Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/328/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0005136 стосовно ОСОБА_10 за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_11 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2018 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, що працює в ТОВ «КІЗ Лезо» фрезерувальником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 6 місяців, з відрахуванням в дохід держави 10% від заробітку; за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік, з відрахуванням в дохід держави 10% від заробітку.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів,шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 6 місяців, з відрахуванням в дохід держави 10% від заробітку.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілих ОСОБА_7 245,00 грн. в рахунок компенсації завданої матеріальної та 500,00 грн. моральної шкоди, а також 640,00 грн. судового збору.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 - 874,00 грн. в рахунок компенсації завданої матеріальної та 700,00 грн. моральної шкоди, а також 640,00 грн. судового збору.

В С Т А Н О В И Л А:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_10 за умисне легке тілесне ушкодження, а також умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, при слідуючих обставинах.

Так, 03 травня 2017 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_10 знаходячись біля будинку № 66 по вул. Станіслава Мойсеева у м. Кропивницький, в ході сварки, яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел на нанесення умисних легких тілесних ушкоджень останньому, реалізуючи свій злочинний умисел наніс потерпілому ОСОБА_7 один боковий удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока.
В результаті протиправних дій ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, які згідно висновку експерта №539 від 08.05.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Крім того, 03 травня 2017 року приблизно о 18.02 год. ОСОБА_10 , знаходячись біля будинку № 66 по вул. Станіслава Мойсеєва у м. Кропивницький, в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_8 , діючи умиснo, маючи умисел на нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень останній, реалізуючи свій злочинний умисел, правою рукою схопив потерпілу за великий палець лівої руки та викрутив вказаний палець в бік плеча ОСОБА_8 .
В результаті неправомірних дій ОСОБА_10 , потерпілій ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-суглобових переломів основи нігтьової фаланги 1 пальця та основи 1-п`ясної кістки лівої кисті, які згідно висновку експерта № 538 від 29.05.2017 року відносяться до категорії середньої тяжкості.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин цієї справи, юридичну кваліфікаціїю дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст. 125 та ч.1 ст.122 КК України та правильність висновки суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні даних кримінальних правопорушень, просить скасувати вирок суду, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10% від заробітку, за ч.1 ст.122 КК України у виді 1 року 6 місяців виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 15 % від заробітку.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 15 % від заробітку.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання в порушення вимог ст.70 КК України та роз`яснень, викладених у п.п.13, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, при тому, що однакові розміри відрахування в дохід держави, призначені за ч.1 ст.125 та ч.1 ст.122 КК України поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей.

Неправильне, на думку прокурора, застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального законодавства, вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

Заслухавши доповідача, провівши за клопотанням прокурора судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_10 та дослідження його характеризуючих даних, в дебатах думку прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представника потерпілих - адвоката ОСОБА_12 , який залишив вирішення питання щодо апеляційної скарги прокурора на розсуд суду, обвинуваченого ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження та умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ), на підставі сукупності досліджених, належних, допустимих та взаємоузгоджених між собою доказів, дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч.1 ст. 122 КК України, який умисно, в ході сварки, на грунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , наніс останнім тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він потерпілому ОСОБА_7 удар рукою в обличчя не наносив і не міг спричинити потерпілій ОСОБА_8 перелому фаланги пальця лівої руки, спростовуються об`єктивними даними, у тому числі результатами проведених з потерпілими слідчих експериментів, висновками судово-медичного експерта ОСОБА_13 № 539 від 08.05.2017 року, № 598/539 від 18.05.2017 року, № 536 та № 599.538 від 29.05.2017 року, а також поясненнями самого експерта ОСОБА_13 в судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, а свої висновки детально виклав у мотивувальній частині вироку.
Колегія суддів визнає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом першої інстанції при ухваленні вироку закону України про кримінальну відповідальність виходячи з наступного.

У роз`яснення, викладених у п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рекомендовано судам при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В цій справі, при призначенні ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку зазначив, про те, що відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує тяжкість вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості, його особу, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, працює, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.
Разом з цим, колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 остаточного покарання, за сукупністю злочинів ( ч.1 ст. 70 КК України ) неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від 6 місяців і відбувається за місцем роботи засудженого.
Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від 10 до 20 відсотків.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у виді виправних робіт (ст..57 КК України) чи службового обмеження (ст.. 58 КК України), суд зобов`язаний визначити розмір відрахувань із заробітку або грошового забезпечення засудженого.
При призначенні названих видів покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) допускається поглинення, часткове або повне складання як строків виправних робіт (службового обмеження), так і розмірів відрахувань у доход держави, а за кількома вироками (ст..71 КК України) - лише складання строків цих покарань.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначаючи покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно з п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку коли вони призначені у максимальних межах санкції статей (санкцій частин статей) КК України.
Всупереч цих вимог, суд першої інстанції поглинув покарання призначене ОСОБА_10 за ч.1 ст.125 КК України (1 рік виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10% від заробітку) покаранням, що призначив за ч.1 ст.122 КК України (1 рік 6 місяців виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10% від заробітку), тобто поглинув однакові за розміром відрахування в доход держави, які поглиненню не підлягають.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного прокурором вироку, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, крім того вважає, що по епізоду з ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_10 надто суворе та несправедливе покарання, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 409 та ст. 414 КПК України є достатньою підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання.
Фактичні обставини цієї справи, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються свідчать про те, що між ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_8 , які проживають по сусідству (через дорогу) існують неприязнені відносини, які зі слів ОСОБА_10 постійно виникають через неправильну паркову вантажного автомобіля ОСОБА_7 , який нібито заважає руху транспорту, що призводить до затору на вулиці біля його будинку.
З цього приводу, як пояснив ОСОБА_10 , під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, він неодноразово письмово звертався до поліції, однак його звернення не дали ніяких результатів, а тому він 03.травня 2017 року, після роботи вирішив сам попросити ОСОБА_7 прибрати автомобіль з дороги, підійшов до будинку і постукав у хвіртку, у відповідь ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 вискочили на вулицю і ОСОБА_7 першим його вдарив держаком по голові, а своїй дружині потрапив по руці, після цього він розвернувся і пішов до дому.
ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, працює фрезерувальником, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря психолога та нарколога не перебуває.

При фактичних обставинах цієї справи ( конфлікт між сусідами на побутовому грунті ) характеру та ступеня тяжкості завданих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (синець навколо лівого ока) позитивній характеристиці ОСОБА_10 , а також у зв`язку з відсутністю обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з метою загальної та спеціальної превенції ОСОБА_10 можливо і достатньо буде за ч.1 ст.125 КК України призначити покарання у виді штрафу, в розмірі, передбаченого санкцією цієї статті, а за ч.1 ст. 122 КК України, призначити ОСОБА_10 більш м`яке покарання у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням в доход держави 10 % від заробітку.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_10 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 1 року виправних робіт з відрахуванням в доход держави 10 % від заробітку, що буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 419, 424КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2018 року в кримінальному провадженні № 0005136 стосовно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 125, ч.1 ст.122 КК України змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_10 вважати засудженим та призначити покарання:

-за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.;

-за ч.1 ст. 122 КК України у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік, з відрахуванням в дохід держави 10 % від заробітку;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_10 , шляхом поглинення менш суворого більш суворим, призначити остаточне покарання у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік, з відрахуванням в дохід держави 10 % від заробітку.

В решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2018 року в кримінальному провадженні № 0005136 стосовно ОСОБА_10 за ч.1 ст. 125, ч.1 ст.122 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ: (підписи)

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2