справа № 489/4110/18
кримінальне провадження
№1-кс/489/1445/18
УХВАЛА
Іменем України

23 червня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором, в кримінальному провадженні № 0000059 від 12.06.2018про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_6

встановив:
ОСОБА_4 підозрюється в тому, що з 07.06.2018, займаючи посаду начальника цеху перевезення пошти МД ПАТ «Укрпошта», використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби та своїм посадовим обов`язками, вимагав від ОСОБА_7 грошові кошти, в сумі 4000,00 грн., за фактичне надання в користування підвідомчого йому складського приміщення, розташованого на території МД ПАТ «Укрпошта», за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 7, без укладення відповідного цивільно-правового договору.

21.06.2018 о 10 год. 00 хв., ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір приїхав до МД ПАТ «Укрпошта», за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 7, де зустрівшись з ОСОБА_7 отримав грошові кошти в сумі 4000,00 грн., в якості неправомірної винагороди за фактичне надання в користування за два місяці підвідомчого йому складського приміщення, розміщеного на території МД ПАТ «Укрпошта», за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 7.

21.06.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме у одержанні службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення також службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду з використанням наданої їй службового становище, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди.

Слідчим, за погодженням з прокурором, подано клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з метою запобігання з боку підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.

Дослідивши надані матеріали, вислухавши думку прокурора, підозрюваного, який вину в інкримінованому правопорушенні визнав та пояснив, що до нього звернулися двоє невідомих чоловіків, один з яких запропонував здати їм в оренду вільні приміщення для зберігання матеріальних цінностей за що запропонував винагороду в розмірі 50,00 грн. за один кв.м, з чим він і погодився, в письмовому вигляді угода не оформлялася, так як це не дозволено на підприємстві, та захисника, суд вважає, що у клопотанні про застосування запобіжного заходу слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Так, з протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_4 , покази якого узгоджуються із показами наданими в суді, встановлено, що 07.06.2018, коли він знаходився на робочому місці, до нього прийшли два чоловіка, що представились працівниками фірми, яка займається торгівлею кондиціонерів, та один з них ОСОБА_7 повідомив, що він шукає господарське приміщення для складування кодиціонерів. В свою чергу, ОСОБА_4 повідомив, що МД ПАТ «Укрпошта» не має права здавати в оренду приміщення, однак зазначив, що в його віддані перебуває декілька приміщень, які пустують на він може здати одне з них в користування, за щомісячну грошову винагороду.

ОСОБА_7 повідомив, що може взяти одне з приміщень в користування за ціною 50,00 грн. за 1 кв.м. в місяць, при цьому він ( ОСОБА_4 ) повідомив, що може здавати в оренду приміщення лише з усною домовленістю під особисте зобовязання. ОСОБА_7 виміряв приміщення, вони встановили плату за орендоване приміщення в сумі 2000,00 грн., після чого ОСОБА_4 зазначив, що візьме оплату за перший та останній місяць оренди, а саме 4000,00 грн.

ОСОБА_4 зазначив, що здачу в оренду одного з приміщень ні з ким з керівництва не оговорював, це була лише його ініціатива.

Через декілька днів йому подзвонив ОСОБА_7 , з яким він домовився про зустріч біля складу МД ПАТ «Укрпошта». Зустрівшись з ОСОБА_7 19.06.2018, ще раз підрахувавши остаточну суму оренди, та умови оренди, на які ОСОБА_7 погодився та повідомив, що привезе кошти за два місяці 21.06.2018.

21.06.2018 вранці йому подзвонив ОСОБА_8 з яким вони домовились про зустріч біля 10:00 год. Вони зустрілись в оговорений час, коли він знаходився на робочому місці. Дізнавшись, що ОСОБА_7 чекає на нього на вулиці біля складу, вийшов до нього на вулицю, де ОСОБА_7 передав йому грошові кошти в сумі 4000,00 грн.

Аналогічні покази містяться в протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 13.06.2018, при цьому свідок зазначає, що він прийшов до висновку про те, що даний варіант оренди є цікавим для підприємства, проте його збентежила незаконна форма оренди, оскільки в розмові ОСОБА_4 в категоричній формі виключив оренду у встановленому законом порядку.

Дослідивши вказані докази, суд вважає, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме у одержанні службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення також службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду з використанням наданої їй службового становище, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, не доведена в частині вимагання неправомірної вигоди, оскільки жодних доказів того, що ОСОБА_4 схиляв на давання такої неправомірної вигоди, тобто виказував чітку і беззаперечну вимогу із застосуванням погроз або інших заходів впливу на ОСОБА_7 , які б не зашили останньому вибору, як лише дати таку неправомірну вигоду, суду не надано.

Правова позиція з цього питання раніше неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах №№ 5-14кс12, 5-13кс13, 5-14кс13, 5-28кс13, 5-47кс13, 5-14кс15.

Так, Верховний Суд України констатував, що вимагання хабара виключається, якщо хабародавець зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, установлену процедуру вирішення того чи іншого питання, досягти задоволення своїх незаконних інтересів, одержати незаконні пільги, переваги, уникнути заслуженої відповідальності, тощо. На відміну від цього, у разі, якщо винна особа з метою одержання хабара погрожує вчиненням або не вчиненням дій, які можуть завдати шкоди, що є визначальним, правам чи законним інтересам того, хто дає хабар, або створює такі умови, за яких особа не повинна була, але вимушена дати хабар із метою запобігання шкідливим наслідкам для своїх прав та законних інтересів, дії одержувача хабара слід розглядати як такі, що поєднані з вимаганням останнього.

Тобто законність прав та інтересів, які хабародавець захищає шляхом дачі хабара, є однією із основних і обов`язкових ознак вимагання.

Крім того, слідчим та прокурором в клопотанні обґрунтовуються ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування і суду, незаконного впливу на свідків, зокрема ОСОБА_7 , в кримінальному провадженні тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено кримінальну відповідальність на строк до 10 років позбавлення волі.

Жодних інших доводів в клопотанні та під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, стороною обвинувачення не наведено.

Таким чином, заявлені в клопотання ризики обґрунтовуються лише тяжкістю інкримінуємого підозрюваному правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б свідчили про доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення в обсязі викладеному в повідомленні про підозру, а також наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, внаслідок чого слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.177, 178, 194, 196, 372 КПК України, слідчий суддя -

постановив:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_4 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним з моменту вручення її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1