Справа №488/4321/17 20.09.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0002554 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Симонівка, Новобузького району, Миколаївської області, громадянина України, одруженого, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_8
представник потерпілого
адвокат ОСОБА_9

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову представника потерпілого скасувати. В задоволенні позову представника потерпілого до ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовити.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним в скоєні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 3 400 ( три тисячі чотириста) грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 :
- на відшкодування матеріальних збитків 600 грн. 00 коп.,
- на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. 00 коп.,
- на відшкодування витрат на правову допомогу 8 000 грн. 00 коп., а загалом 28 600 (двадцять вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп.
- на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку із проведенням:
- експертизи технічного стану транспортного засобу від 17 листопада 2017 року № 915 в сумі 989, 60 грн.,
- автотехнічної експертизи від 14 листопада 2017 року № 17-1199 в сумі 693, 00 грн., а загалом 1 682 (одну тисячу шістсот вісімдесят дві) грн. 60 коп.
Вирішено питання щодо речового доказу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 не оспорюючи обставин кримінального правопорушення встановлених судом, доведеності винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого, а також призначеного судом покарання, вважає, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову та стягнення процесуальних витрат підлягає скасуванню, оскільки, на його думку, судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення щодо вирішення цивільного позову.

Вказує, що на час ухвалення вироку належних доказів, які б обґрунтовували матеріальну та моральну шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_8 , стороною обвинувачення та потерпілим не надано.

Стверджує, що відповідно до п.6 ч.2 ст. 242 КПК України проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушення є обов`язковим. У даному випадку, суд першої інстанції за відсутності єдиного належного засобу доказування - висновку експерта мав би відмовити у задоволенні позову представника потерпілого, чого у порушення вимог кримінального процесуального закону зроблено не було.

Зазначає, що стороною захисту також обстоювалась позиція щодо необґрунтованості позовних вимог представника потерпілого в частині стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати не є шкодою, завданою злочином. Тобто, потерпілим мала б бути заявлена вимога про стягнення процесуальних витрат чого зроблено не було. Суд, у порушення принципу змагальності, відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, фактично задовольнив ці вимоги шляхом розподілу судових витрат, про що свідчить і резолютивна частина вироку.

Крім того, зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги потерпілому, мають бути доведені належними та допустимими доказами. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Потерпілим має бути документально доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. Лише у цьому випадку є підстави для їх стягнення. Такі твердження сторони захисту узгоджуються з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 3 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Натомість, представником потерпілого було надано договір про правову допомогу, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , при цьому згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від тієї ж дати кошти від потерпілого були отримані адвокатським об`єднанням «Миколаївська обласна колегія адвокатів», яка стороною в договорі правової допомоги з ОСОБА_8 не виступала, невідомо чи перебуває в цьому адвокатському об`єднанні сама ОСОБА_9 , доказів які саме послуги надавалися останньою та акт приймання- передачі наданих послуг і розрахунок витрат також надано не було.

Зазначені обставини, на думку апелянта, свідчать про безпідставність стягнення з засудженого витрат на правову допомогу потерпілому, але судом такі доводи сторони захисту були необґрунтовано відкинуті та їм не надана належна оцінка.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , вважає вирок суду першої інстанції обґрунтованим та вмотивованим, а доводи апеляційної скарги захисника хибними, надуманими та такими що висловлюють припущення.

Зауважує, що сторона захисту та обвинувачений не заявили під час судового розгляду жодних письмових клопотань про призначення експертизи, лише озвучили усно про необхідність її проведення. Між тим, сам захисник ОСОБА_5 в ході судового розгляду визнав, що експертизи, яка б могла встановити розмір моральної шкоди - не існує. Суд дійшов вірного висновку, що знання арифметики є елементарними, і що суд в змозі самостійно обрахувати витрати на лікування, не звертаючись для цього до сторонніх спеціалістів.

Вказує, що суд справедливо присудив обвинуваченому ОСОБА_6 розумне та справедливе відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн. 00 коп.

