Справа № 592/4863/18
Провадження № 1-кп/592/456/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання представника цивільного позивача у кримінальному провадженні № 0000189, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.01.2018 за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,
представника потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6
встановив:
10.05.2018 у підготовчому судовому засіданні представник цивільного позивача ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна обвинуваченого та в обґрунтування якого зазначає, що 17.01.2018 близько 21:40 год. в м.Суми на пр-ті Курському в районі буд.39 сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 на пішохідному переході, в результаті чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований. Потерпілому ОСОБА_7 у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_3 завдано матеріальної та моральної шкоди, про що відповідно до ст.128 КПК України заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні на загальну суму 113865,38 грн. Тому з метою забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні №0000189 від 18.01.2018 року просить накласти арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме автомобіль марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, а також накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження.

Прокурор при вирішенні питання арешту майна покладається на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого, обвинувачений заперечили щодо задоволення клопотання, вказуючи, що заявлення такого клопотання на стадії підготовчого судового засідання є можливим, але клопотання не обґрунтоване, сторона захисту не ознайомлена з матеріалами, долученими до клопотання. На досудовому розслідуванні цивільний позивач вже звертався з аналогічним клопотанням та в його задоволенні слідчим суддею було відмовлено за необґрунтованістю. Просили відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.
Суд, заслухавши сторони кримінального провадження приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч. 3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 132 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
25.04.2018 представником потерпілого ОСОБА_5 було подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позивачем завлено вимоги про стягнення з ОСОБА_3 13865 грн. 38 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно із ч.1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до суду має право звернутися також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. (ч.10 ст.170 КПК України).
Як визначає ч.8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Враховуючи розмір заявленої спричиненої шкоди, завданої внаслідок злочину, суд приходить до висновку, що клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_5 про арешт майна є частково обґрунтованим, та приходить до висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 21099. д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони його відчуження, з метою забезпечення цивільного позову.

Крім того, суд констатує, що статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиної 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Вирішуючи дане питання суд також враховує практику ЄСПЛ висловлену у своєму Рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) де Суд зазначив наступне: п.166. Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Таким чином, на підставі викладеного вважаю, що клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_5 в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження є необґрунтованим, тому в його задоволенні слід відмовити, оскільки не надано жодних доказів про належність вказаного нею майна підозрюваному та виходячи з заявленого у цивільному позові розміру спричиненої шкоди, завданої внаслідок злочину.

Згідно ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно прокурором.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 315, 392 КПК України, суд,

постановив:
Клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_5 про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ 21099. д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони його відчуженнядо скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1