Дата документу Справа № 336/2182/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2182/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/365/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Олександрівськ-Сахалінський Сахалінської області Російської Федерації, громадянин України, розлучений, маючий середню освіту, не працюючий, який мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання з 8 січня 2017 року.
Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 8 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1935 грн. 12 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України за наступних обставин.
В ніч з 6 на 7 січня 2017 року, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки з останнім, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли з ревнощів, діючи умисно, використовуючи ніж, який він взяв зі столу та утримуючи його у правій руці, наніс ОСОБА_9 два удари в область голови, спричинивши останньому невеликі різані рани голови, а саме: в лобну область зліва нижче межі росту волосся, в ліву виличну область, а також удар в область передньої поверхні правого плечового суглоба, чим спричинив невелику різану рану та удар в область внутрішньої поверхні верхньої третини правої гомілки, чим спричинив невелику забійну рану.

Після цього, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 ножем три удари в область грудної клітини, спричинив йому три проникаючі, сліпи колото-різані поранення грудної клітини з пошкодженням внутрішніх органів, а саме: колото-різане поранення на передній поверхні верхньої частини правої половини грудної клітини з ушкодженням підшкірної клітковини, м`язів, міжреберних м`язів четвертого міжреберного проміжку, пристінкової плеври правої плевральної порожнини, правої легені; колото-різане поранення на передній поверхні верхньої частини лівої половини грудної клітини з ушкодженням передньої поверхні, від яких ОСОБА_9 помер, таким чином ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 .

Через нетривалий час ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів шляхом відчинення вхідних дверей, які були не замкнені на запірні пристрої, незаконно проник до помешкання ОСОБА_9 - будинок АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_9 майно: мобільний телефон «Nokiа X-01» вартістю 240 грн., телевізор «Saturn TV LED 32 O з дистанційним пультом до нього вартістю 3529 грн. 27 коп., куртку «Dоbest» вартістю 159 грн. 89 коп. та куртку «Into» вартістю 156 грн. 67 коп., переніс їх за місцем свого мешкання в будинок АДРЕСА_1 , спричинивши майнову шкоду на загальну суму 4085,83 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України і призначити йому більш м`яке покарання, врахувавши відсутність судимостей, співробітництво зі слідством та щире каяття.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_9 сам спровокував сварку та вдарив його першим, вбивство потерпілого не було умисним і цей вчинок він вчинив з мотиву ревнощів та побоювання за своє життя.
Зазначає, що потерпілий у минулому двічі був судимим за вбивство, у стані алкогольного сп`яніння завжди був агресивним та хватався за ніж.
Також зазначає, що коли він уходив, то потерпілий був ще живий.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що допитані в судовому засіданні потерпіла та свідки не були присутні під час конфлікту, який відбувався між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Також зазначає, що суд не дав належної оцінки всім проведеним у кримінальному провадженні експертизам, які у своїй сукупність підтверджують показання ОСОБА_7 , з яких випливає, що останній не мав умислу на вбивство ОСОБА_9 .
Під час досудового розслідування та судового розгляду не було встановлено те, яким чином ніж із нашаруванням речовини бурого кольору опинився за місцем мешкання обвинуваченого, чому на цьому ножі не було виявлено папілярних ліній, а на одязі та руках обвинуваченого не виявлено слідів крові.
Суд першої інстанції належним чином не оцінив висновки експертиз № 132 від 8 січня 2017 року та № 61-к від 20 лютого 2017 року, відповідно до яких нанесення всього комплексу ушкоджень ОСОБА_9 при обставинах та умовах, вказаних обвинуваченим в ході його допиту та під час проведення слідчого експерименту виключається.
Крім того, суд першої інстанції у своєму вироку не відобразив висновок експерта № 58 від 10 січня 2017 року в якому зазначено, що садна на лобі зліва, на лівій щоці, в проекції нижньої щелепи у ОСОБА_7 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Зазначає, що в судовому засіданні було достовірно доведено, що обвинувачений наніс ОСОБА_9 один удар ножем, після чого ОСОБА_7 пішов додому, а коли через декілька хвилин останній повернувся в дім ОСОБА_9 за телевізором, то вони ще спілкувались.
Також з вироку не зрозуміло, коли саме настала смерть ОСОБА_9 , оскільки в поясненнях свідків та у висновку експерта № 132 від 8 січня 2017 року містяться суперечності з цього приводу.
Від обвинуваченого ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду надійшло письмове клопотання, в якому він просить зарахувати йому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу, подану його захисником адвокатом ОСОБА_8 та просив їх задовольнити. Наполягав на тому, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було, перебував в стані алкогольного сп`яніння та пам`ятає, що він потерпілому наніс лише один удар ножем. Також наполягав на тому, що коли він уходив, потерпілий ще був живий.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 підтримала подані апеляційній скарги та просила їх задовольнити, вважала що суд належним чином не оцінив висновки всіх судових експертиз, в тому числі і ті, що спростовують висунуте ОСОБА_7 обвинувачення. Вважала, що стороною обвинувачення доведено завдання ОСОБА_7 лише одного удару ножем потерпілому, що підтверджено дослідженим судом першої інстанції протоколом відтворення обстановки та події та висновком судової медичної експертизи. Вважала недоведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки майна потерпілого, оскільки як він пояснює сам, потерпілий йому це майно подарував.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вважала, що вина ОСОБА_7 як у чиненні вбивства так і крадіжці майна доведена в суді першої інстанції повністю сукупністю досліджених судом належних та допустимих доказів, в тому числі висновками судово-медичних експертиз, згідно яких причиною смерті потерпілого став комплекс колото-різаних проникаючих поранень завданих ножем, який було вилучено у ОСОБА_7 . Вважала, що висновками експертиз повністю спростовані твердження обвинуваченого з приводу того, що він наніс лише один удар ножем. Крім того слідством встановлено, що після вчинення вбивства ОСОБА_7 викрав речі потерпілого, які переніс до свого будинку, по путі до дому викину з викраденого у потерпілого телефону сім-карту, що спростовує твердження обвинуваченого з приводу того, що потерпілий свої речі йому сам подарував.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково та пояснив, що в день, час та на місці, зазначених в обвинувальному акті, між ним та ОСОБА_9 виникла сварка з приводу того, що ОСОБА_11 йому зраджувала. Вони ображали один одного нецензурною лайкою, голосно кричали, при цьому ОСОБА_9 висловлював погрози на його адресу та вдарив кулаком в обличчя. Вони стояли один навпроти одного біля столу, на якому лежав ніж. Коли він побачив, що ОСОБА_9 дивиться на ніж, то з метою упередження удару з боку останнього, сам схопив ніж і вдарив його в ліву частину грудної клітини. У зв`язку з перебуванням у стані сильного алкогольного сп`яніння він не пам`ятає, що відбувалось після цього. Потім він пішов додому, але приблизно через 2 хвилини повернувся, щоб забрати телевізор, який ОСОБА_9 подарував йому. Коли він зайшов у дім, ОСОБА_9 сидів на дивані та лівою рукою тримався за лівий бік. Він сказав ОСОБА_9 , що забере телевізор, на що останній відповів згодою. Додатково зазначив, що умислу вбивати ОСОБА_9 він не мав, але допустив, що саме від його дій настала смерть потерпілого, завдав йому удар через ревнощі та побоювання за своє життя, визнав себе винним лише у крадіжці телефону та курток.
Таким чином, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту заперечує факт того, що обвинувачений ОСОБА_7 мав умисел на вбивство ОСОБА_9 .
Позиція захисту зводилась до того, що через деякий час після того, як обвинувачений наніс удар потерпілому, вони розмовляли один з одним, і ОСОБА_9 був ще живий.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі саме його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.
Так, потерпіла ОСОБА_12 повідомила суду першої інстанції, що 19 січня 2017 року їй стало відомо про те, що між її двоюрідним братом та ОСОБА_7 виникла бійка, в ході якої останній зарізав ОСОБА_9 . Також їй стало відомо про те, що з дому брата зник телевізор, куртки та мобільний телефон. Додатково зазначила, що у її брата був телевізор «Сатурн», який йому подарували, мобільний телефон «Нокіа» та куртки.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції показала, що 6 січня 2017 року приблизно о 19 год. 00 хв. вона разом з обвинуваченим прийшла в гості до ОСОБА_9 і приблизно через півгодини вона повернулась додому. На наступний день вранці, знаходячись вдома, вона побачила біля ніг ОСОБА_7 ручку ножа, який був чужим. Коли вона його підняла, обвинувачений сказав їй, щоб вона його не брала, оскільки це його ніж. В той же день, приблизно о 17 годині, обвинувачений попросив її поставити сім-картку до телефону, повідомивши, що він взяв його для того, щоб подзвонити. Після цього він приніс додому телевізор та повідомив, що його подарував ОСОБА_9 , оскільки він йому не потрібен, також вдома вона побачила дві куртки, які раніше були у ОСОБА_9 . Додатково повідомила, що між обвинуваченим та потерпілим конфліктів не було, раніше вона зустрічалась з ОСОБА_9 , про що знав ОСОБА_7 , однак з цього приводу не ревнував. Також зазначила, що під час їх перебування в домі потерпілого, останній її не обіймав. Крім того повідомила, що обвинувачений свого телефону не мав, і вранці 7 січня 2017 року тілесних ушкоджень у нього не було.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показала, що 7 січня 2017 року приблизно о 21 год. 00 хв. від працівників поліції їй стало відомо про вбивство ОСОБА_9 . Після вчиненого злочину з будинку зник телевізор, дві куртки та старий мобільний телефон «Нокіа». Телевізор шість років тому ОСОБА_9 подарував його друг ОСОБА_14 . Додатково повідомила, що ОСОБА_9 ніде не працював, будь-якої розмови про те, що він мав намір подарувати телевізор обвинуваченому не було, куртки він носив, а тому не міг подарувати їх ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показала, що 6 січня 2017 року приблизно в період з 22 год. 30 хв. до 23 год. 00 хв. вона чула, що в домі ОСОБА_9 хтось сварився, розмовляли голосно, використовували нецензурну лайку, однак про що йшла розмова вона не чула. Наступного дня її син на подвір`ї знайшов сім-картку мобільного телефону, яку вона поставила до свого телефону. Коли вона дізналася, що з будинку ОСОБА_9 викрали мобільний телефон, сім-картку вона знищила.
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції надав аналогічні пояснення, що і його дружина ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції показала, що у ОСОБА_9 вдома був телевізор, який залишив його товариш, що раніше жив у нього. Їй також було відомо, що у ОСОБА_9 був мобільний телефон «Нокиа» чорного кольору.
Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції показав, що він в якості понятого приймав участь в проведенні обшуку будинку, де був виявлений труп чоловіка, прізвище якого він не пам`ятає. Зазначив, що на тілі чоловіка він бачив рани, однак їх кількість не пам`ятає. Крім того, бачив кров на дивані та на стіні. В ході обшуку були вилучені речі, телевізора у домі не було.
Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції дав показання, які за змістом аналогічні показанням свідка ОСОБА_18 .
Підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілої та свідків.
Показання потерпілої ОСОБА_12 та вищезазначених свідків в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та дослідженими письмовими доказами.
Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.
Так, з дослідженого протоколу огляду місця події від 7 січня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що в ході проведення огляду було виявлено труп ОСОБА_9 з ножовими пораненнями, виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору, ніж, а також інші речі, зазначені в протоколі огляду місця події (т. 1, а.с. 182-248).
