11-кп/775/418/2018(м)
242/2505/13-к

11-кп/775/418/2018(м)
242/2505/13-к
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
іменем України
20 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2018 року, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно - дострокове звільнення відмовлено,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 14 червня 2013 року ОСОБА_7 засуджений за ст. 186 ч.2 КК України, на підстав ст.. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Вироком Апеляційного суду Донецької області від 29 жовтня 2013 року вирок Селидівського міського суду Донецької області від 14 червня 2013 року в частині призначеного покарання скасовано, призначено покарання за

ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71 КК України в виді 5 років позбавлення волі.

04.05.2018 р. засуджений вернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2018 року у задоволенні зазначеного клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно - дострокове звільнення відмовлено, посилаючись на вимоги ст. 81 КК України. Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд зазначив, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, оскільки під час відбу4вання покарання мав 3 заохочення та 5 стягнень, за порушення режиму утримання.

Не погоджуючись з судовим рішенням засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення. Зазначає, що у скоєному злочині розкаюється, якщо буде звільнений з місця позбавлення волі, то офіційного працевлаштується, оскільки здобув у колонії освіту.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який не погодився з доводами апеляційної скарги засудженого, вважаючи постанову суду першої інстанції законною, перевіривши матеріали судової справи, обговоривши доводи апеляції в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за наступними підставами.

Відповідно до положень частин 1 і 2 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розгляд цієї категорії справ регламентує і постанова Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», де у пункті 17 зазначається, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд першої інстанції правильно врахував, що засуджений має 3 заохочення та 5 стягнень, за порушення режиму утримання, що ставить під сумнів те, що він став на шлях виправлення.

Колегія судів також виходить з того, що умовно-дострокове звільнення слід розцінювати як свого роду винагороду окремих засуджених за зразкову поведінку і ставлення до праці. Пасивна форма поведінки, що складається лиш в утриманні від порушень правил внутрішнього розпорядку є нормою поведінки кожного засудженого і не виключною обставиною для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення.

Колегія суддів вважає, що враховуючи наведені обставини, суд прийшов до правильного висновку про те, що клопотання засудженого було направлено до суду передчасно та обґрунтовано відмовив у його задоволенні. Рішення, прийняте судом за результатами розгляду клопотання засудженого, не суперечить вимогам ст. 81 КК України та не порушує прав засудженого на умовно-дострокове звільнення за умови додержання вимог кримінально-процесуального та кримінально-виконавчого закону.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись стст.405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 27.06.18 року постановлену щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Кримінального Касаційного Верховного Суду, а засудженим, що тримається під вартою протягом цього строку з дня вручення копії ухвали.

Судді: