Справа № 206/2779/18
Провадження № 1-кс/206/276/18
УХВАЛА

"23" травня 2018 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, має середню спеціальну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

04 грудня 2015 року Дзержинським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 309, ч.2 ст.310 КК України, на підставі ст.ст.70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2018 року слідчий Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майор поліції ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що згідно з вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 04.12.2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ст. 70, ст. 71 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Згідно з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15.07.2016, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 замінено не відбуту частину строку покарання 1 рік 9 місяців 29 днів більш м`якою обмеженням волі.

19.12.2017 року ОСОБА_6 на підставі вищевказаної ухвали суду прибув до Державної установи «Ігренський виправний центр (№ 133)», розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Бехтерева, 5 для відбування покарання у вигляді обмеження волі, де цього дня, під розписку був ознайомлений з межами адміністративної території вказаної установи, порядком відбування покарання у вигляді обмеження волі, обов`язками встановленими Правилами внутрішнього розпорядку установи та попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 390 КК України у разі ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі.

17.02.2018 року, приблизно о 19:30 год. у ОСОБА_6 , який перебуваючи поблизу механічного цеху № 2 Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)», за адресою: м. Дніпро, вул. Бехтерева 5, раптово виник злочинний умисел направлений на самовільне залишення місць обмеження волі. Після чого, у той же час, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на самовільне залишення місця обмеження волі, будучи особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі, діючи умисно, в порушення вимог п. 3 Розділу 3 «Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» та п.1 Розділу 29 «Особливості тримання засуджених у виправних центрах» Наказу № 2186/5 від 29.12.2014 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», зі змістом яких він ознайомлений особисто, з метою ухилення від призначеного судом покарання у виді обмеження волі, без відповідного дозволу адміністрації, переліз через паркан який знаходився біля механічного цеху № 2 Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» та покинув територію Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)», чим вчинив самовільне (тобто без дозволу адміністрації) залишення межі місця відбування покарання для засуджених та зник у невідомому напрямку.

17.02.2018 року, приблизно о 20:00 год. працівниками Державної установи «Ігренський виправний центр (№ 133)», під час проведення вечірньої перевірки відділення КДіР виявлено відсутність ОСОБА_6

18.02.2018 року, приблизно о 00:30 год. співробітниками УПП в Дніпропетровській області в ході проведення розшукових заходів поблизу буд. 11 по вул. Кольська у м. Дніпро, виявлений та затриманий ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи попередженим під розписку про кримінальну відповідальність та порушуючи п. 3 Розділу 3 «Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» та п.1 Розділу 29 «Особливості тримання засуджених у виправних центрах» Наказу № 2186/5 від 29.12.2014 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», без належного дозволу адміністрації, самовільно залишив межі зазначеної установи, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Бехтерева, 5, тобто місце обмеження волі.

Умисні дії ОСОБА_6 , що виразились у самовільному залишенні місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі, кваліфікуються за ч. 1 ст. 390 КК України.

Слідчий у клопотанні зазначає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінально процесуальним кодексом України, ніж тримання під вартою, є недостатньою мірою, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який відповідно до ч. 1ст. 390 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років, перебуваючи на території Ігренського виправного центру УДПтСУ у Дніпропетровській області №133, що є установою не закритого типу, може перешкоджати встановленню істини по справі, крім того, знаючи про покарання за вчинений ним злочин у вигляді позбавлення волі, може сховатися від органу слідства, прокуратури та суду, а також перешкоджати виконанню процесуальних рішень іншим чином.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, зазначив про наявність обґрунтованої підозри та ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні клопотання слідчого, вказуючи на те, що жодного наміру переховуватися від слідства підозрюваний не має, він був вже допитаний в рамках даного кримінального провадження, продовжує відбувати покарання в Ігренському виправному центрі УДПтСУ у Дніпропетровській області №133, фактично не може впливти на свідків, а санкція ч.1 ст. 390 КК України передбачає максимальне покарання до 3 років позбавлення волі, що унеможливлює в силу ч. 2 ст. 183 КК України застосування такого забіжного заходу, як тримання під вартою.

Вислухавши доводи та пояснення прокурора, підозрюваного та захисника, дослідивши подане клопотання та надані письмові матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до Витягу з ЄРДР за № 0000182 від 18.02.2018, було внесено відомості, що 17.02.2018 приблизно о 21:30 год. з Ігренської виправної колонії №133, надійшло повідомлення, що територію даної установи самовільно залишив засуджений ОСОБА_6 .

22.05.2018 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України.

Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 отримав 22.05.2018 о 13 год. 15 хв.

Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст.131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Вважаю, що клопотання та додані матеріали, надані слідчим, доводять про наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, що підтверджується наступними дослідженими копіями документів, а саме: висновком судової почеркознавчої експертизи №28/1.1/272 від 27.04.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 20.04.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 20.04.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 20.04.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 20.04.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 20.04.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 20.04.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 20.04.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 20.04.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 10.05.2018; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 10.05.2018; розпискою засудженого ОСОБА_6 від 19.12.2017 про ознайомлення з правилами розпорядку та недопущення їх порушення (в т.ч. ст.390 КК України).

Відповідно до п.2 ч.2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на яку вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В судовому засіданні прокурором не було доведено ризиків, які зазначені слідчим у клопотанні, в матеріалах справи також відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а доводи прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України спростовуються тим, що з моменту самостійного повернення ОСОБА_6 ще 18 лютого 2018 року до Державної установи «Ігренський виправний центр № 133» по теперішній час, останній не вчиняв будь-яких дій, які б переконували суд у намірах підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків чи продовжувати злочину діяльність, а навпаки такі дії ОСОБА_6 , як повне визнання своєї вини та сприяння слідству на протязі трьох місяців, з дня вчинення вказаного кримінального правопорушення, свідчать про відсутність підстав для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Крім того, відмовляючи у задоволення вказаного клопотання, слідчий суддя також враховує вимоги ч. 2 ст. 183 КПК України, згідно якої існують обмеження у обранні такого запобіжного заходу, як тримання під вартою відносно підозрюваного, оскільки такий виключний засіб може бути застосований тільки до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

В даному випадку, таких обставин не встановлено, а тому виходячи з поняття «винятковості» запобіжного заходу, його мети та доцільності відносно підозрюваного, враховуючи положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні зазначеного клопотання.

Окрім цього, слідчий суддя досліджуючи питання альтернативних мір запобіжних заходів, вважає, що до ОСОБА_6 не доцільно їх застосувати, оскільки останній відбуває покарання у Державній установі «Ігренський виправний центр № 133» та не зможе виконувати інші вжиті до нього запобіжні заходи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 9, 177, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 211, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1