Ухвала
про залишення скарг без руху
7 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 1-25/11
провадження № 51- 7491 ск18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 3 квітня 2018 року із заявою про поновлення строку касаційного оскарження,
встановив:
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 липня 2018 року повернуто касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки касаційна скарга подана після закінчення строку касаційного оскарження і засудженим не порушувалось питання про поновлення цього строку.
У зазначеній ухвалі Суд роз`яснив скаржнику, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК передбачено право на подання разом із скаргою заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав для його поновлення.
При цьому, в ухвалі про повернення скарги Суд зазначив про те, що касаційну скаргу на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 3 квітня 2018 року засуджений ОСОБА_4 подав до Верховного Суду 10 липня 2018 року (згідно відбитку штемпелю на конверті), а у скарзі вказав дату її подання 5 липня 2018 року, тобто із пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження та не зазначив, у який час йому було вручено копію рішення суду апеляційної інстанції.
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження на зазначені судові рішення, в якій він вказав, що копія рішення апеляційного суду від 3 квітня 2018 року йому була вручена 13 квітня 2018 року, на підтвердження чого ним надано копію розписки. Оскільки, засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Верховного Суду 10 липня 2018 року (згідно відбитку штемпелю на конверті), то враховуючи положення ч. 2 ст. 426 КПК є підстави вважати, що касаційна скарга на судові рішення подана протягом трьох місяців з дня вручення засудженому копії судового рішення.
З урахуванням поданої заяви скаржником та надання ним копії розписки на підтвердження подання касаційної скарги у строк, визначений ч. 2 ст. 426 КПК, Суд вважає доводи в заяві засудженого ОСОБА_4 обґрунтованими, а касаційну скаргу поданою без пропуску встановленого законом строку на касаційне оскарження.
Крім того, перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням засудженому ОСОБА_4 строку для усунення недоліків з таких підстав.
Статтею 427 КПК пунктами 4 і 5 ч. 2 передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено:
- обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
- вимоги особи, яка подала касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції є:
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність цих підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 КПК.
Викладені у скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.
Однак, як убачається зі змісту скарги, засуджений ОСОБА_4 вищевказаних вимог закону не дотримався.
Так, засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить:
- скасувати оскаржувані ним судові рішення з направленням провадження на новий розгляд до суду першої інстанції, та одночасно просить прийняти до розгляду заяву та відкрити провадження за заявою про перегляд вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2011 року за нововиявленою обставиною (наявність тяжкого захворювання), яка не досліджувалась в суді першої інстанції і не врахована як пом`якшуюча обставина.
При цьому, у скарзі засуджений звертає увагу Верховного Суду на те, що він не ставить питання про скасування вироку, але ставить вимогу змінити вирок в частині розміру призначеного йому покарання в бік пом`якшення у зв`язку з підтвердженням нововиявленої обставини за результатами розгляду його заяви.
Зазначені вимоги у касаційній скарзі про скасування судових рішень і призначення нового судового розгляду та про розгляд заяви за нововиявленими обставинами не є конкретними, та виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень ст. 436 КПК.
Скаржнику необхідно визначитись з вимогами касаційної скарги відповідно до положень ст. 436 КПК.
Також ОСОБА_4 у скарзі зазначає про те, що:
- судом першої інстанції порушено ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положення ст.7 КПК, зокрема порушено принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів, а також безпідставно відмовлено у відкритті провадження за його заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами;
- суд першої інстанції вирішуючи питання щодо відкриття провадження не має права вирішувати питання чи є обставина зазначена у заяві нововиявленою і повинен дотримуватись положень ст. 462 КПК;
- в ухвалі суду від 14 грудня 2017 року не зазначено недоліків його заяви та мотивів, а лише формально викладено зміст статей 462, 464 КПК та безпідставне посилання на ч.3 ст.429 КПК, висновки суду щодо відсутності вказівки на нововиявлену обставину не відповідають дійсності та змісту його заяви;
- апеляційний суд в порушення норм КПК розглянув його апеляційну скаргу поверхово, необ`єктивно і непослідовно та в ухвалі від 3 квітня 2018 року надав неправильну оцінку викладеним вимогам у заяві та апеляційній скарзі, а також не надав правильної оцінки ухвалі від 31 серпня 2017 року суду першої інстанції про залишення його заяви без руху.
Враховуючи наведені доводи у скарзі скаржника та вимоги, на думку Суду зміст поданої касаційної скарги фактично зводиться до необхідності дотримання і виконання судами і правоохоронними органами норм КПК в редакціях 1960 та 2012 років та розгляду заяви про перегляд вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2011 року за нововиявленою обставиною у зв`язку із наявністю в засудженого тяжкого захворювання.
Проте, відповідно до вимог ст. 438 КПК засуджений не вказав у скарзі, з яких саме саме підстав ним подана касаційна скарга на судові рішення.
Крім того, ОСОБА_4 хоча й зазначив про порушення судом першої інстанції положень ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст.7 КПК, зокрема, порушення принципу безпосередності дослідження показань, речей, безпідставне застосування ч. 3 ст. 429 КПК і відмову у відкритті провадження за його заявою за нововиявленими обставинами, але при цьому, враховуючи його вимогу про скасування ухвали апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст.412, 438 КПК, не зазначив переконливих обґрунтувань на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду від 3 квітня 2018 року в частині розгляду його апеляційної скарги з порушенням норм КПК, неправильної оцінки викладеним вимогам у заяві за нововиявленими обставинами та апеляційній скарзі.
Зокрема ним не наведено мотивів, яким саме вимогам його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не надав оцінку і які норми КПК ним були порушені, в тому числі й при перегляді ухвали суду першої інстанції в частині перевірки доводів заяви за нововиявленими обставинами, та яким чином допущені порушення перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 .
Згідно із ч. 1 ст. 429 КПК у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, вона залишається без руху та встановлюється строк для усунення допущених недоліків.
При повторному зверненні до суду скаржником має бути підтверджено, що ним не пропущено цей строк.
Прохання засудженого ОСОБА_4 про розгляд його касаційної скарги з його участю в режимі відеоконференції не заслуговує на увагу, оскільки в даному провадженні Суд вирішує питання щодо відповідності вимог його касаційної скарги положенням ст. 427 КПК.
Керуючись ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скарги засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 3 квітня 2018 року, залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали протягом установленого строку касаційна скарга буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3