АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

особи, яка подала скаргу ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих СВ управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти вилучені за місцем діяльності ТОВ «ВІОТЕХСОМ», за адресою: м. Київ, вул. Отто Шмідта, 16-Б, на суму 684661 грн., 125590 Євро та 42040 доларів США, з забороною їх відчужувати, користуватися та розпоряджатися.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведена наявність підстав для застосування даного заходу кримінального провадження з метою забезпечення спеціальної конфіскації та збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, апелянт вказує на відсутність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, посилаючись на ті обставини, що надані стороною обвинувачення матеріали не містять жодних відомостей, які б давали підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Також, ОСОБА_10 зазначає, що він є власником майна, дані грошові кошти отримані ним законним шляхом, а про підозру у кримінальному провадженні № 0004230 йому не повідомлено, що, на думку останнього, виключає можливість для накладення арешту на вилучені грошові кошти. Крім того, апелянт вважає незаконним вилучення вказаного майна, оскільки воно не зазначено в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку.

Одночасно апелянтом ставиться питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без його повідомлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представника ОСОБА_6 , який також виступив в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо поважності причин пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення особи, яка подала скаргу, а надані суду матеріали не містять відомостей щодо безпосереднього отримання ОСОБА_7 копії постановленого судом рішення, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про поважність причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за можливе його поновити.

Що стосується посилань апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на майно, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим відділом управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004230 від 17 листопада 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Відповідно до доводів клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що на території міста Києва упродовж 2011-2018 років здійснює протиправну діяльність організована злочинна група, до якої входять службові особи ТОВ «BIOTEXCOM» (), які укладаючи незаконні угоди щодо проведення допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства, ухиляються від сплати податків в особливо великих розмірах.

Під час проведення обшуку 16 березня 2018 року за місцем діяльності ТОВ «BIOTEXCOM» (), в будинку, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Отто Шмідта, буд. 16-Б, встановлено та вилучено грошові кошти на загальну суму 684661 грн., 125590 євро та 42040 доларів США.

Постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 від 16 березня 2018 року грошові кошти, вилучені за місцем діяльності ТОВ «BIOTEXCOM» (), в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 684661 грн., 125590 євро та 42040 доларів США., визнано речовими доказами.

Також, в рамках даного кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт вилученого майна.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що грошові кошти,вилучені за місцем діяльності ТОВ «BIOTEXCOM» (), в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 684661 грн., 125590 євро та 42040 доларів США., могли бути об`єктом кримінально протиправних дій або набуті незаконним шляхом, а тому відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Що стосується посилань апелянта на відсутність підстав для накладення арешту на майно у зв`язку з неповідомленням йому про підозру у кримінальному провадженні № 0004230, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Також, є необґрунтованими посилання апелянта на незаконність вилучення вказаних грошових коштів, оскільки ст. 236 КПК України, надає право слідчому під час проведення обшуку на вилучення речей і документів, що не входять до переліку того майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані прокурором матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_8 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2018 року, якою задоволено клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих СВ управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти вилучені за місцем діяльності ТОВ «ВІОТЕХСОМ», за адресою: м. Київ, вул. Отто Шмідта, 16, на суму 684661 грн., 125590 Євро та 42040 доларів США, з забороною їх відчужувати, користуватися та розпоряджатися, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/2297/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_11
Доповідач ОСОБА_1