Справа № 716/1239/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2018 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

з участю сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Чернівці, проживає в АДРЕСА_1 , має середню освіту, не працює, неодружений, на утриманні осіб не має, раніше судимий:
-28.09.2016 р. Заставнівським районним судом Чернівецької області за ст.185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,
в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.289 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в:

07 червня 2018 року біля 13 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на території господарства потерпілого ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, розуміючи протиправне значення своїх дій, маючи на меті незаконне заволодіння транспортним засобом, самовільно взяв ключі від автомобіля марки Peugeot Partner. Після цього маючи вільний доступ до автомобіля марки Peugeot Partner д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, який був припаркований навпроти даного господарства, за допомогою викрадених ключів відчинив автомобіль та запустив стартер двигуна. В подальшому обвинувачений ОСОБА_7 незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 та яким згідно довіреності користується ОСОБА_10 . Остання в свою чергу на підставі усної домовленості передала автомобіль в користування своєму батьку потерпілому ОСОБА_5 . Після цього обвинувачений ОСОБА_7 із місця вчинення кримінального правопорушення на викраденому автомобілі зник у невідомому напрямку, розпорядившись ним на власний розсуд. Крім того він на вказаному транспортному засобі скоїв дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого пошкодив його, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків в розмірі 168 752,73 грн.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 незаконно заволодів транспортним засобом, вчинене повторно та завдав значної матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_5 , скоївши кримінальне правопорушення передбачене ст.289 ч.2 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 за наведених вище обставин свою вину в пред?явленому обвинуваченні визнав частково та показав наступне. Вказав, що із потерпілим ОСОБА_5 він знайомий близько 15 років. 07.06.2018 року близько 10-00 години він прийшов до потерпілого додому в АДРЕСА_2 , де останній робив ремонт. Разом з ним ще працювало двоє людей ОСОБА_11 та інша особа на ім?я ОСОБА_12 , прізвища він не знає. Всі вони спільно заливали бетон використовуючи бетонозмішувач, який знаходився за межами території господарства. Там же стояв транспортний засіб марки Пежо червоного кольору, який належав потерпілому ОСОБА_5 . Він знав, що ключі від даного транспортного засобу висять на дереві, а тому близько обіднього часу взяв їх без дозволу потерпілого. Останній знаходився від нього на відстані близько 20 метрів, оскільки пішов за будинок. Він крикнув йому, що бере машину. Також йому не відомо чи потерпілий почув його, оскільки останній погано чує, а також працював голосно бетонозмішувач. Незважаючи на це він вийшов за межі господарства, відчинив машину, запустив двигун та поїхав. В подальшому він не впорався з керуванням на одному з поворотів та здійснив дорожньо-транспортну пригоду заїхавши даним автомобілем на подвір?я ОСОБА_13 . Також в судовому засіданні обвинувачений показав, що він посвідчення водія не має та ніколи його не отримував, однак деякі навики керування транспортними засобами у нього є. Вільного доступу у нього до вказаного автомобіля не було та без дозволу він також не міг його брати. Категорично заперечив той факт, що до заволодіння транспортним засобом він вживав алкогольні напої, однак вказав, що вживав їх напередодні вночі, а також одразу після дорожньо-транспортної пригоди вжив близько 1 літра горілки. Під час виступу з останнім словом обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що свою вину визнає в повному обсязі.

Щодо цивільного позову, то вказав, що його визнає в повному обсязі та не заперечував проти стягнення з нього вартості пошкодженого транспортного засобу. Вказав також, що шкоду завдану потерпілому він не відшкодував.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що проживає в АДРЕСА_3 . На початку червня 2018 року, точної дати вона не пам`ятає, близько обіднього часу вона почула сильний шум та вийшла на вулицю свого домогосподарства. Вона побачила, що автомобіль червоного кольору заїхав на територію її житлового будинку пошкодивши ворота. У нього була розбита передня частина та ушкоджено лобове скло. За кермом перебував ОСОБА_7 , останній мав ушкодження обличчя оскільки йшла кров у нього. Пізніше приїхав власник транспортного засобу ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_14 показав, що не був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, однак на прохання потерпілого ОСОБА_5 за допомогою трактора витягав розбиту машину останнього з подвір?я ОСОБА_13 , оскільки вона була сильно розбита та не могла самостійно рухатись.