З протоколу обшуку від 8 січня 2017 року, проведеного за місцем проживання ОСОБА_7 , вбачається, що при його проведенні були виявлені та вилучені ніж з дерев`яною рукояткою коричневого кольору, на клинку якого маються сліди нашарування речовини бурого кольору, куртка чорного кольору з написом «Into», куртка чорного кольору із вставками червоного та білого кольору з написом «Dobest», мобільний телефон «Nokia X-1 в корпусі чорного кольору, дистанційний пульт «Saturn» в корпусі чорно-сірого кольору, телевізор «Saturn» в корпусі чорно-сірого кольору (т. 2, а.с. 94-102).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 9 січня 2017 року та відеозапису до нього вбачається, як обвинувачений ОСОБА_7 продемонстрував, за яких обставин вдарив ОСОБА_9 ножем. В ході слідчого експерименту ОСОБА_7 надав пояснення, які загалом відповідають тим поясненням, які він надавав під час судового розгляду в суді першої інстанції (т. 3, а.с. 82-91).
З висновку експерта № 132 від 8 січня 2017 року вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала від множинних, проникаючих, сліпих, колото-різаних поранень грудної клітини з пошкодженнями внутрішніх органів, а саме: колото-різаного поранення на передній поверхні верхньої частини правої половини грудної клітини з ушкодженням підшкірної клітковини, м`язів, міжреберних м`язів четвертого міжреберного проміжку, пристінкової плеври лівої плевральної порожнини, передньої поверхні навколосерцевої сорочки, лівої стінки висхідної частини грудної аорти та колото-різаного поранення на передній поверхні середньої частини лівої половини грудної клітини з ушкодженням підшкірної клітковини, м`язів, міжреберних м`язів сьомого міжреберного проміжку, пристінкової плеври лівої плевральної порожнини. Вказані поранення мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Також на тілі у ОСОБА_9 були виявлені чотири тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають. Крім того, враховуючи множинні, проникаючі, сліпі, колото-різані поранення грудної клітини з пошкодженням внутрішніх органів, можливість здійснювати активні дії, в тому числі самостійно пересуватись, кричати, кликати на допомогу, є малоймовірною (т. 2, а.с. 66-72).
З висновку експерта № 61-к від 20 лютого 2017 року вбачається, що на трупі ОСОБА_9 були наявні 7 шкірних ран, три з яких продовжувались у ранові канали. При співставленні даних експертизи трупа і даних слідчого експерименту, під час якого ОСОБА_7 продемонстрував обставини нанесення удару, встановлені суттєві розбіжності в кількості ран та їх локалізації. Так, лише рана на передній поверхні тулубу у верхній частині лівої половини грудної клітки, могла бути нанесена при обставинах та умовах, вказаних ОСОБА_7 в ході його допиту та слідчого експерименту. Нанесення всього комплексу ушкоджень ОСОБА_9 при обставинах та умовах, вказаних ОСОБА_7 в ході його допиту та слідчого експерименту виключається (т. 2, а.с. 76-93).
Висновки цієї експертизи є аналогічними висновкам комісійної судово-медичної експертизи № 126/к від 5 квітня 2017 року, яка проводилась за матеріалами справи (т. 2, а.с. 232-253).
З висновку експерта № 101 від 6 лютого 2017 року вбачається, що рани на клаптях шкіри трупу ОСОБА_9 були завдані плоским, колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, що мав обух та лезо, найбільша ширина клинка, що занурилася, складала близько 20-23 мм. Можливість спричинення ран на клаптях шкіри з області грудної клітини від трупу ОСОБА_9 , клинком ножа, наданого на експертизу, не виключається (т. 2 , а.с. 210-213).
З висновку експерта № 391 від 6 лютого 2017 року вбачається, що на ручці ножа, вилученого в ході огляду місця події, знайдена кров людини з домішкою поту та виявлені антигени А, В і Н, що не виключає змішування крові та поту осіб із різною груповою характеристикою по системі АВО, в тому числі крові ОСОБА_9 з потом та (або) кров`ю ОСОБА_7 , при наявності у останнього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент злочину (т. 2, а.с. 199-201).
З висновку судово-психіатричної експертизи № 58 від 30 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє у теперішній час. При дослідженні виявляв послідовність і логічність мислення, збереженість інтелектуально-мнестичних функцій, відсутність галюцінаторно-маячної симптоматики, критичність та розуміння покарання інкримінованої йому дії. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2, а.с. 123-127).
Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що саме внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 настала смерть ОСОБА_9 .
