Справа № 591/5391/17
Провадження № 1-кп/591/482/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2018 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі : головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді взяття під варту, оскільки строк дії запобіжного заходу закінчується ,а підстави, які існували при застосуванні запобіжного заходу, не змінилися, зокрема обвинувачений може ухилитися від суду.

Захисником ОСОБА_6 подано також клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, мотивуючи його тим, що ОСОБА_4 повністю визнає фактичні обставини скоєння ним злочину, наміру переховуватися від суду він не має, вплинути на свідків чи потерпілого він не зможе. Крім того, дана особа тривалий час перебуває під вартою.

ОСОБА_4 підтримує думку захисника.

Вислухавши думку учасників судового розгляду суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Прокурором доведено необхідність застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , оскільки підстави які існували при застосуванні запобіжного заходу не змінилися.

Проте, вказане твердження не може бути прийнято до уваги з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої 04 листопада 1950 року та ратифікованої Україною 17 липня1997 року, а також практики Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (див. рішення Суду у справі «Вемгофф проти Німеччини»).

Суд вважає, що в зв`язку зі сплином значного часу після застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики істотно зменшилися, зокрема те, що обвинувачений повністю визнає фактичні обставини скоєння ним злочину, подання прокурором обвинувального акту в порядку ст. 338 КПК України, яким зменшено обсяг обвинувачення, тощо.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що прокурором, на виконання вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість та характер кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого.

Тому, враховуючи обставини справи суд вважає необхідним застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків: прибувати за першою вимогою до суду; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим у даному кримінальному провадженні; повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-179, 183, 199, 201, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків:

- прибувати за першою вимогою до суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно з під варти в залі суду.

Встановити строк дії обов`язків відносно ОСОБА_4 до 06.10.2018 року включно.

Організацію виконання ухвали в частині застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7 -Когер