Щодо скасування вироку в частині витрат потерпілого на правову допомогу, зазначає, що між потерпілим ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_9 укладений договір про надання правової допомоги № 26/1 від 26.11.2017., за змістом договору п. 1 та 2 визначено його предмет та повноваження адвоката щодо представництва інтересів потерпілого. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 2611 від 26.11.2017 складеної АО Миколаївською колегією адвокатів від ОСОБА_8 було прийнято грошову суму 8000,00 грн. за надання юридичної допомоги згідно договору № 26/1 від 26.11.2017. Оригінал відповідної квитанції був досліджений судом першої інстанції якому була надана правова оцінка.

На усіх судових засіданням яких було 4 ( 15.01.2018, 13.02.2018, 20.03.2018, 23.04.2018) представник потерпілого саме ОСОБА_9 брала участь. Крім того, з дня вступу у кримінальне провадження як представника потерпілого, ОСОБА_9 був виконаний великий об`єм роботи.

Вважає доводи захисника ОСОБА_5 , про недоведеність того, що вона перебуває в адвокатському об`єднанні, безпідставними припущеннями і такими, що не заслуговують уваги, оскільки перевірити цю інформацію можливо в Єдиному реєстрі адвокатів України, до того ж матеріали справи містять витяг з Єдиного реєстру адвокатів України серія ВЕ № 0273, з виду інформації зазначено ПІБ адвоката ОСОБА_9 , де в графі найменування і місце знаходження організаційної форми адвокатської діяльності зазначено : Адвокатське об`єднання « Миколаївська обласна колегія адвокатів»

м. Миколаїв, вул. Велика Морська 55.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
24 жовтня 2017 року біля 18 год. 30 хв. 18 год. 45 хв. водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у сутінкову пору доби рухався зі швидкістю 40-45 км/год. по сухій чистій проїзній частині проспекту Богоявленського в напрямку вулиці Океанівської в місті Миколаєві.

В цей же час у зустрічному для ОСОБА_6 напрямку з увімкненим дальнім світлом фар рухався невстановлений автомобіль.

При під`їзді до будинку № 366 (піццерія «7-40») по проспекту Богоявленському водій ОСОБА_6 , порушивши вимоги п.п.2.3.Б, 18.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та до її змін, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівним дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» ПДР України та дорожньою розміткою білого кольору 1.14.1 додатку 2 ПДР України «Пішохідний перехід», не зменшив швидкість руху, аби дати дорогу пішоходам, та з моменту засліплення світлом фар зустрічного транспортного засобу не вжив заходів до зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до повної його зупинки, хоча мав таку можливість, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який в той час перетинав проїзну частину проспекту по пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_6 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у виді осколкового перелому правої вертлюжної западини з помірним зміщенням уламків, які відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Захисником ОСОБА_5 відповідно до вимог п.9 ч. 1 ст. 393 КПК України вирок оскаржено в частині, що стосується вирішення цивільного позову.
Враховуючи положення ст. 404 ч.1 КПК України, вирок переглядається в цій частині, в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну і відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Судом першої інстанції дотримано зазначених вимог закону при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 щодо стягнення з обвинуваченого на його користь матеріальних збитків та моральної шкоди.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, в зв`язку з чим з 24.10.2018 по 11.12.2018 р. він перебував на стаціонарному лікуванні у Вітовській центральній районній лікарні. На придбання ліків ним було затрачено 600, 00 грн. Зазначені обставини підтверджуються, дослідженими судом доказами, а саме: висновком судово-медичної експертизи № 359 від 08.11.2017 р., копією медичної карти стаціонарного хворого, та копіями фіскальних чеків на придбання ліків.
Тому суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до положень ст. 1186 ЦК України, стягнув з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 600,00 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Що стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість, умотивованість та законність рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого 20000,00 грн на відшкодування такої шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_8 вбачається, що в цій частині він посилався на характер душевних та фізичних страждань внаслідок заподіяної шкоди здоров`ю, тривалість лікування, порушення звичайного способу життя.

В судовому засіданні потерпілий підтримав позовні вимоги. Також зазначив, що перебував в лежачому стані на скелетному витягуванні 1,5 місяці, проходив тривалий курсу лікування та реабілітаційного періоду, довготривалі процедури, пересувався на милицях, відчував постійний біль та дискомфорту. Наявність фізичного болю в області травми отриманої внаслідок ДТП, потерпілий відчуває досі та загалом розлад здоров`я від дня отримання травми продовжувався 6 місяців.

