Постанова
Іменем України

12 липня 2018 року

м. Київ
справа № 636/3477/14-к
провадження № 51-4137 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах ОСОБА_6 , на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000545, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Малинівка Чугуївського району Харківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 11 березня 2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 16 лютого 2016 року ОСОБА_6 засуджено: за: ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 11 березня 2014 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років із конфіскацією майна, яке є його власністю. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення.
Вирішено питання речових доказів, цивільних позовів та процесуальних витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 24 квітня 2014 року, близько 17.00 год., поблизу магазина по бульвару Комарова в м. Чугуєві Харківської області, повторно, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 , спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 1257,41 грн.
27 квітня 2014 року, в період часу з 08.00 год. до 09.40 год., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , шляхом пошкодження скла вікна, проник у приміщення квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_10 , спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 9087,48 грн.
Крім того, ОСОБА_6 , 22 травня 2014 року, близько 24.00 год., знаючи, що на території домоволодіння АДРЕСА_3 можуть перебувати грошові кошти, маючи злочинний намір на таємне заволодіння чужим майном, через відкрите вікно ванної кімнати проник до приміщення жилого будинку, почав оглядати його, але, коли він перебував у приміщенні коридору, його дії було помічено власником домоволодіння ОСОБА_11 . ОСОБА_6 , усвідомлюючи те, що його дії носять відкритий характер, з метою подолання опору, наніс потерпілій удар кулаком в область обличчя та не менше 6-ти ударів металевою трубою в область голови та обличчя, в результаті чого спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпечності для життя та легкі тілесні ушкодження, в результаті чого потерпіла в подальшому померла. Подолавши таким чином опір ОСОБА_11 , ОСОБА_6 заволодів грошовими коштами потерпілої на загальну суму 15000 грн. та розпорядився ними на власний розсуд,.
Крім того, 26 травня 2014 року, близько 21.00 год., ОСОБА_6 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, проник до приміщення будинку АДРЕСА_4 та заволодів грошовими коштами, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 на загальну суму 1000грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 просять скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджують, що суди послались на докази, які не були безпосередньо досліджені судами. На думку захисників, ухвала апеляційного суду не відповідає положенням КПК України щодо вмотивованості, усі доводи апеляційної скарги не були проаналізовані та на них не дано відповідей. Вважають, що розгляд кримінального провадження 28 січня 2016 року в суді першої інстанції відбувся незаконним складом суду, що є порушенням кримінального процесуального закону.
Під час касаційного розгляду захисники підтримали подану касаційну скарги та просили її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
ОСОБА_6 , під час касаційного розгляду в режимі відеоконференції, підтримав подану касаційну скаргу захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та просив її задовольнити.
Під час касаційного розгляду прокурор не підтримав подану касаційну скаргу захисників та просив її залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому згідно зіст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 412 КПКУкраїни передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змістуст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно дост. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, вирішуючи питання щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, касаційний суд виходитьіз установлених фактичних обставин, викладених у цих судових рішеннях.

Зі змісту касаційної скарги захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 убачається, що вони оскаржують судові рішення щодо засудженого ОСОБА_6 в частині засудження його за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України. Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, доведеність обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, як убачається зі змісту касаційної скарги, не оскаржуються.
Доводи касаційної скарги захисників, серед іншого, стосуються невідповідності висновків суду викладених у судових рішеннях фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК України, не погоджуються з оцінкою доказів та наводять власну, тоді як перевірка зазначеного до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Проте, в результаті перевірки матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про винність засудженого у вчиненні злочинів за обставин, встановлених судом першої інстанції і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, є законним та вмотивованим.
Так, суд правильно зробив такий висновок на підставі показань потерпілих, свідків про обставини вчинення злочинів, які вони давали у судовому засіданні та які є послідовними й узгодженими між собою. Крім того, суд врахував також інші докази, в тому числі й висновки відповідних експертиз.
Зі змісту вироку вбачається, що суд відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинених злочинів, мотиви їх скоєння, а тому доводи, викладені в касаційних скаргах, у цій частині є необґрунтованими.
З висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів касаційного суду і вважає, що у касаційній скарзі не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які би свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили б суду постановити законний та обґрунтований вирок.
Необґрунтованими є доводи, викладені у касаційній скарзі захисників про те, що докази, якими обґрунтовується вина засудженого, недосліджені під час судового розгляду попри заявлені клопотання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд об`єктивно, повно й усебічно встановив всі обставини кримінальних правопорушень. Вина ОСОБА_6 підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, безпосередньо досліджених у судовому засіданні. Оцінку доказів суд здійснив згідно з вимогами процесуального законодавства, навівши у вироку відповідні висновки щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.
У вироку судом першої інстанції в повній відповідності з вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується його висновок про доведеність вини ОСОБА_6 , які досліджено та оцінено з дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.
Так, суд першої інстанції правильно зробив такий висновок за епізодом розбою, з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень і в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 засудженим ОСОБА_6 на підставі: даних протоколу огляду місця події від 27 травня 2014 року, під час якого ОСОБА_6 добровільно вказав час, місце, спосіб вчинення ним злочину щодо потерпілої ОСОБА_11 ; показаннями потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які були присутні під час огляду місця події за участю засудженого ОСОБА_6 , де він добровільно розповідав про обставини вчиненого ним злочину; показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; даними протоколу огляду місця події від 25 травня 2014 року; даними висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 від 15 серпня 2014 року № 180-Чт/14, згідно якого у потерпілої виявлені пошкодження голови і тулуба, які виникли від ударної дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою силою; даними висновку судової дактилоскопічної експертизи від 28 травня 2014 року № 125, відповідно до якого слід пальця руки на відрізку липкої стрічки № 2, який було вилучено під час огляду місця події від 25 травня 2014 року, залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_6 .
Доводи касаційної скарги захисників про те, що в основу вироку за вказаним епізодом обвинувачення було покладено недопустимий доказ протокол огляду місця події від 27 травня 2014 року за участю засудженого ОСОБА_6 , через те що не був підписаний останнім, є необґрунтованими, оскільки були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій. При цьому суди слушно зазначили, що хоча у зазначеному протоколі огляду і відсутній підпис засудженого, але це ніяким чином не впливає на достовірність цього доказу, оскільки підтверджується як показаннями допитаних свідків так і відеозаписом даної слідчої дії. З указаними висновками судів погоджується і колегія суддів.
Аналіз доказів, на які послався суд, свідчить про правильність висновків суду та доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Об`єктивність оцінки наведених у вироку доказів було перевірено апеляційним судом. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів судом апеляційної інстанції не встановлено. Доводи, викладені в апеляційних скаргах захисників, аналогічні доводам касаційної скарги, та апеляційним судом наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості. Тому підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.
Таким чином, злочинні дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст.121 КК України кваліфіковано правильно.
Доводи касаційної скарги захисників щодо розгляду кримінального провадження незаконним складом суду 28 січня 2016 року, оскільки відбулась заміна секретаря судового засідання, який не був допущений судом, є неспроможними.
Так, відповідно до положень ст. 31 КПК України, до складу суду відносяться професійні судді та присяжні, а тому секретаря судового засідання не можна віднести до складу суду у розумінні ст. 31 КПК України.
Інші доводи в касаційній скарзі та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог кримінального закону, за своїм видом та розміром воно є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів, і відповідає вимогам статей 50, 65, 70, 71 КК України.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3