Постанова

Іменем України

27 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 468/829/16-к
Провадження № 51-200км17

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000313, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки: с. Розсохуватка Маловисківського району Кіровоградської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, у тому числі, 15 червня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; 10 листопада 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки: с. Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, останнього разу 23 грудня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненої у від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

кожної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2017 року визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та засуджено:
ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань приєднано невідбуту частину покарання за вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2016 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком приєднано невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання цивільних позовів та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визнано винуватими і засуджено за те, що вони 19 квітня 2016 року близько 09:00 години за допомогою ключа, який взяли па підвіконні біля вхідних дверей, відчинили двері будинку ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , та з метою таємного викрадення майна таємно проникли до вказаного будинку, звідки викрали 200 грн і золоту каблучку, вартістю 4000 грн.
Вийшовши із вказаного будинку, ОСОБА_7 стала чекати ОСОБА_6 біля воріт, однак остання була помічена потерпілою ОСОБА_9 , яка вийшла із спальні. Зрозумівши своє викриття, ОСОБА_6 вийшла із будинку та почала рухатися до воріт, де її чекала ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вибігли за територію домоволодіння та почали тікати з указаним майном, а ОСОБА_9 переслідувати їх, з метою припинення їхніх незаконних дій.
З викраденим майном ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втекли та розпорядилися на власний розсуд.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 стверджує про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України. Доводить, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заволоділи майном вважаючи, що їх дії є таємними, та були помічені потерпілою на час, коли могли розпорядитися викраденим. Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України та з урахуванням цього пом`якшити призначене покарання.

Позиції інших учасників судового провадження

Засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав, що касаційна скарга захисника є необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

У касаційній скарзі не заперечуються, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 незаконно проникли до будинку ОСОБА_9 з метою викрадення чужого майна.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6 показала, що вона разом із ОСОБА_7 з метою вчинення крадіжки проникли до домоволодіння ОСОБА_9 , звідки викрали гроші та золоту каблучку, при цьому коли ОСОБА_7 вже вийшла з будинку та чекала за воротами на ОСОБА_6 , яка ще перебувала в приміщенні та була помічена господаркою, яка почала кричати. Перелякавшись, ОСОБА_6 вибігла з будинку та із ОСОБА_7 почали тікати, утримуючи викрадене майно при собі, при цьому ОСОБА_9 намагалась їх наздогнати.

У судовому засіданні ОСОБА_7 додатково зазначала, що, викравши майно з будинку та вийшовши на вулицю за ворота, кликала сестру, а коли з будинку вибігла ОСОБА_6 і господарка, вони з сестрою почали тікати, утримуючи викрадене майно та розуміючи, що їх дії викрито.

Потерпіла ОСОБА_9 вказувала, що на час вчинення злочину, вона перебувала в будинку та спала. Помітивши крізь сон, що хтось перебуває в будинку, прокинулася, вийшла із однієї кімнати до іншої, помітивши ОСОБА_6 . Потерпіла почала кричати та бігти за ОСОБА_6 і на подвір`ї помітила біля воріт ОСОБА_7 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали від неї тікати, проте остання в подальшому була затримана та до здійснення телефонного дзвінка до правоохоронних органів відмовлялася повернути викрадене.

З встановлених судом фактичних обставин справи, вбачається, що дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були розпочаті як крадіжка, а закінчені у присутності потерпілої, яка виявила, що у неї вчиняють викрадення майна. Незважаючи на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були викриті у вчиненні крадіжки, вони не відмовилися від завершення злочину, а продовжили злочинні дії з метою заволодіння майном.

За таких обставин суд правильно кваліфікував дії засудженої ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України і підстав для їх перекваліфікації на ч. 3 ст. 185 КК України, як про це просить захисник не встановлено, оскільки вчинення крадіжки не було завершено, а дії переросли в відкрите заволодіння майном.

Призначаючи ОСОБА_7 і ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України суд врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про засуджених, які на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебували, раніше неодноразово судимі, вчинили злочин в період іспитового строку, ОСОБА_6 негативно характеризувалася за місцем проживання, а ОСОБА_7 - посередньо, пом`якшуючі покарання обставини активне сприяння розкриттю злочинів, щире каяття, обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину.

Призначене судом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ними, так і іншими особами.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення .

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3