Рішення суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому 20000 грн., судом у вироку умотивовано належним чином. При цьому, суд обґрунтовано послався на врахування глибини та тяжкості фізичних та душевних страждань, пов`язаних із заподіянням йому тілесних ушкоджень, необхідністю проходити тривале лікування з неодноразовим оперативним втручанням, змінами, у зв`язку з цим, звичайного способу життя.

Судом першої інстанції досліджені й докази, які підтверджують розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Зокрема, з висновку експерта вбачається, що ОСОБА_8 , заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я у виді відкритого осколкового перелому правої вертлюжної западини з помірним зміщенням уламків.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції додержані вимоги ст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п.п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами). Розмір визначеного судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди 20000 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи захисника ОСОБА_5 про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при визначенні розміру майнової та моральної шкоди без призначення експертизи є безпідставними.

Відповідно до ч.1 статті 242 КПК України, яка визначає підстави проведення експертизи, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Пункт 6 частини 2 статті 242 ПК України підставою проведення експертизи зазначає - визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкілля, заподіяної кримінальним правопорушенням.

В розумінні Закону України " Про судову експертизу" від 25.02.1994р. № 4038-ХІІ, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Тобто, фактично підставою для призначення експертизи є потреба у спеціальних знаннях для вирішення певних питань у кримінальному провадженні. До спеціальних знань належать знання у певній науці, техніки, мистецтві, ремеслі та інших окремих сферах людської діяльності.

Спеціальні знання у певній галузі визначаються предметом експертизи. До спеціальних знань не належать загальновідомі і загальнодоступні наукові знання у галузі матеріального та процесуального права, якими повинні володіти слідчі, прокурори, судді.

Тому, за наявності медичних документів про перебування потерпілого на лікуванні в зв`язку з отриманою в результаті ДТП травмою, даних про призначення лікарем ліків, необхідних для лікування, та за наявності фіскальних чеків на підтвердження придбання потерпілим призначених ліків та їх вартості, у суду не було необхідності для призначення експертизи щоб визначити розмір майнової шкоди, завданої потерпілому неправомірними діями обвинуваченого. Оскільки, майнова шкода, відповідно до цивільного позову потерпілого, становила саме затрати на його лікування.

Що стосується призначення експертизи для визначення розміру моральної шкоди, то застосування єдиної, включеної до Реєстру методик проведення судових експертиз Мінюсту України, методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ОСОБА_10 (психологічна експертиза, код 14.1. 04), припинене ще 29 січня 2016 року саме внаслідок їх неефективності та недостатньої обґрунтованості. За такого, суд першої інстанції не мав можливості призначити у справі судову експертизу для визначення розміру моральної шкоди за відсутністю методики визначення такої шкоди.
Під час вивчення матеріалів справи також не знайшли свого підтвердження твердження апелянта про допущення судом першої інстанції порушень вимог закону при вирішенні питання щодо витрат на правову допомогу потерпілого .

Відповідно до положень ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат, які згідно ч. 1 ст. 124 КПК України відшкодовуються обвинуваченим. Статтею 120 КПК України визначено, що послуги представника відносяться до правової допомоги, який несе підозрюваний, обвинувачений.

Так, потерпілим ОСОБА_8 належним чином документально підтверджено понесені ним витрати на правову допомогу, представлена копія відповідної квитанції до прибуткового касового ордеру на 8 000 грн., які були сплачені в адвокатське об`єднання «Миколаївська обласна колегія адвокатів» за надання юридичної допомоги згідно договору від 26 листопада 2017 року № 26/1, укладеного між ним та адвокатом ОСОБА_9 . Та обставина, що потерпілий в позовній заяві включив суму процесуальних витрат в суму матеріальних збитків, не спростовує факту одержання ним юридичної допомоги та її оплати. З урахуванням складності справи, кількості судових засідань, в яких брала участь представник, кількості процесуальних документів, які остання складала, апеляційний суд вважає, що заявлена сума не є надмірною, а відтак, такі витрати за правилами ч.1 ст.124 КПК України мають бути стягнуті з обвинуваченого.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції вирішив цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 з дотриманням вимог закону.

З огляду на наведене відсутні підстави для скасування вироку в оскаржуваній частині та для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: