Провадження №1-кп/447/38/18
Справа №447/303/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.08.2018 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у м. Миколаїв Львівської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000190, внесене в ЄРДР 29.02.2016 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Розвадів Миколаївського району Львівської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює директором Миколаївської дитячої школи мистецтв, з вищою освітою, заміжня, раніше не судима, має на утриманні непрацездатних батьків,

у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю:

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

його представника ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача - Миколаївської дитячної школи мистецтв - ОСОБА_12 ,

встановив:

29.02.2016 приблизно о 16.10 годині, в приміщенні навчального класу Миколаївської дитячої школи мистецтв, що знаходиться на пл. Ринок, 24 у м. Миколаїв Львівської області, ОСОБА_3 , умисно, вкусила ОСОБА_9 за кисть лівої руки, внаслідок чого спричинила тілесні ушкодження у вигляді дірбнокрапкових саден та двох ран на лівій кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, завдала умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала. Дала показання такого змісту. 29.02.2016 вона, щоб зекономити час прийшла в кабінет до ОСОБА_9 , оскільки він мав дати пояснення щодо проведення ремонту. В класі була учениця ОСОБА_13 . Ще могли заходити учні за зошитами. Обвинувачена з потерпілим обговорювала питання тепла. У цей час ОСОБА_14 принесла папку з документами. Учениця вийшла разом з ОСОБА_14 з кабінету. Потерпілий почав забирати у обвинуваченої пояснення. Можливо, в ході шарпанини, обвинувачена вкусила потерпілого, однак, точно цього не пам`ятає. Якщо вона так вчинила, то лише для того, що потерпілий її відпустив. Шарпанина тривала 30-40 секунд. Коли потерпілий відпустив обвинувачену вона забрала папку з документами і вийшла з кабінету. Двері в кабінет у цей час були відкриті. ОСОБА_15 зустріла обвинувачену біля кабінету, обвинувачена розповіла їй про шарпанину.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий пояснив таке. Відвертих конфліктів у нього з обвинуваченою не було, однак, відносини у них неприязні. Атестацію він проходив у Києві. 29.02.2016 приблизно о 16.10 годині до нього в кабінет прийшла обвинувачена з вимогою написати пояснення щодо теплопостачання. Він попросив дати йому попередні пояснення. Потерпілий писав те, що диктувала йому обвинувачена. Коли потерпілий написав, що забезпечення теплопостачання є прямим обов`язком директора обвинувачена намагаючись вирвати у потерпілого пояснення вкусила його за кисть. Під час цього у кабінеті була присутня учениця 1-го класу - ОСОБА_13 , яка відлучалася з кабінету ненадовго, але конфлікт бачила. До кабінету у цей час також могли заходити учні по свої зошити. Також деякий час у кабінеті була ОСОБА_14 , яка принесла папку з документами і потім вийшла. Після укусу у нього з`явилися тілесні ушкодження на внутрішній стороні долоні. Потім потерпілий провів урок. Швидку викликав після розмови з завучем.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 27.12.2016, потерпілий пояснив, що 29.02.2016 приблизно о 16.10 він був в своєму кабінеті, де проводив урок з ОСОБА_13 . В кабінет зайшла обвинувачена і почала вимагати у нього написати пояснення. Потерпілий почав писати. Обвинувачена намагалася йому диктувати текст, але він дещо переписав. Через це обвинувачена розізлилася. Потім обвинувачена побачила попереднє пояснення, яке потерпілий писав і схопила його. Потерпілий теж схопив пояснення, підвівся і тягнув папір до себе. Папір почав рватися і обвинувачена, щоб забрати аркуш вкусила потерпілого за ліву руку. Після цього потерпілий дописав на підвіконні пояснення і дав обвинуваченій. Свідком події була ОСОБА_13 , яка увесь час була в класі і нікуди не виходила.

