Провадження № 11-кп/792/553/18
Справа № 686/2665/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2018 Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області в складі:
доповідача-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2018 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №1-кп/686/261/18 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1,2,3,4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2.3,4 ст.190 КК України повернуто прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Cуд мотивував своє рішення тим, що неконкретизоване обвинувачення грубо порушує право ОСОБА_7 на захист і відповідно до ст.42 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зокрема, в обвинувальному акті викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а саме обвинувачення не сформульоване та лише зазначено, що ОСОБА_12 «обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому повторно, в великих розмірах та особливо великих розмірах, тобто у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1, ч.2, ч.3, ч.4 ст. 190 КК України».

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за двома взаємовиключними ознаками диспозиції ч. 1 ст. 190 КК України «обман» та «зловживання довірою».
В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 заволодів коштами потерпілих, однак в чому виразився обман (які неправдиві відомості ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужими коштами, повідомляв потерпілим), в усній чи письмовій формі він був застосований - обвинувальний акт не містить. Не зазначено й характер взаємовідносин між обвинуваченим та потерпілими. Що спонукало потерпілих передати свої кошти в обвинувальному акті не вказано, а лише зазначено про їх передачу. Також не зазначено коли виник умисел останнього на заволодіння коштами та яким особам, в тому числі працівникам Хмельницької міської ради, дані кошти мали були бути передані і в чому мало було бути сприяння ОСОБА_7 .
Не конкретно та незрозуміло викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, що є на думку суду неконкретним обвинуваченням і порушенням права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 .
В реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутня інформація про таке процесуальне рішення, як складання обвинувального акту.

Обвинувальний акт складений поза межами строків досудового розслідування. Крім того вказано, що провести підготовче судового засідання не можливо, так як потерпілі ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , не отримують повістки на зазначені адреси в обвинувальному акті, адреси місця проживання потерпілих не відповідають дійсності, що позбавляє можливості належним чином повідомити їх про дату підготовчого судового засідання та захистити їх права та інтереси.
На вказане рішення прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, обвинувальний акт в кримінальному провадженні №1-кп/686/261/18 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що зазначені судом підстави для повернення обвинувального акту є надуманими і безпідставними, оскільки до такого висновку суд прийшов виходячи з того, що повістки про виклик в судове засідання повертались на адресу суду без вручення. При цьому, вказана підстава не передбачена КПК України, як одна з підстав повернення обвинувального акту. Судом не враховано, що в межах досудового слідства були проведенні всі необхідні дії для встановлення місця проживання ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , тому вважає, що підстави для доопрацювання обвинувального акту у прокурора відсутні, оскільки він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
У запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , просить ухвалу суду про повернення обвинувального акту залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вважає, що ухвалу суду про повернення обвинувального акту є законною з причин його невідповідності саме процесуальним вимогам, оскільки його складання було поза визначеними КПК України процесуальними строками досудового розслідування.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які вважають ухвалу місцевого суду законного та обґрунтованою, прокурора і потерпілих, які заперечили проти повернення обвинувального акту, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За результатами проведення підготовчого судового засідання згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Така ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали суду, підставою для повернення обвинувального акта прокурору визнана його невідповідність вимогам КПК України, а саме: неповнота, неконкретність, суперечливість та незрозумілість фактичних обставин справи і формулювання обвинувачення, невідповідність правовій кваліфікації дій обвинуваченого.

Колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду.

Так, п.5 ч.2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року (справа 5-328кс-16) зазначено, що «під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Визначаючи основні терміни КПК, у пункті 13 частини першої статті 3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК

Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність».

З огляду на викладені правові позиції щодо точного змісту положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України, де надано тлумачення нормативного змісту інституту «обвинувачення» незалежно від стадій кримінального провадження, понять «формулювання обвинувачення», «обвинувальний акт», колегія суддів уважає обґрунтованими посилання прокурора, в апеляційній скарзі, щодо помилкового висновку суду першої інстанції саме на стадії підготовчого судового засідання стосовно обмеження уяви про можливий характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення кримінального правопорушення та спрямованість умислу внаслідок неповноти та неконкретності обвинувачення.

На переконання колегії суддів, обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні містить усі складові, передбачені ст.291 КПК України, зокрема щодо фактичних обставин, які є встановленими.

При цьому поза увагою суду залишилися положення ст.290 КПК України, які зобов`язують прокурора скласти обвинувальний акт виключно за умови визнання зібраних доказів достатніми.

Водночас у ст.291 КПК України не міститься жодної вимоги щодо змісту формулювання обвинувачення, його форми, об`єму, відповідності підозрі тощо, а тому прокурор вправі викладати формулювання обвинувачення у такий спосіб, який вважав доцільним у кожному конкретному випадку.

Разом з тим, вимоги щодо конкретизованості та повноти обвинувачення КПК України взагалі не містить.

Керуючись вказаною нормою, усі фактичні обставини, які прокурор вважав встановленими, наведено в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 за ч.ч.1,2,3,4 ст.190 КК України.

В оскаржуваній ухвалі місцевий суд, обґрунтовуючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, посилався на вимоги ст.91 КПК України та перерахував окремі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Колегія суддів зазначає та погоджується з тим, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні не може робити висновків щодо кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки відповідно до ст.91 КПК України подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції не досліджує фактичні обставини та не дає оцінку доказам, здобутим під час досудового розслідування, а лише вирішує питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду та розглядає окремі клопотання заявлені учасниками судового провадження.

Проте, судом першої інстанції не дотримано норм кримінального процесуального закону, бо завданням підготовчого судового засідання на цій стадії є лише перевірка відповідності форми обвинувального акта вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, як це передбачено у ст.ст.314-317 КПК України, не торкаючись самої суті обвинувачення.

Однак, колегія суддів місцевого суду вийшла за межі предмету судового розгляду, який вирішується в підготовчому судовому засіданні. Не розглядаючи кримінальне провадження по суті, в порушення принципу безпосередності дослідження доказів (ст.23 КПК України), вдалася до дослідження фактичних обставин та способу вчинених кримінальних правопорушень, оцінки правильності дій обвинуваченого, що є неприпустимим на цій стадії судового розгляду. При цьому належним чином не мотивувала, чи порушують вказані нею недоліки обвинувального акта права учасників кримінального процесу, чи можливо їх усунути під час судового розгляду, чи заважають ці недоліки прийняти законне та обґрунтоване рішення під час судового розгляду.
Також колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами прокурора, про те, що в обвинувальному акті викладені усі його складові частини відповідно до вимог ст.291 КПК України, детально викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, сформульовано обвинувачення та зазначено правову кваліфікацію правопорушення що дає можливість здійснити належний судовий розгляд провадження..

Тому приходить до висновку, що складаючи і затверджуючи обвинувальний акт, прокурор дотримався вимог, визначених п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про формальний підхід суду до вирішення питань, пов`язаних з оцінкою обвинувального акта є слушними, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено обставин, які б дійсно перешкоджали судовому розгляду кримінального провадження.

Тому колегія суддів уважає обґрунтованими доводи апелянта про відсутність підстав для повернення прокурору обвинувального акта.

Колегія суддів уважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора про скасування ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 . Заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 не знайшли підтвердження в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.291, 314, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2