м.Одеси 12.02.2018 року з Одеської місцевої прокуратури №1, після належного оформлення, надійшли обвинувальний акт від 30.01.2018 року й додані до нього документи за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.301 КК України, а також: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.301 КК України, які ухвалою судді від 13.02.2018 року призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Під час підготовчого провадження захисником ОСОБА_7 на захист інтересів обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_15 подане письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, в обґрунтування якого захисником зазначено про порушення права на захист його підзахисних, оскільки в обвинувальному акту сформульоване неконкретне обвинувачення (зокрема, не визначені предмет і об`єкт, мотиви та інші суттєві обставини відповідних діянь, наслідки та причинний зв`язок між діями і цими наслідками, не встановлений розмір отриманих грошових коштів, спосіб їх отримання та взагалі вчинення кримінального правопорушення, не зазначено відомостей стосовно особи « ОСОБА_17 » та про його місцеперебування під час певних дій, відсутні конкретні дані про потерпілого, назву, належність і характеристики комп`ютерної техніки, що використовувалась у описаних випадках), а також доданий до розглядуваного обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не містить повних реквізитів низки прийнятих під час досудового розслідування процесуальних рішень, що позбавляє захисника ефективно надавати правову допомогу означеним обвинуваченим й за версією захисника свідчить про невідповідність обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування положенням ч.2 ст.291, ст.109 КПК України, не визначення органом досудового розслідування територіальної підсудності інкримінованих обвинуваченим діянь.

Крім цього, в підготовчому судовому засіданні захисником ОСОБА_4 на захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_18 подані:

- письмове клопотання про визначення територіальної підсудності кримінального провадження, в якості доводів якого захисником вказується на те, що місцем вчинення кримінального правопорушення за обвинувальним актом, є міста Київ та Одеса, всесвітня інформаційна мережа Інтернет, у зв`язку з чим слід направити обвинувальний акт до апеляційної інстанції для внесення подання до Верховного Суду для визначення територіальної підсудності;

- скарга на дії та бездіяльність слідчого і прокурора, в якій захисник вказує на недотримання слідчим та прокурором вимог ст.ст.221, 290 КПК України, які мали місце у вересні 2016-березні 2017 року, у зв`язку з чим, скаржник просить визнати відповідні дії та бездіяльність слідчого і прокурора протиправними із зобов`язанням їх вчинити певні дії.

З`ясувавши позицію прокурора ОСОБА_3 з приводу можливості призначення судового розгляду чи повернення обвинувального акту прокуророві та з приводу клопотань захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_4 , скарги останнього, а також заслухавши з цих ж питань думку захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та вислухавши обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 на підтримку позицій своїх захисників, обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 на підтримку клопотання захисника ОСОБА_7 , дослідивши обвинувальний акт й додані до нього документи відносно зазначених обвинувачених, суд встановив істотні порушення вимог КПК України, що перешкоджають призначенню до судового розгляду обвинувального акту та обумовлюють часткове задоволення заявленого захисником ОСОБА_7 клопотання, із залишенням без задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 та з поверненням скарги останньому, за нижченаведених підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам вказаного Кодексу.

Положення ст.291 цього ж Кодексу встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження з ним останнього, та у самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
З огляду на ст.ст.110, 283 означеного Кодексу, всі рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як слідує з вимог ст.ст.91, 92 вказаного Кодексу, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, наряду з іншим, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат та обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, обов`язок доведення яких покладається на слідчого та прокурора.

Частини 1 та 2 ст.9 означеного Кодексу встановлюють, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слід зауважити на тому, що у контексті ст.ст.9, 91, 92, 291 КПК України, формулювання обвинувачення має містити відомості щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, в тому числі кваліфікуючих ознак.

Згідно ж зі ст.7 зазначеного Кодексу, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження, а згідно зі ст.2 цього ж Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

За приписами ч.1 ст.337 наведеного Кодексу, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а за змістом п.13 ч.1 ст.3 цього Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 08.08.2017 року обвинувальний акт від 18.03.2017 року у цьому кримінальному провадженні за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень, повернутий прокурору Одеської місцевої прокуратури №1, у зв`язку з відсутністю в акті висунутого ОСОБА_15 формулювання обвинувачення та невручення копії такого акту останній та обвинуваченій ОСОБА_16 , а ухвалою Колегії суддів Апеляційного суду Одеської області від 13.12.2017 року, зазначена ухвала суду першої інстанції була залишена без змін.

Таким чином, виходячи з того, що означений обвинувальний акт був повернутий прокурору за наведеними обставинами, суд під час підготовчого провадження 08.08.2017 року був позбавлений можливості й достатніх підстав здійснити належну перевірку саме змісту цього обвинувального акту від 18.03.2017 року стосовно усіх обвинувачених та надати йому оцінку на предмет відповідності положенням кримінального процесуального законодавства.

