Справа № 646/3755/18
№ провадження 1-кс/646/3409/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.06.18року м. Харків
Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , особи, яка тримається під вартою- ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_5 , представників ДУ «Диканівська виправна колонія № 12»- ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши в режимі відеоконференції матеріали заяви ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про забезпечення додержання прав особи, яка тримається під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2018 року в провадження слідчого судді надійшла вищевказана заява. В обґрунтування заяви зазначено, що Дзержинським районним судом м Харкова здійснюється розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 1 ст. 262, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187 КК України. Під час підготовчого засідання у вищевказаному кримінальному провадженні ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.2018р. відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням його місця перебування- Державна установа «Харківська установа виконання покарань (№ 27)». Раніше, Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2017р. відносно ОСОБА_3 також було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб у Харківській установі виконання покарань (№ 27). У подальшому, ухвалами того ж суду строк дії вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувався. Разом з тим, починаючи з 07.03.2018р. і дотепер, ОСОБА_3 , всупереч низці ухвалених відносно нього судових рішень, перебуває в умовах одиночної камери більше трьох місяців поспіль, що є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на викладене, на підставі ст. 206 КПК України, просив зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Державну установу «Диканівська виправна колонія (№ 12)», Державну установу «Харківська установа виконання покарань (№ 27)» забезпечити негайне переведення (етапування) обвинуваченого ОСОБА_3 до визначеного ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.2018р. місця тримання під вартою- Державну установу «Харківська установа виконання покарань (№ 27)».

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 , доводи, викладені в заяві підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в заяві. Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що з витягом з протоколу засідання комісії йому давали знайомитись, але він відмовився, та не поставив свій підпис, а тому про зміст протоколу комісії йому не відомо. Зазначив, що дійсно з 07.03.2018р. він утримується в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№ 12)» в камері, розрахованій на 4-х осіб, але весь цей час у цій камері перебуває один. Захисник ОСОБА_4 зазначив, що договір з підзахисним ним було укладено лише 22.05.2018р. Дізнавшись про порушення прав свого підзахисного, передбачених ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, він звернувся до слідчого судді згідно ст. 206 КПК України з метою відновлення цих прав.

Посилаючись на ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просив задовольнити другу частину його заяви про зобов`язання негайного переведення його підзахисного до ДУ «Харківська установа виконання покарань (№ 27)».

Представники ДУ «Диканівська виправна колонія (№ 12)» проти задоволення заяви заперечували та у судовому засіданні зазначили, що на виконання наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 280 від 30.12.2003р. та з метою розвантаження камер ДУ «Харківська установа виконання покарань (№ 27)» міжрегіональною комісією Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції обвинуваченого ОСОБА_3 було переведено із ДУ «Харківська установа виконання покарань (№ 27)» до дільниці слідчого ізолятора на території ДУ «Диканівська виправна колонія (№ 12)», умови утримання ув`язнених в якій відповідають умовам для попереднього ув`язнення. На даний час у слідчому ізоляторі утримується дві особи, але не перебувають в одному приміщенні, згідно вимог ст. 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», якою визначено підстави роздільного тримання у місцях попереднього ув`язнення. Умови тримання під вартою ОСОБА_3 відповідають вимогам Закону України «Про попереднє ув`язнення» та нічим не відрізняються від умов ДУ «Харківська установа виконання покарань (№ 27)». ОСОБА_3 утримується один, бо більше нікого для тримання під вартою до їх установи не переводили.

Прокурор проти задоволення заяви заперечував та у судовому засіданні зазначив, що при обранні запобіжного заходу слідчий суддя перевищив надані йому чинним кримінальним процесуальним законодавством повноваження, оскільки слідчий суддя в судовому рішенні(ухвалі)про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не мав визначати установу, в якій має триматися обвинувачений, це дискреційні повноваження посадових осіб органів і установ виконання покарань та відповідних комісій цих органів. Порядок і умови тримання осіб, взятих під варту, та засуджених у дільниці визначаються Законом України "Про попереднє ув`язнення", нормативно-правовими актами Державного департаменту України з питань виконання покарань та Положенням про дільницю слідчого ізолятора на території виправної колонії , затвердженим Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 30.12.2003р. № 280 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.01.2004 р. за № 65/8664.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали заяви, поданої у порядку ст. 206 КПК України, слідчий суддя прийшов до наступного.

