Справа № 636 / 1257 / 18
1-кп / 636 / 401 / 2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження №0000035 від 29 березня 2018 року, по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Шевченківського району Харківської області, громадянина України, українця, с середньо-спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу за контрактом на посаді водія гранатометного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат»,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

31 травня 2011 року громадянин ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з Міністерством оборони України в особі командувача Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_5 .
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 , (по особовому складу) від 18 липня 2016 року №113-РС ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія гранатометного взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) від 28 жовтня 2016 року №237 (по стройовій частині) про направлення штатних підрозділів військової частини з пункту постійної дислокації (військове містечко № НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) у підпорядкування оперативно-тактичного угрупування «Маріуполь», які залучені та беруть безпосередню участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, старший солдат ОСОБА_4 мав вибути у підпорядкування оперативно-тактичного угрупування «Маріуполь».
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Разом з тим, старший солдат ОСОБА_4 у порушення наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, відмовився виконувати наказ командира (начальника), за наступних обставин.

Так, 28 жовтня 2016 року близько о 18 год. 00 хв. під час вечірнього шикування в усній формі до особового складу військової частини було доведено наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) від 28 жовтня 2016 року №237 (по стройовій частині) про направлення штатних підрозділів військової частини з пункту постійної дислокації (військове містечко № НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) у підпорядкування оперативно-тактичного угрупування «Маріуполь», які залучені та беруть безпосередню участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань.
При цьому наказ виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод старшого солдата ОСОБА_4 не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Однак, старший солдат ОСОБА_4 у супереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не вдаючись до обману, завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) від 28 жовтня 2016 року №237 (по стройовій частині)він зобов`язаний вибути у підпорядкування оперативно-тактичного угрупування «Маріуполь» з метою виконання службових (бойових) завдань на території Донецької та Луганської областей, усно відмовився виконати даний наказ, доведений йому 28 жовтня 2016 року близько о 18 год. 00 хв. заступником командира військової частини з морально-психологічної роботи начальник відділення морально-психологічного забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) під час вечірнього шикування особового складу військової частини.
Відкрита відмова старшого солдата ОСОБА_4 виконати наказ начальника потягло за собою до підриву дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності групи та невиконання завдань за призначенням.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину в скоєнні злочину визнав повністю, щиро розкаявся у його скоєнні, та повністю підтвердив викладенні вище факти.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, суд, роз`яснює учасникам процесу положення ст. 349 КПК України та проводить судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення знайшло свою підтримку в судовому засіданні, і тому кваліфікує дії ОСОБА_4 , за ч. 3
ст. 402 України непокора тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він за місцем проходження служби харктеризуєтьтся посередньо, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції та має посвідчення учасника бойових дій.
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчинений в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто непокорі, ОСОБА_4 вчинений злочин, передбачений ч. 3 ст. 402 КК України.
Обставиною, що пом`якшуює покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , в силу п. 1
ч. 1 ст. 66 КК України судом визнається щире каяття у скоєному.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного, обставини скоєння злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого та приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, тобто з призначенням покарання пов`язаного з позбавленням волі, співмірного в якості кари за скоєне кримінальне правопорушення, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
В судовому засіданні ОСОБА_4 просив застосувати до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі того, що він є учасником бойових дій, оскільки приймав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIII від 22.12.2016 «Про амністію у 2016 році». Статтею 2 цього Закону передбачено, що підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Обставини, за якими ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 402 КК України, мали місце в період з 28 жовтня 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».
Злочин, передбачений ч. 3 ст. 402 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, не є особливо тяжким злочином.

Надане суду посвідчення серії НОМЕР_4 видане 21 жовтня 2017 року на ім`яОСОБА_4 , яке безтермінове і дійсне на всій території України, свідчить, що його пред`явник має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Обставини, які перешкоджають застосуванню до ОСОБА_4 акту амністії суд не вбачає, він є суб`єктом амністії.
За таких обставин, суд приходить до висновку про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі немає.
На підставі викладеного, керуючись: ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016, Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1996 року зі змінами та доповненнями, ст.ст. 349, 368, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, за яким призначити йому покарання у виді - 5 (п`ять) років позбавлення волі.
ОСОБА_4 на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від призначеного покарання звільнити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя