Справа № 339/227/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2018 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
захисника: ОСОБА_5
представника потерпілого: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за кримінальним провадженням № 0000443 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, інваліда 1 групи, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, непрацюючого, згідно ст.89 КК України є особою, що немає судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст. 162 КК України, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до житла із погрозою застосування насильства при таких обставинах.
Так, ОСОБА_4 25.07.2017 року, близько 15.00 год., спільно із ОСОБА_7 , який засуджений згідно вироку Болехівського міського суду від 31 травня 2018 року за ч.2 ст. 162 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в твердій грошовій сумі становить 1700 грн., на автомобілі таксі приїхали до будинку по місцю проживання ОСОБА_8 , що в АДРЕСА_2 . Зайшовши на територію подвір`я, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , почали кликати ОСОБА_8 , щоб останній відчинив вхідні двері житлового будинку та вийшов до них, при цьому словесно погрожували, що у разі того, як останній не вийде до них, вони застосують фізичну силу для того, щоб проникнути в житло та щодо нього.
Однак, ОСОБА_8 вхідні двері житлового будинку не відчинив, а тому ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вирішили незаконно проникнути до житлового будинку, в якому проживає ОСОБА_8 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 25 липня 2017 року біля 15.00 год. без згоди власника та всупереч волі законного володільця домогосподарства, а саме ОСОБА_8 , погрожуючи останньому застосуванням насильства, за допомогою металічного прута, який вони знайшли на території подвір`я, шляхом віджиму, виламали вхідні двері та відчинивши їх, всупереч волі ОСОБА_8 , який протягом останніх 20-ти років проживає у вказаному будинку незаконно проникли в середину даного житла, де знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєному визнав, усвідомив неправомірність своїх дій, у вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати. А також пояснив, що 25.07.2017 року він зустрівся з ОСОБА_7 , приїхали до будинку його тітки, де проживає потерпілий, щоб вирішити спір за будинок, потерпілий мав переписати будинок. В будинку хтось був, але ніхто не відчиняв, вони почали стукати, але ніхто не виходив. Він словесно погрожував потерпілому, що нанее удари, якщо він не не відчинить двері.
Знайшовши металевий прут, виломав двері, потерпілий лежав п`яний і між ними виник словесний конфлікт, в ході якого він вдарив потерпілого, спричинив тілесні ушкодження. ОСОБА_7 сварився, але не бив.
Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання про звільнення його від відбування покарання та застосування положень ЗУ «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що є інвалідом 1 групи.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд застосувати до обвинуваченого ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. Матеріальні та моральні збитки йому відшкодовано, претензій до обвинуваченого немає. Просить при вирішенні справи його суворо не карати та не позбавляти волі ( т.2 а.с. 34).
При таких обставинах, що в справі бере участь потерпілого, враховуючи що інші учасники судового провадження не заперечували щодо проведення засідання без участі потерпілого, то його неявка згідно вимог ст. 325 КПК України не є перешкодою для проведення судового засідання.
Представник потерпілого та прокурор не заперечували щодо звільнення обвинуваченого від покарання на підставі акту амністії.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи і ним та іншими учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України в зв`язку з повним визнанням обвинуваченого своєї вини, суд визнав недоцільним досліджувати докази у справі щодо викладених в обвинуваченні обставин скоєння кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.
З`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин і що немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
При встановлених обставинах, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла із погрозою застосування насильства.
Представник Долинського міськрайонного сектору служби пробації ОСОБА_10 оголосила досудову доповідь про обвинуваченого, з якої вбачається, що ОСОБА_4 проживає по АДРЕСА_1 , не працевлаштований, раніше судимий в 2016 році.
Беручи до уваги вказану інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторно правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі на певний строк та не становить високу небезпеку для суспільства.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65, 66, 67 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого, а також обставини справи, що пом`якшують покарання .
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він згідно ст. 89 КК є особою, що немає судимості, не працює, неодружений, на обліку в наркологічному та психоневрологічному обліках не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, на даний час є інвалідом 1 групи та потребує постійного сторонього догляду ( т.2 а.с.135).
Обвинувачений покаявся у вчиненному і характер його поведінки після вчинення кримінального правопорушення свідчить про це, що суд відносить до обставин, що пом`якшують йому покарання.
Зокрема, він повністю визнав вину, не оспорюючи фактичних обставин у справі, осудив свою поведінку, щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував добровільно завдані збитки.
Обставин, які б обтяжували йому покарання, відсутні.
Разом з тим, п.«г» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що особи, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, підлягають звільненню від відбування покарання за вчинення умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України.
У ст. 3 вказаного Закону зазначено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Злочини, які вчинив обвинувачений ОСОБА_4 згідно класифікації за ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Оскільки на час набрання чиннності Закону «Про амністію у 2016 році» ( 07.09.2017року) ОСОБА_4 був інвалідом 3 групи ( т.1 а.с.158) причина інвалідності - захворювання з дитиниства і в судовому засіданні заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» і він є суб`єктом амністії, то суд приходить до висновку про необхідність його звільнення від призначеного покарання.
Санкцією ч.2 ст.162 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.
Долю речових доказів суд вирішує згідно вимог ст. 100 КПК України.
Речовий доказ: металічний прут довжиною 0,5 м діаметром 1 см, який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Долинського ВП - підлягає знищенню.
Запобіжний захід не обирався.
Витрати кримінального провадження відсутні.
Керуючись ст.370, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.162 КК України та призначити йому покарання 2 (два) роки позбавлення волі.
Відповідно до положень п. «г» ст.1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався .
Речовий доказ: металічний прут довжиною 0,5 м діаметром 1 см, який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Долинського ВП - знищити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.
Суддя ОСОБА_1