Згідно ч.1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення»- попереднє ув`язнення є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом, Кримінальнопроцесуальним і Виправнотрудовим кодексами України та іншими актами законодавства. Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Пунктом 2.4. Положення про дільницю слідчого ізолятора на території виправної колонії, затвердженим Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 30.12.2003р. № 280 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.01.2004 р. за № 65/8664(далі-Положення) визначено, що підставою для приймання і тримання у дільниці осіб, узятих під варту, та засуджених є вмотивоване рішення суду про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту або ухвалений судом вирок про засудження до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, який не набрав законної сили, та мотивоване рішення комісії з розподілу. На осіб, які тримаються в дільниці, в повному обсязі поширюються права та обов`язки, що визначені Законом України "Про попереднє ув`язнення" , а також нормативно-правовими актами, що регламентують порядок і умови тримання осіб, узятих під варту, та засуджених ( п.3.2. Положення). Особам, взятим під варту, та засудженим, які тримаються у дільниці, надаються безоплатно за єдиними нормами харчування, індивідуальне спальне місце, постільні речі та інші види матеріально-побутового забезпечення. У необхідних випадках їм видається одяг і взуття встановленого зразка(п. 8.3. Положення).

У ст. 127 КК України визначено поняття катування,- це умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не оскаржував порушення норм Положення про дільницю слідчого ізолятора на території виправної колонії, в тому числі п.5. Режим тримання осіб, які перебувають у дільниці; п. 8. Матеріально-побутове забезпечення осіб, взятих під варту, та засуджених, які тримаються у дільниці тощо. ОСОБА_3 скаржився лише на ту обставину, що він тривалий час мешкає у 4-х місній камері один, таким чином позбавлений необхідного спілкування з іншими людьми. В розумінні ст. 127 КК України, вказану обставину не можна вважати порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою визначено, що «н ікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню».

Як вбачається з пояснень учасників судового провадження та копії витягу з протоколу № 10 від 15.02.2018р. міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції,- ув`язненому ОСОБА_3 на виконання наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 280 від 30.12.2003 р. та з метою розвантаження камер ДУ «Харківська установа виконання покарань (№ 27)» надано наряд на переведення із ДУ «Харківська установа виконання покарань (№ 27)» до дільниці слідчого ізолятора на території ДУ «Диканівська виправна колонія (№ 12)». Рішення може бути оскаржено до Центральної комісії… ОСОБА_3 відмовився ознайомлюватися зі змістом вказаного витягу з протоколу і не поставив свій підпис, та, відповідно, не оскаржував це рішення.

Отже посилання захисника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , на грубе порушення прав його підзахисного, гарантованих статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в судовому засіданні при розгляді його заяви, не знайшло свого підтвердження.

Слідчий суддя зазначає про існування дискреційних повноваження посадових осіб, які визначені в КПК України, КВК України, Законі України «Про попереднє ув`язнення», Положенні про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх

переведення, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України 27.02.2017р. № 680/5(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.02.2017р. за № 265/30133).

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що за положеннями ч.2 ст. 369 КПК України- ухвала суду це судове рішення. Відповідно до ч.2 ст. 21 КПК України- вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалою від 08.06.2018 р. було вирішено застосувати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО УДПтС України в Харківській області № 27 (ДУ «Харківська установа виконання покарань (№ 27)») на шістдесят днів до 06 серпня 2018 року. Вказане судове рішення набрало чинності.

Таким чином, враховуючи викладене, в порядку здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що заява захисника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення додержання прав особи, яка тримається під вартою,- підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя-

У Х В А Л И В:

Зобов`язати Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, Державну установу «Диканівська виправна колонія (№ 12)», Державну установу «Харківська установа виконання покарань (№ 27)» прийняти заходи щодо невідкладного переведення (етапування) обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до визначеного ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.2018р. місця тримання під вартою- Державну установу «Харківська установа виконання покарань (№ 27)».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1