Проте, виклавши у вдруге наданому до суду обвинувальному акті від 30.01.2018 року обставини інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.3 ст.28, ч.3 ст.301 КК України, відповідно, та які прокурор вважає встановленими, органом досудового розслідування, ігноруючи вимоги ст.ст.9, 291 КПК України, сформульоване вказаним особам обвинувачення уявляється неконкретним і незрозумілим та таким, що суперечить приписам матеріального і процесуального права, що за переконанням суду, порушує право обвинувачених на захист, яке є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, а також унеможливлює роз`яснення їм суті обвинувачення в суді, перешкоджає визначенню меж судового розгляду.

Отже, у розглядуваному обвинувальному акті, при викладенні фактичних обставин та формулювання обвинувачення не визначені відомості про суб`єктивну сторону інкримінованих обвинуваченим протиправних діянь (форму вини, мотиви і мету вчинення кожним з обвинувачених відповідних кримінальних правопорушень), відсутні будь-які дані про причинно-слідчий зв`язок між інкримінованими обвинуваченим діями та спричиненими наслідками, їх суспільну небезпечність, а також акт не містить визначення інших суттєвих обставин скоєння обвинуваченими відповідних дій (зокрема, інформацію про анкетні дані стосовно особи « ОСОБА_17 », яка здійснювала контроль за вчиненням злочину, або про те, чи є така особа залегендованою, відносно якої здійснюються заходи безпеки згідно із законом; про місце проведення останнім оперативної закупки і здійснення ним запису на компакт-диск; інформацію про використану при цьому комп`ютерну техніку та про суму сплачених ним і отриманих кожним з обвинувачених коштів у конкретних випадках, про рух цих коштів та джерело їх походження), що у своїй сукупності свідчить про неможливість роз`яснення судом висунутого обвинувачення кожній з вказаних осіб, від якого сторона захисту повинна здійснювати захист в суді, а також унеможливлює призначення судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні.

Крім того, як вбачається з розглядуваного обвинувального акту, викладенні органом досудового розслідування фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень та формулювання висунутого останнім обвинувачення, містять посилання на висновки експертів з мистецтвознавчого дослідження відповідних відеозаписів (№28м від 22.08.2016, №31м від 31.08.2016, №24м від 15.08.2016 року, №27м від 18.08.2016, №29 м від 23.08.2016, №30м від 25.08.2016, №26м від 17.08.2016, №32м від 01.09.2016, №25м від 16.08.2016), котрі є в розпорядженні органу досудового розслідування та до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають сутність означених доказів обвинувачення, що за переконанням суду, є неприпустимим, оскільки суперечить положенням ч.ч.2, 4 ст.291 КПК України.

Зазначені обставини до того ж суперечать принципам верховенства права й неупередженості суду, безпосередності дослідження ним доказів, що закріплено у ст.ст.7, 8, 22, 23 КПК України та практиці Апеляційного суду Одеської області, викладеній в ухвалах від 26.04.2017, 03.08.2017 року у провадженнях №№11-кп/785/332/17, 11-кп/785/467/17, відповідно.

Слід зауважити на тому, що викладені обставини, а саме розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактичне ставить вже най цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) в п.87 рішенні по справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року (статус остаточного набрало 06.12.2005 року), в якій були встановлені порушення статті 6 Конвенції та визначив, що принцип рівності сторін у процесі є однією зі складових широкого поняття справедливого суду, яке також включає основоположний принцип змагальності процесу. Крім того, принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєве більш невигідне становище порівняно з іншою стороною.

Наряду із наведеним, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, в п.34 зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (п.35 рішення).

Опріч наведене, за правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові №5-328кс16 від 24.11.2016 року та яка за ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою для застосування усіма суб`єктами владних повноважень і судами, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (рішення у справі «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Як вбачається з розглядуваного обвинувального акту, органом досудового розслідування в якості статусу співучасників вчинення злочинів обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , визначений їх статус як співорганізаторів організованої злочинної групи (абз.2 арк.6, абз.1 арк.21, абз.1 арк.36, абз.2 арк.51 обвинувального акту), що у контексті приписів ст.ст.27, 28 КК України, свідчить про неправильне застосування кримінального закону України, яке у розумінні ч.1 ст.409, ч.2 ст.412, ст.413 КПК України, слід віднести до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що може потягти скасування судового рішення.

Виходячи із сукупності зазначених обставин та приписів ст.ст.2-3, 7-9, 22-23, 91-92, 283, 291 КПК України, наданий прокурором до суду обвинувальний акт від 30.01.2018 року у цьому кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001315 від 07.04.2016 року, в теперішній час не може бути визнаний судом таким, що відповідає вимогам вказаного Кодексу, а сам акт не уявляє собою об`єктивне й неупереджене процесуальне рішення, яким прокурор має висувати обвинувачення зазначеним особам.

Наряду з цим, оцінюючи ж доводи захисника ОСОБА_7 , наведені ним у розглядуваному клопотанні про повернення обвинувального акту, щодо не визначення органом досудового розслідування територіальної підсудності кримінального провадження та відсутності в реєстрі матеріалів досудового розслідування повних реквізитів низки прийнятих під час досудового розслідування процесуальних рішень, суд вважає, що зазначені обставини не уявляють собою достатніх підстав для повернення обвинувального акту прокурору в розумінні п.3 ч.2 ст.314 КПК України.

Але, зазначені доводи захисника ОСОБА_7 в частині невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону, підлягають належній перевірці й за наявності відповідних підстав усуненню разом з іншими виявленими судом недоліками обвинувального акту під час виконання органом досудового розслідування і Одеською місцевою прокуратурою №1 цієї ухвали.

Втім, при розгляді доводів клопотання захисника ОСОБА_7 в частині не визначення органом досудового розслідування територіальної підсудності кримінального провадження та клопотання захисника ОСОБА_4 про направлення обвинувального акту до апеляційного суду Одеської області для внесення подання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності, суд виходить з наступного.

За ст.32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Згідно зі ст.6 КК України, особи, які вчинили злочини на території України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, а злочин визнається вчиненим на території України, якщо його було почато, продовжено, закінчено або припинено на території України та злочин визнається вчиненим на території України, якщо його виконавець або хоча б один із співучасників діяв на території України.

Як слідує з наданого до суду розглядуваного обвинувального акту, єдиною визначеною в акті адресою вчинення інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 активних дій саме, за версією досудового розслідування, з безпосереднього «…виготовлення, збуту та розповсюдження продукції порнографічного характеру…», є квартира АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до території Суворовського району м.Одеси, а тому й за наданими до суду на цій стадії судового провадження процесуальними документами, органом досудового розслідування вимоги закону з визначення територіальної підсудності, дотримані.

Стосовно доводів клопотання захисника ОСОБА_7 в частині невизначення органом досудового розслідування територіальної підсудності кримінального провадження та захисника ОСОБА_4 щодо наявності в розглядуваному обвинувальному акті відомостей про місце вчинення інкримінованих обвинуваченим кримінального правопорушення в місті Київ та у всесвітній мережі Інтернет, суд вважає їх необґрунтованими і безпідставними, такими, що не узгоджується з змістом обвинувального акту, а відтак у задоволенні означеного клопотання другого захисника належить відмовити.

Приймаючи до уваги викладені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 та про неможливість призначення обвинувального акту від 30.01.2018 року у кримінальному провадженні №0001315 від 07.04.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до судового розгляду, а також про необхідність у зв`язку з наведеними фактами порушень вимог КПК України, повернути зазначений процесуальний документ прокурору Одеської місцевої прокуратури №1, для належного оформлення і приведення у відповідність до положень вказаного Кодексу, оскільки усунення виявлених порушень процесуального закону під час судового розгляду виходить за межи компетенції суду, унеможливить дотримання принципів законності й змагальності, потягне невиправдане затягування судового процесу і порушення розумності цього строку, що потягне безумовне скасування ухваленого судом вироку.

Розглядаючи ж доводи скарги захисника ОСОБА_4 на дії та бездіяльність слідчого і прокурора, додані до неї скаржником матеріали на її обґрунтування, суд виходить з такого.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 08.08.2017 року аналогічна скарга захисника ОСОБА_4 щодо недотримання прав його підзахисного ОСОБА_8 під час досудового розслідування, процесуальних порушень при розгляді органом досудового розслідування клопотань сторони захисту та при відкритті матеріалів досудового розслідування, була повернута вказаному захиснику у зв`язку з її невідповідністю положенням ч.3 ст.303 КПК України.

З огляду на положення ч.3, п.п.5, 6 ч.1 ст.303 КПК України, під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені виключно рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, якими відмовлено у визнанні особи потерпілою, а також особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

Між тим, ч.ч.2, 3 ст.304 зазначеного Кодексу передбачає, що скарга разом з доданими до неї матеріалами за ухвалою слідчого судді, суду повертається, якщо: скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; скарга не підлягає розгляду в цьому суді; скарга подана після закінчення 10-денного строку з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

На підставі наведеного законодавчо встановленого вичерпного переліку категорій скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які підлягають розгляду у підготовчому судовому засіданні, суд вдруге доходить висновку про повернення скарги захиснику ОСОБА_4 в порядку ч.2 сьт.304 КПК України разом з доданими до неї матеріалами, у зв`язку з її невідповідністю положенням ч.3 ст.303 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.2-3, 7-9, 91-92, 109-110, 283, 291, 303-304, 314, 369-372 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.301 КК України, а також: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.301 КК України, прокурору Одеської місцевої прокуратури №1, - задовольнити частково.

Обвинувальний акт від 30.01.2018 року у кримінальному провадженні №0001315 від 07.04.2016 року за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.3 ст.301 КК України, а також: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.301 КК України, - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №1, для усунення в розумні строки виявлених судом порушень вимог КПК України та для вирішення питань, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про направлення обвинувального акту до апеляційного суду Одеської області для внесення подання до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності, - залишити без задоволення.

Скаргу захисника ОСОБА_4 на дії та бездіяльність слідчого і прокурора разом з доданими до неї матеріалами, - повернути вказаній особі.

Роз`яснити захиснику ОСОБА_4 , що відповідно до ч.7 ст.304 КПК України, повернення скарги не позбавляє його права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Копії ухвали направити для виконання керівнику Одеської місцевої прокуратури №1 та разом зі скаргою і додатками до неї надіслати захиснику ОСОБА_4 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області, протягом 7 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1