Суд критично оцінює показання потерпілого та обвинуваченої в частині виявлених розбіжностей, оскільки суду надано докази, які підтверджують неприязні стосунки між ними, що на думку суду обумовлює розбіжності у їх показання. Зокрема, суду надано: копії пояснень через які виник конфлікт, відповідно до їх змісту потерпілий висловлює незадоволення роботою обвинуваченої на посаді директора; копію заяви від 26.11.2015 та протоколу педагогічної наради №8 від 02.02.2016, відповідно до якого вирішували питання виділення потерпілому іншого кабінету або зміни розкладу уроків і зазначене питання не було вирішене позитивно; копію листа від 15.02.2016, зі змісту якого встановлено, що обвинувачена 04.02.2016 зверталася у поліцію щодо порушення потерпілим громадського порядку, однак, в ході перевірки було встановлено, що потерпілий не вчиняв порушень.

Відповідно до висновку експерта від 01.03.2016 №428, на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді дрібнокрапкових саден та дві рани на лівій кисті, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, могли виникнути від зубів людини при укусі 29.02.2016 та за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_13 дала такі показання. 29.02.2016 під час уроку обвинувачена зайшла до кабінету потерпілого. Почала ображати потерпілого, казала, що він не вміє писати. Потім подзвонила до секретаря, яка принесла документи. Потерпілий в цей час стояв до свідка спиною, напіврозвернутий, на відстані приблизно 1 метр. Свідок бачила як обвинувачена вкусила потерпілого за руку. Потім свідок вийшла ненадовго з кабінету. До того, як вона виходила крові на руці не було. Коли свідок повернулася, то бачила кров. Приблизно о 18.00 годині свідок пішла додому.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 27.12.2016 свідку ОСОБА_13 запропоновано розповісти, як саме потерпілому було завдано тілесні ушкодження. Свідок пояснила, що 29.02.2016 приблизно о 14.00 годині вона прийшла до школи мистецтв. З 15.00 до 16.30 у неї був урок у кабінеті потерпілого. Через пів години після початку уроку у кабінет зайшла обвинувачена і гримнула дверима. Обвинувачена підійшла до потерпілого і почала з ним сваритися, бо він щось неправильно написав. За кілька хвилин прийшла ОСОБА_14 , бо обвинувачена її викликала по телефону, вона дала обвинуваченій папку і вийшла з кабінету. Потерпілий почав писати щось за вказівкою обвинуваченої. Обвинувачена почала виривати в нього з рук те, що він писав. Потерпілий підвівся на ноги і не віддавав документ. Коли папір почав рватися, обвинувачена нахилилася до руки потерпілого і вкусила його. Обвинувачена сказала свідку вийти з кабінету і покликати завгоспа з першого поверху, бо потерпілий її б`є. Свідок вийшла на хвилину, а потім знову зайшла. Потерпілий взяв листок паперу і почав писати. Потім віддав документ обвинуваченій і вона вийшла з кабінету.

Сторона захисту для підтвердження упередженості свідка надала суду такі докази: копію наказу від 31.08.2015 про додаткове зарахування учнів на навчання до школи мистецтв, відповідно до якої ОСОБА_16 зараховано учнем І класу на 2015-2016 навчальний рік за рахунок учнів, що вибули; копію заяв ОСОБА_17 від 29.05.2014 та від 28.05.2015 про зарахування його доньки в школу мистецтв; копію книги протоколів вступних іспитів за 2014-2015 роки та 2015-2016 роки, відповідно до якої ОСОБА_16 у зв`язку з низькими оцінками не була зарахована до школи мистецтв на 2014-2015 навчальний рік та при складанні вступного іспиту у 2015 році отримала ще нижчі бали. Зазначені докази на думку сторони захисту свідчать про неприязні стосунки обвинуваченої та батьків свідка, а тому показання ОСОБА_13 слід оцінювати критично і не враховувати при встановленні обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що свідку ОСОБА_13 станом на 29.02.2016 виповнилося 10 років. У судовому засіданні вона давала показання в присутності батьків, почувала себе комфортно і її показання відповідають тому, що вона раніше пояснювала під час досудового розслідування. Щодо доводів сторони захисту, то суд такі відхиляє, оскільки вступні екзамени дитина здавала перед приймальною комісією, члени якої оцінювали її здібності за різними критеріями, а не виключно директору шкоди. Крім того, ОСОБА_13 ще за пів року до події злочину наказом директора була зарахована на навчання, тому на думку суду у дитини, зогляду на її вік та рівень розвитку, не могло сформуватися неприязне ставлення до директора, яка попри низькі результати на іспитах все ж видала наказ про зарахування дитини на навчання. Також суд роз`яснив, в доступній формі, свідку важливість дачі правдивих показань.

