Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
10 травня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000103, на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління СБУ України в Рівненській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором, щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311 КК України, і обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Як вбачається з клопотання слідчого, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні впродовж 2017-2018 років за попередньою змовою із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та з іншими невстановленими особами контрабандного переміщення з Республіки Польща через митний кордон України з приховуванням від митного контролю прекурсорів та медичних препаратів, які містять псевдоефедрин, обіг якого обмежено законом, що становить особливо великий розмір, а також незаконного придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та збут в особливо великих розмірах іншим особам, з метою використання під час виготовлення останніми психотропної речовини метамфетамін, про що 30 березня 2018 року йому оголошено ( а. с. 85-91).

У поданій апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ОСОБА_6 офіційно ніде не працює, не має джерел постійного доходу, обґрунтовано підозрюється у вчиненні за попередньою змовою групою осіб тяжкого і особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 305 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років, а тому обраний судом запобіжний захід, на його думку, не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу і обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які просять залишити ухвалу слідчого судді без зміни, пояснення слідчого ОСОБА_8 , перевіривши матеріали клопотання й обговоривши викладене в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст. 183 КПК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, який обирається лише за наявності підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим його процесуальних обов`язків та належної поведінки.

З клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 слідує, що слідчим на його обґрунтування вказано про тяжкість злочинів, у яких підозрюється ОСОБА_6 , суворість покарання, що йому загрожує, й можливість підозрюваного незаконно впливати на свідків, знищити або спотворити докази, які мають значення для кримінального провадження, чи переховуватися від досудового розслідування і суду.
Між тим, відповідно підпункту 1(с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, крім обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення, є наявність відповідних і достатніх підстав для тримання особи під вартою. Ризик переховування обвинуваченого від слідства і правосуддя, враховуючи Рішення Європейського суду з прав людини у справі W. проти Швейцарії від 26.01.1993 року, не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку.
Як під час розгляду клопотання, так і при апеляційному розгляді жодних даних, які б свідчили про тиск ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання та сім`ю, виховує трьох неповнолітніх дітей, на свідків або перешкоджання ним кримінальному провадженню іншим чином не встановлено, як і доказів незабезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 його процесуальних обов`язків, належної поведінки чи переховування від досудового розслідування.
Не навів таких доказів і прокурор в судовому засіданні.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі та суді апеляційної інстанції про те, що підозрюваний ОСОБА_6 є суспільно - небезпечною особою і повинен утримуватися під вартою, є безпідставними, оскільки в судовому засіданні як прокурор, так і слідчий зазначили, що ОСОБА_6 дає визнавальні показання з приводу оголошеної підозри, не чинить ніяких перешкод досудовому розслідуванню і не порушує умов цілодобового домашнього арешту та покладених на нього судом першої інстанції обов`язків.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення та обрання ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04 квітня 2018 року щодо обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_6 з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3