Справа № 346/1597/18
Провадження № 1-кп/346/279/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

cекретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия кримінальне провадження № 1-кп/346/279/2018 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець с. Черче Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одружений, проходить військову службу за контрактом на водія їдальні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення управління військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдата, учасник АТО , депутатом не обирався, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.4 КК України, а саме нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за таких обставин.

Так, 29.03.2016 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 було укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 02.06.2016 року №112-РС солдата обвинуваченого ОСОБА_4 було призначено на посаду навідника танкового взводу танкової роти даної військової частини. Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 02.06.2016р. № 154 солдат обвинувачений ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.

Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 15.12.2016р. № 259-РС солдат ОСОБА_4 призначений на посаду водія їдальні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення управління даної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату- обвинуваченому ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

30.01.2017р. о 09 год. 00 хв. солдат- обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем постійного проживання в с. Підвиння Рогатинського району Івано- Франківської області, де проводив час на власний розсуд.

13.03.2017р. о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до Рогатинського ВП Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області.

В подальшому, 16.03.2017р. солдат обвинувачений ОСОБА_4 повернувся до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдат обвинувачений ОСОБА_4 зарахований у розпорядження командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ).

Свою вину в судовому засіданні обвинувачений визнав в повному обсязі і пояснив, що він дійсно самовільно вибув з військової частини 30 січня 2017 року додому, не узгодивши з командиром, відповідно знаходився поза межами військової частини більше місяця. До військової частини з`явився добровільно 16 березня 2017 року.

У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений щиро кається і просить суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ст.407 ч.4 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не знаходить.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття та визнання вини в повному обсязі, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позитивну характеристику з місця служби та проживання, є учасником АТО і на даний час проходить службу в АТО.

За наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, зокрема, його матеріальний стан, стан здоров`я, відсутність завдання шкоди, щодо обвинуваченого можливо застосувати ст.75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням. Таке покарання, на думку суду, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

В судове засідання від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшла письмова заява про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році», в якій зазначено, що він в період з 29 травня 2016 року по 29 червня 2016 року приймав участь в Антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується довідкою військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 29.06.2016 року №995. Однак посвідчення учасника бойових дій відсутнє, оскільки ще невиготовлене. На даний час продовжує службу в лавах Збройних сил і бере участь в АТО, тому просить застосувати до нього ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Прокурор в судовому засіданні подану заяву підтримав.

Суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав: гр. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, згідно ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав законної сили 7.09.2017 року, він підпадає під категорію осіб, які звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону). Обставини, передбачені ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого відсутні. Обвинувачений з 29 травня 2016 року по 29 червня перебував в зоні АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою виданою військовою частиною НОМЕР_1 від 29.06.2016 року, на даний час продовжує службу в зоні АТО і не заперечує щодо застосування до нього Закону України «Про амністію», про що надав власноруч написану письмову заяву.

На підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р., ст.ст.85,86 КК України та керуючись ст.ст.373,374,375 КПК України,-

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу відділу з питань пробації та виконання кримінальних покарань , повідомляти вищезазначений орган про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець с. Черче Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одружений, проходить військову службу за контрактом водієм їдальні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення управління військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдата, учасника АТО , депутатом не обирався - від відбування призначеного покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, внаслідок акту амністії згідно ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1