Допитана в судовому засідання як свідок ОСОБА_14 пояснила таке. До неї зателефонувала обвинувачена і попросила принести папку з поясненням. Коли вона прийшла у кабінет там була також учениця ОСОБА_13 . Директор сказала учениці вийти. Свідок залишила папку з документами і пішла. Батько ОСОБА_18 вийшла з кабінету разом зі свідком. Чи поверталася ОСОБА_13 до кабінету свідок не знає. Самої події злочину вона не бачила.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що 29.02.2016 о 16.30 вона вийшла зі свого кабінету. Свідок бачила як з кабінету вийшла учениця, а за нею секретар ОСОБА_14 . З кабінету потерпілого свідок почула крик. Через вікриті двері вона бачила, що потерпілий схопив обвинувачену за руки знизу долонями догори. Обвинувачена кричала, щоб її відпустили, потім вибігла з кабінету, руки у неї були червоні, і розповіла, що потерпілий накинувся на неї.

Суд відхиляє показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в частині їх достовірності, оскільки вони працюють під керівництвом обвинуваченої і їх показання не підтверджуються іншими доказами, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_13 , яка була очевидцем злочину та протоколом слідчого експерименту від 05.06.2018, який був проведений за ухвалою суду, вдповідно до якого встановлено, що незалежно від місця розташування стола у кабінеті через відкриті двері події злочину не могло бути видно. Для того, щоб бачити подію свідок ОСОБА_15 повинна була стояти у дверях кабінету.

Свідок ОСОБА_19 дала такі показання. Що 29.02.2016 вона бачила потерпілого. У нього була кров на долоні. Зазначила, що з обвинуваченою у неї неприязні стосунки, оскільки її звільнили з роботи. З потерпілим у неї хороші стосунки.

ОСОБА_20 пояснив, що був учнем школи мистецтв, не пригадує чи змінювалася обстановка у кабінеті потерпілого, розкладу він не пригадує, приблизні години йому нагалали потерпілий і його представник.

Судом встановлено, що свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 перед дачею показань спілкувалися з потерпілим щодо змісту показань, а тому суд критично оцінює їх показання на предмет достовірності.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що працювала прибиральницею у школі мистецтв і прибираючи кабінет потерпілого зауважила, що стіл зміщений від дверей.

Відповідно до розкладу уроків 29.02.2016 (понеділок) у кабінеті №39 був урок ОСОБА_16 , який проходив з 15.40 до 16.25 години. Це підтверджує, що у час вчинення злочину свідок ОСОБА_13 дійсно була у кабінеті потерпілого.

Відповідно до висновку експерта від 01.03.2016 №29/16, на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на тильній поверхні лівої кисті, який виник від дії тупого предмета, за давністю спричинення може відповідати 29.02.2016 і відноситься до легкого тілесного ушкодження.

29.02.2016 ОСОБА_3 повідомила про вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Зазначені докази, на думку сторони захисту свідчать про необхідну оборону обвинуваченої. Згідно з ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони. Враховуючи наведене, для виникнення стану необхіднох оборони потерпілий повинен був вчинити протиправне посягання щодо обвинуваченої. Однак, згідно з показаннями свідка ОСОБА_13 , потерпілий не тримав обвинувачену за руки, а лише тягнув до себе аркуш паперу зі своїми поясненнями, який обвинувачена намагалася вихопити. Тому, суд доходить висновку, що обвинувачена отримала тілесні ушкодження не від дій потерпілого, що спростовує позицію захисту про необхідну оборону.

