Номер провадження: 11-сс/785/1347/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2018 року про відмову у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002749 від 08 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002749 та до нього застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати місце проживання в період часу з 20:00 години по 08:00 годину ранку наступної доби. Крім того, на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчим суддею під час постановлення оскаржуваної ухвали не були враховані обставини передбачені ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні даного злочину та наявність судимості у підозрюваного. Також, прокурор наголошує, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України а саме те, що підозрюваний перебуваючи на свободі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки він офіційно не працевлаштований та неодружений.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого виконав вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та врахував їх при постановленні оскарженої ухвали.

При розгляді зазначеної апеляційної скарги, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У відповідності до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий у своєму клопотанні, та прокурор у судовому засіданні довели обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.345 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину підтверджується протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , оглядом місця події та вилучених речей при цьому огляді, допитом свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , іншими матеріалами кримінального провадження.

В свою чергу, у своїй апеляційній скарзі прокурор, як на обставину, що дає підставу вважати про наявність ризику того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування посилається на те, що він підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості та у разі доведеності вини ОСОБА_8 йому загрожує покарання у виді позбавлення волі до 5 років.

Проте, посилання прокурора на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 та на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини, апеляційний суд вважає недостатніми для застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Посилання прокурора на відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків також викликає у апеляційного суду певні сумніви.

Так, дійсно підозрюваний на теперішній ніде офіційно не працює. Проте з матеріалів провадження вбачається, що він народився, та постійно проживає в м.Одесі.

З моменту застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби, останній мав безперешкодну можливість вдатися до спроб переховуватись від правоохоронних органів з метою уникнути кримінального переслідування.

Напроти, ОСОБА_8 належним чином виконує покладені на нього обов`язки, без відома слідчого, прокурора не залишає місце свого проживання, самостійно на першу вимогу з`явився в судове засідання апеляційного суду.

Та обставина, що раніше ОСОБА_8 вже притягався до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.296 КК України жодним чином не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду не зміг надати будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_8 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (насильство в сім`ї).

Крім того, матеріали провадження не містять доказів про те, що під час затримання ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби цілком забезпечує належну процесуальну поведінку підозрюваного.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Разом з тим під час розгляду апеляційної скарги прокурора, підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 пояснили, що працівники поліції під час затримання незаконно проникли у двір будинку цивільної дружини ОСОБА_8 , після чого безпідставно застосували до підозрюваного заходи фізичного впливу, в результаті яких ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження, в тому числі і закрита травма грудної клітини, перелом 8-го ребра зліва, консолідований перелом 7-го ребра. Працівники поліції не дали можливість ОСОБА_8 одягнутись, намагались помістити його в багажник автомобілю для транспортування до суду.

Частиною 6 ст.206 КПК України встановлено, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

З огляду на викладені вимоги кримінального процесуального закону апеляційний суд вважає за необхідне доручити прокурору процесуальному керівнику у кримінальному провадженні забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_8 та провести дослідження фактів, викладених в його усній заяві про незаконні дії працівників поліції.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 206, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід

запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати місце проживання в період часу з 20:00 години по 08:00 годину ранку наступної доби та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Відповідно до ч.6 ст.206 КПК України доручити прокурору процесуальному керівнику у кримінальному провадженні №0002749 забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_8 та провести дослідження фактів, викладених в усній заяві ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_14 наданої під час апеляційного розгляду даного провадження про незаконні дії працівників поліції під час затримання ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4