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.115, ч. 3 ст. 185 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.
Крім того, судом першої інстанції було досліджено висновки ряду експертиз, які були визнані такими, що не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню.
Всі висновки зазначених експертиз загалом зводяться до того, що на тому чи іншому об`єкті, наданому на дослідження, або не встановлено наявність крові або відсутні сліди папілярних візерунків, придатних до ідентифікації.
Разом з тим, сам ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду, а також в апеляційні скарзі, не спростовує факт завдання потерпілому ОСОБА_9 удару ножем, тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано висновки цих експертиз до уваги не брав, оскільки наявна в них інформація підтверджує ті обставини, які не потребують доказування.
Доводи апеляційної скарги про те, що на вилучених під час огляду місця події речових доказах не було виявлено слідів, які б категорично вказували на їх приналежність обвинуваченому на правильність висновків суду не впливають, оскільки досліджені судом першої інстанції висновки експертиз та сукупність інших доказів доводить, що він був присутній на місці події та вчинив інкриміновані йому дій у відношенні потерпілого та належного йому майна.
Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки судом першої інстанції висновків експертиз в частині того, що виключається можливість нанесення всього комплексу ушкоджень ОСОБА_9 при обставинах та умовах, вказаних ОСОБА_7 під час його допиту та проведення слідчого експерименту, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі висновки свідчать лише про те, що обвинувачений на слідчому експерименті не в повному обсязі продемонстрував механізм завдання ударів потерпілому, при цьому також привертає до себе увагу та обставина, що той удар ножем, який продемонстрував ОСОБА_7 під час відтворення обстановки та події злочину повністю узгоджується з висновками судово-медичної експертизи.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника з приводу не відображення у вироку висновку експерта № 58 від 10 січня 2017 року про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, то вони є також необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції розглядає провадження в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а в межах даного кримінального провадження, факт наявності чи відсутності у обвинуваченого легких тілесних ушкоджень не є істотним при вирішення питання про доведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що коли через деякий час після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 повернувся до його квартири та побачив, що ОСОБА_9 був ще живий і вони розмовляли один з одним, то колегія суддів ставиться до них критично, оскільки такі показання надавав тільки сам обвинувачений, а інші докази, які могли б підтвердити зазначені обставини, в матеріалах кримінального провадження відсутні.
До того ж, з висновку експерта № 132 від 8 січня 2017 року вбачається, що враховуючи множинні, проникаючі, сліпі, колото-різані поранення грудної клітини з пошкодженням внутрішніх органів, можливість ОСОБА_9 здійснювати активні дії, в тому числі самостійно пересуватись, кричати, кликати на допомогу була малоймовірною, що також ставить під сумнів зазначені показання обвинуваченого.
Що стосується доводів захисника обвинуваченого з приводу того, що не було встановлено час смерті ОСОБА_20 , то з вироку вбачається, що суд першої інстанції виклав в мотивувальній частині вироку та повно оцінив висновки експертиз і встановив більш точний час смерті потерпілого, ніж було встановлено на стадії досудового розслідування, з чим фактично погодилась сторона обвинувачення.
Інші доводи апеляційних скарг щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.
Доводи обвинуваченого та його захисника про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.
Судом першої інстанції були вжито всі заходи, для встановлення істини в даній справі.
Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень та їх характер, спосіб і знаряддя вчиненого злочину, поведінка обвинуваченого після нанесення тілесних ушкоджень не свідчать на користь версії сторони захисту про відсутність умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .
З приводу клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування йому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 58 Конституції України проголошує, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 2 статті 5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Із вироку вбачається, що судом застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року та зараховано у строк покарання обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 8 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином Закон України № 2046-VIII від 18.05.2017 р. погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття, як і зазначено в скарзі обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 р. слід застосовувати після набрання останнім чинності, тобто з 21 червня 2017 року, що є прямою дією закону у часі.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про зарахування строку тримання під вартою після 20 червня 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в попередній редакції закону.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Підстав для скасування вироку суду із призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції за доводами апеляційної скарги захисника не встановлено також.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4