Справа № 751/7071/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/46/18
Категорія - в порядку КПК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволене клопотання заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 та продовжене застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з використанням електронного засобу контролю, громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною цілодобово залишати місце свого проживання за адресом: АДРЕСА_1 , та за умови виконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 12 грудня 2018 року.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя вказав на те, що екстрадиційна перевірка прокуратурою Чернігівської області не завершена, а враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі засудження, існує вірогідність, що він переховуватиметься від органів досудового слідства до видачі на запит іноземної держави, тобто наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час продовження запобіжного заходу 15.08.2018 року і на час розгляду клопотання не зменшилися.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку домашнього арешту ОСОБА_8 , а застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків прибувати до прокурора та суду за першою вимогою, повідомляти прокурора про зміну місця свого перебування.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що слідчим суддею порушені вимоги ст. 19 Конституції України та ст. 9 КПК України, продовжений строк застосування запобіжного заходу за відсутності законодавчого механізму продовження такого строку. Нині діючим кримінально-процесуальним Кодексом України не врегульовано питання можливості застосування домашнього арешту під час екстрадиційної перевірки на строк понад 6 місяців.

Звертає увагу на те, що під час розгляду Європейським судом з прав людини справи ОСОБА_8 було встановлено, що він виїхав до Російської Федерації 16 січня 2011, тобто абсурдним є твердження запитуючої сторони про вчинення ним злочину у 2012 році на території Узбекистану.

Відповідно до ч. 4 ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем до остаточного розгляду заяви у порядку встановленому законодавством України. На даний час остаточне рішення у справі про визнання ОСОБА_8 біженцем відсутнє, воно перебуває у стані оскарження до Верховного Суду, то в розумінні Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» і Конвенції про статус біженців від 28 липня 1951 року він є біженцем.

За таких обставин, подальше застосування до ОСОБА_8 домашнього арешту є недоцільним та порушує його право на свободу та особисту недоторканість.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та відмовився від проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яку сам ініціював, прокурора, який заперечував проти доводів захисника, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

З матеріалів судової справи вбачається, що у провадженні компетентних органів Республіки Узбекистан перебуває кримінальна справа № 20/12-3061 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан (участь у релігійних, екстремістських, сепаратистських або інших заборонених організаціях).

22 липня 2012 року ухвалою суду у кримінальних справах Яккасарайського району м. Ташкент щодо ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з постановою слідчого Головного слідчого управління МВС Республіки Узбекистан 10 липня 2012 року ОСОБА_8 був оголошений у розшук.

Відповідно до протоколу від 23 травня 2017 року працівниками служби безпеки України був затриманий громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ).

На адресу Генеральної прокуратури України надійшов запит компетентних органів Республіки Узбекистан про видачу ОСОБА_8 для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину.

В порядку ст. 578 КПК України, проведення екстрадиційної перевірки доручено прокуратурі Чернігівської області.

З 18 травня 2017 року ОСОБА_8 , як громадянин Республіки Узбекистан, перебував в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та був документований довідкою про звернення за захистом в Україні № 007422 терміном до 18.11.2017 року.

На рішення ДМС України захисником ОСОБА_8 було подано скаргу до окружного адміністративного суду м. Києва, за результатами розгляду якої 30 липня 2018 року прийняте рішення по відмову у задоволенні позовних вимог, яке постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року залишено без змін.

03 жовтня 2018 року захисником в інтересах ОСОБА_8 подано касаційну скаргу до Верховного Суду, яка на час звернення із клопотанням не була розглянута.

Доводи захисника, що на ОСОБА_8 не можуть поширюватися правила ч. 6 ст. 181 КПК України, як на осіб, щодо яких обраний запобіжний захід під час досудового розслідування кримінального провадження, суперечать змісту Кримінально-процесуального закону.

Глава 44 КПК України, регулює порядок видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення за межами України та не є її громадянами, так звану екстрадицію. Особливості затримання особи, в порівнянні із загальними нормами КПК, а також застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи ( екстрадиційний арешт), а також застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, урегульовані статтями 582, 584, 585 КПК України.

Усі інші питання вирішуються в загальному порядку, як для осіб, що підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні злочину.

Особливості застосування норм кримінального процесуального закону щодо певної категорії осіб, не виключають застосування цього закону в частині, що не стосуються виключень та особливостей.

Положення ч. 6 ст. 181 КПК України про можливість продовження строку домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, а особі, якій обраний такий запобіжний захід на час екстрадиційної перевірки, в межах строку такої перевірки, відповідає положенням Конституції України та загальним засадам кримінального провадження.

З урахуванням тривалості прокурорської перевірки, строк якої пов`язаний з вирішенням ОСОБА_8 питання про одержання статусу біженця, те що він прибув на територію України нелегально, не має роботи, постійного житла, сталих соціальних зав`язків, а тому застосування щодо нього особистого зобов`язання з покладенням обов`язків прибувати до прокурора та суду за першою вимогою, повідомляти прокурора про зміну місця свого перебування, буде недостатнім для запобігання ризику переховування останнього з метою ухилення від передачі його правоохоронним органам Республіки Узбекистан.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2018 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_9 та продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з використанням електронного засобу контролю, громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13