В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.06.2018 Справа №607/10057/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000619 від 17 жовтня 2017 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марнеулі провінції Квемо-Картлі, Республіка Грузія, грузина, громадянина Грузії, одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 проживаючого в АДРЕСА_2 , несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК України,

прокурора ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

У невстановлений слідством день та час, у обвинуваченого ОСОБА_3 , виник злочинний намір, направлений на придбання та носіння бойових припасів, реалізовуючи який за невстановлених обставин придбав, корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та бойовий запал УЗРГМ, які в сукупності є бойовою наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5, яка є боєприпасом (бойовим припасом) і яка придатна для здійснення вибуху.
Обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлюючи, що вказаний предмет є бойовою наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5, дозволу на носіння якої він немає, реалізовуючи свій виниклий умисел на незаконне носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, рухався вул. Шептицького в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, таким чином незаконно носив при собі бойові припаси без передбаченого законом дозволу.
Після цього обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на вул. Шептицього в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області поряд із будинком 182 в, підійшов до потерпілого ОСОБА_8 , і між ними розпочався словесний конфлікт який виник на ґрунті особистих неприязних відносин. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 дістав із кишені штанів, в які був одягнений, бойову наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, та приставив її до горла потерпілого ОСОБА_8 , і погрожував привести її в дію і таким чином підірвати дану гранату разом із собою та потерпілим ОСОБА_8 . Після цього потерпілий ОСОБА_8 , відштовхнув від себе обвинуваченого ОСОБА_3 , розвернувся в протилежну сторону та втік.
У подальшому обвинувачений ОСОБА_7 , зайшов на територію будинку АДРЕСА_3 де підійшовши до неповнолітньої ОСОБА_9 , обняв її, в ході чого непомітно для неї та інших осіб, заховав бойову наступальну осколкову ручну гранату РГД- 5 в її жіночу сумочку.
Надалі на місце події прибули працівники поліції, котрих викликав потерпілий ОСОБА_10 .
В ході проведення огляду місця події в жіночій сумочці неповнолітньої ОСОБА_9 , було виявлено та вилучено корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та бойовий запал УЗРГМ, які в сукупності є бойовою наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5, яка є боєприпасом (бойовим припасом) і є придатною для здійснення вибуху.
У результаті своїх умисних дій, обвинувачений ОСОБА_7 порушив вимоги Постанови Верховної Ради України №2471 XII від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року.
Крім цього проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 17 жовтня 2017 року близько 18.00 год., перебуваючи на вул. Шептицього в с. Петриків, Тернопільського району Тернопільської області, поряд із будинком №182в, між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_8 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 , погрожував потерпілому ОСОБА_8 , вбивством.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 17 жовтня 2017 року, близько 18.00 год., ОСОБА_7 , прийшов на АДРЕСА_3 , та розпочав розмову з потерпілим ОСОБА_8 , з приводу наявності в нього документів, які надають право йому легально перебувати на території України. Після цього між обвинуваченим ОСОБА_7 , та потерпілим ОСОБА_8 , розпочалась сварка, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, і обвинувачений ОСОБА_7 , дістав із кишені штанів свій паспорт та приставивши його до обличчя потерпілого, запропонував з`їсти даний документ.
Одразу після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , стоячи навпроти потерпілого ОСОБА_8 , витягнув з кишені штанів, в які був одягнений, бойову наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, яка є боєприпасом (бойовим припасом) і яка придатна для здійснення вибуху.
В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 , тримаючи однією рукою гранату РГД-5, пальцями іншої руки схопив за кільце із запобіжною чекою, яка утримує важіль гранати і приставив таким чином дану гранату до горла потерплого ОСОБА_8 , при цьому висловлюючи погрози вбивством ОСОБА_8 шляхом приведення гранати в дію і подальшого підриву даної гранати разом із собою та потерпілим ОСОБА_8 . При цьому сказав йому наступне: «если не сожрешь я сорву нас обох».
Наведені погрози потерпілий ОСОБА_8 , сприйняв як такі, що загрожують його життю і здоров`ю, а також реально можуть бути приведені до виконання оскільки усвідомлював те, що обвинувачений ОСОБА_7 тримає в руках предмет схожий на бойову гранату, приведення в дію якого здатне загрожувати його життю. Надалі, потерпілий ОСОБА_8 , усвідомлюючи реальність приведення погрози вбивством зі сторони обвинуваченого до виконання, відштовхнув його після чого втік з місця події. На цьому конфлікт було вичерпано.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ч. 2 ст. 129 КК України, тобто погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

31 травня 2018 року між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК України за встановлених у висунутій підозрі обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_7 беззастережно визнав свою винуватість у зазначених діяннях.

Вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_7 , а саме за ч. 1 ст. 129 КК України у виді арешту на строк 6 місяців, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку. З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період дії іспитового строку, на нього слід покласти передбачені ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для виправлення ОСОБА_7 .
В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК України, які згідно ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпілий ОСОБА_8 надав письмову згоду прокурору Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на укладення між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 угоди про визнання винуватості, зазначивши, що немає претензій до обвинуваченого майнового характеру.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_7 угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судової вибухотехнічної експертизи № 3-4/18 від 30 січня 2018 року в сумі 1144 грн, які суд вважає слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави, оскільки такі витрати виникли при проведенні експертизи речових доказів вданому кримінальному провадженні.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 314, 370, 373, 374, 475, 476 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Затвердити укладену між прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_7 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК України та призначити йому за даними кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання:

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
-за ч. 1 ст. 129 КК України у виді 6 (шести) місяців арешту.
У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення судової вибухотехнічної експертизи № 3-4/18 від 30 січня 2018 року в сумі 1144 грн (одна тисяча сто сорок чотири гривні) в користь держави (УК У м. Тернополі, м. Тернопіль, 24060300, р/р0002 в ГУ ДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, код ЕДРПОУ 37977726).

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1