УХВАЛА
09 жовтня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого
та проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду, призначивши йому більш м`яке покарання із застосування ст. 69 КК України або покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_5 призначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді чотирьох років позбавлення волі.
Цивільний позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ЛК Транс» матеріальну шкоду в сумі 185 грн. 40 коп. і сумі 627 грн. 78 коп., а всього 813 грн. 18 коп.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що є ВІЛ інфікованим, має низку важких захворювань. Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що на його утриманні перебуває матір пенсіонер.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 31 грудня 2017 року приблизно в 16 год. 10 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Лоток», що по вул. Преображенській, буд. 28 у м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з прилавку магазину повторно таємно викрав майно, що належить ТОВ «ЛК-Транс» на загальну суму 389 грн. Після чого, ОСОБА_5 , сховавши викрадене майно до свого рюкзаку, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ТОВ «ЛК-Транс» матеріальної шкоди в сумі 389 грн.
Крім того, ОСОБА_5 01 січня 2018 року приблизно в 15 год. 05 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Лоток», що по проспекту Лобановського, буд. 57 у м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з прилавку магазину повторно таємно викрав майно, що належить ТОВ «ЛК-Транс» на загальну вартість 306 грн. 75 коп. Після чого, ОСОБА_5 , сховавши викрадене чуже майно під свою куртку, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ТОВ «ЛК-Транс» матеріальної шкоди в сумі 306 грн. 75 коп.
Крім того, ОСОБА_5 16 січня 2018 року приблизно в 16 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Jusk», розташованому в ТРЦ «Аркадія», що по вул. Борщагівській, буд. 154/а у м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з прилавку магазину повторно таємно викрав майно, що належить ТОВ «ЮСК Україна» на загальну суму 2080 грн. Після чого, ОСОБА_5 , сховавши викрадене чуже майно до своєї сумки, пройшовши касову зону, направився до виходу з магазину, проте не довів свої дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину, викрадене у нього було вилучено.

Крім того, ОСОБА_5 07 лютого 2018 року приблизно в 13 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «1040» по проспекту Лобановського, буд. 4-д, взяв одяг, з якими зайшов до примірочної кімнати, де, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, одяг вказані речі на себе, тим самим повторно таємно викрав майно, яке належить ТОВ «Новус Україна», на загальну суму 958грн. 40 коп. Після чого, ОСОБА_5 , пройшовши касову зону, направився до виходу з магазину, проте не довів свої дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину, викрадене у нього було вилучено.

Крім того, ОСОБА_5 07 березня 2018 року приблизно в 11 год. 45 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Лоток», що по вул. Донецькій, буд. 8-а у м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з прилавку магазину повторно таємно викрав майно, що належить ТОВ «ЛК-Транс» на загальну суму 627 грн. 78 коп. Після чого, ОСОБА_5 , сховавши повторно викрадене чуже майно до своєї сумки, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ТОВ «ЛК-Транс» матеріальної шкоди в сумі 627 грн.78.

Крім того, ОСОБА_5 13 березня 2018 року приблизно в 16 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Лоток», що по вул. А. Міцкевича, буд. 8 у м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з прилавку магазину повторно таємно викрав майно, що належить ТОВ «ЛК-Транс» на загальну вартість 185 грн. 40 коп. Після чого, ОСОБА_5 , сховавши повторно викрадене чуже майно до своєї сумки, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ТОВ «ЛК-Транс» матеріальної шкоди в сумі 185 грн. 40 коп.
Крім того, ОСОБА_5 20 березня 2018 року приблизно в 17год. 52 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Лоток», що по вул. А. Міцкевича, буд. 8 у м. Києві, реалізуючи умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, взяв з прилавку магазину товар загальною вартістю 196 грн. 28 коп., який заховав до куртки, в яку був одягнутий, і направився до виходу з магазину. Дії ОСОБА_5 були виявлені керуючою магазину ОСОБА_8 , яка стала кричати, вимагаючи від ОСОБА_5 повернути викрадене, на що останній не реагував. ОСОБА_8 наздогнала ОСОБА_5 , схопила останнього за куртку, намагаючись його зупинити. ОСОБА_5 , вирвавшись від ОСОБА_8 , намагався з місця вчинення злочину зникнути, проте, не довів свої дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий перехожими громадянами, надалівикрадене у нього було вилучено.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як закінчений замах на викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, перебуває на обліку у лікаря нарколога, за місцем проживання характеризується посередньо, має низку важких захворювань, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.
На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину в повному обсязі, розповів за яких обставин ним були вчинені злочини та зобов`язувався в подальшому такого не вчиняти.
Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставиною, як таку, що пом`якшує покарання.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд першої інстанції обґрунтовано визнав рецидив злочину, оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за злочини, зокрема ті, які не утворюють повторності.
Крім того, призначаючи покарання, суд врахував також те, що обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово судимий за злочини проти власності, обвинуваченим не відшкодовано потерпілому завдану ним шкоду, що, на думку колегії суддів, свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, не заслуговують на увагу, оскільки визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття у вчиненому були враховані судом при призначенні ОСОБА_5 покарання.
Окрім викладеного, судом першої інстанції враховані дані про особу обвинуваченого та наявність в нього важких захворювань. Ці обставини були предметом обговорення при ухваленні вироку, тому доводи апелянта про те, що це залишилось поза увагою суду є безпідставними.
Та сімейна обставина, на яку посилається апелянт, а саме наявність у нього на утриманні мати пенсіонерки, яка важко хворіє є безпідставними, оскільки жодних доказів, які б підтверджували цей факт обвинуваченим та його захисником не було надано ані суду першої інстанції, ані в апеляційному суді.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 просив при призначенні йому покарання застосувати ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання, встановивши іспитовий строк.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, призначивши ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, суд врахував всі вказані вище обставини.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не були враховані положення ст. 69 КК України, то вони не заслуговують на увагу.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний не тільки вказати про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, але й мотивувати, як вони впливають на оцінку ступеня тяжкості вчиненого злочину.
На думку колегії суддів, судом правильно прийняте рішення про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки визнана судом обставини, що пом`якшує покарання не знижує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дослідив дані про особу обвинуваченого та з урахуванням фактичних обставин злочинів, не встановив інших обставин, які б пом`якшували його покарання та давали законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

З таким висновком погоджується колегія суддів.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання суворим, оскільки воно призначене відповідно до санкцій ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 26 червня 2018 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3