Враховуючи наведене, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй злочину повністю доведена поданими суду належними, допустимими та достовірними доказами, які у своїй сукупності є достатніми для доведення його винуватості поза розумним сумнівом.

В судовому засіданні також були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченої, зокрема: довідка від 18.01.2017, згідно з якою обвинувачена раніше не судима; довідки від 21.07.2016 від лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, відповідно до яких обвинувачена на обліку не перебуває; довідку про склад сім`ї, відповідно до якої обвинувачена проживає разом з батьком, 1939 року народження, та матір`ю, 1944 року народження; обвинувачена позитивно характеризується за місцем проживання, що стверджується характеристикою з місця проживання від 21.07.2016, а також позитивно характеризується за місцем праці, що стверджується характеристикою від 28.07.2016.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину - обвинувачена вчинила злочин невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе ніж обмеження волі, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання та місцем праці характеризується позитивно, її вік, сімейний стан - заміжня, має на утриманні двох непрацездатних батьків, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Зазначені обставини дають можливість призначити їй покарання у виді штрафу.

Судом встановлено, що злочин вчинено 29.02.2016. Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження обвинувачена добросовісно виконувала процесуальні обов`язки, не ухилялася від досудового слідства або суду. Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання менш суворне ніж обмеження волі. Стеттею 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 підлягала б звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, за умови визнання вини. Однак, обвинувачена вину у вчиненні злочину не визнала, тому суд з урахуванням ст.49 КК України на підставі ч.5 ст.74 КК України звільняє обвинувачену від покарання.

У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов. В обгрунтування позову наведено таке. 29.02.2016 ОСОБА_3 завдала ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження. Внаслідок цього потерпілому було завдано також моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень. Внаслідок таких дій ОСОБА_3 у потерпілого стався нервовий зрив, його авторитет як вчителя постаждав. Оскільки обвинувачена на момент вчинення злочину виконувала службові обов`язки ОСОБА_9 просить суд стягнути моральну шкоду солідарно з ОСОБА_3 та Миколаївської дитячої школи мистецтв.

Обвинувачена та цивільний відповідач подали заперечення на цивільний позов, відповідно до яких зазначили таке. ОСОБА_9 не надав суду доказів спричинення йому моральної шкоди та доказів, які обгрунтовують завищений розмір такої шкоди. Шкода, яка була заподіяна у стані необхідної оборони відшкодуванню не підлягає, якщо при цьому не було перевищено її межі.

Моральна шкода за правовою природою є шкодою немайного характеру згідно зі ст.16 ЦК України. Статтею 242 КПК України визначено випадки обов`язкового призначення експертизи. Зокрема, слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру шкоди немайнового характеру, заподіяної кримінальним правопорушенням. Таким чином, якщо у ході досудового розслідування є достатні підстави вважати, що потерпілому завдано моральної шкоди, у посадових осіб виникає обов`язок звернутися з клопотанням про призначення експертизи для визначення розміру зазначеної шкоди. Судом встановлено, що підстав для вчинення процесуальних дій визначених ст.242 КПК України під час досудового розслідування не було.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ході судового розгляду потерпілий та його представник не надали суду доказів заподіяння моральної шкоди. Зокрема, потерпілий стверджує, що у нього стався нервовий зрив, однак, жодного документального підтвердження цьому не надає. Щодо тверджень потепілого, що внаслідок вчинення злочину постраждав його авторитет, як вчителя, суд оцінює такі критично, оскільки свідком вчинення злочину була лише одна учениця. Її допитували у судовому засіданні і судом встановлено, що вона приязно ставиться до потерпілого і співчуває, що з ним таке трапилося.

Враховуючи наведене, суд вважає достатньою сатисфакцією для потерпілого ухвалення обвинувального вироку судом, а тому доходить висновку, що у задоволенні цивільного позову слід відмовити.

Керуючись ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , Миколаївської дитячої школи мистецтв про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, відмовити.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1