Свідок ОСОБА_15 показав, що 07.06.2018 року він спільно з свідком ОСОБА_16 працювали на будівництві у потерпілого ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 . Близько 10-00 години до них прийшов обвинувачений ОСОБА_7 , який почав допомагати. При цьому він перебував в стані алкогольного сп?яніння. На дорозі працював бетонозмішувач, потерпілий ОСОБА_5 возив їм розчин бетону, а вони його заливали. При цьому, за межами подвір?я неподолік стояв припаркований транспортний засіб червоного кольору, марки він не знає, який належав потерпілому. Приблизно о 12-00 ОСОБА_5 пішов за будинок і в цей час він почув сильний звук двигуна. Він зрозумів, що ОСОБА_7 взяв машину без дозволу та поїхав. Після цього він повідомив про дану подію потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_5 будучи допитаним в судовому засіданні показав, що він є законним користувачем транспортного засобу марки Пежо Партнер червоного кольору державний номерний знак НОМЕР_2 . 07.06.2018 року він перебував в АДРЕСА_2 , оскільки там він проводить будівельні роботи у власному житловому будинку. У нього працювало двоє працівників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Близько 10-00 години приїхав обвинувачений ОСОБА_7 та привіз бетонозмішувач. При цьому він перебував в стані алкогольного сп?яніння. Вказаний транспортний засіб був припаркований за межами господарства на узбіччі проїжджої частини. Обвинувачений попросив у нього ключі від машини, щоб поїхати в село, він в свою чергу категорично відмовив та не давав дозволу на це. Близько 12-00 години він пішов за свій житловий будинок на значну відстань та в цей час до нього прибіг свідок ОСОБА_15 повідомивши, що ОСОБА_7 взяв без дозволу його машину.

Також потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги викладені в позовній заяві та просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на свою користь завдану йому вчиненням кримінального правопорушення матеріальну шкоду в розмірі 168752,73 гривень.

Крім показів свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_7 також повністю підтверджується письмовими доказами.

Так, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушенні від 07.06.2018 року (а.с. 8-9) вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 повідомив про незаконне заволодіння транспортним засобом обвинуваченим ОСОБА_7 .

Протоколом огляду місця події від 07.06.2018 року та фототаблицею до нього (а.с. 15-19) зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та обстановку на території домогосподарства.

Протоколом огляду місця події від 07.06.2018 року та фототаблицею до нього (а.с. 21-29) зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди та виявлено викрадений автомобіль належний потерпілому із наявними пошкодженнями рами, шасі та трансмісії.

Як вбачається з висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи №117-Р від 27.06.2018 року (а.с. 38-56), ринкова вартість автомобіля марки Peugeot моделі Partner, номерний знак НОМЕР_2 станом на 27.06.2018 року складає 168752,73 гривень. Вартість відновлювального ремонту даного автомобіля пошкодженого в результаті незаконного заволодіння 07.06.2018 року на момент проведення експертизи (27.06.2018 року) становить 274160,54 гривень. В даному випадку проведення відновлювального ремонту транспортного засобу є економічно недоцільним, так як його стан повністю втратив свою цінність. Економічна доцільність ремонту КТЗ (складової частини) принцип оцінки, який передбачає, що відновлювальний ремонт КТЗ (складника) є доцільним лише за умови, що вартість відновлювального ремонту КТЗ (складника) підвищує його ринкову вартість, проте не перевищує її.

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту та додатком до нього, що містить відеозапис слідчого експерименту від 20.07.2018 року, який був предметом дослідження в судовому засіданні (а.с. 143-147), то обвинувачений ОСОБА_7 в ході вказаної процесуальної дії повідомив, що близько 13-00 години 07.06.2018 року сказав потерпілому ОСОБА_5 , що бере його машину. Однак останній його не почув, бо перебував на відстані близько 50-100 метрів від нього. Він самовільно взяв ключі від транспортного засобу та завівши його поїхав з місця. В подальшому не впоравшись із керуванням він допустив дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 15, 17 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», незаконне заволодіння транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним. Відповідно до частин 2, 3 ст. 289 КК та п. 3 примітки до цієї статті матеріальну шкоду слід визнавати значною в разі заподіяння реальних збитків на суму від 100 до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а великою - на суму понад 250 таких мінімумів.
При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
У випадках коли особа знищила транспортний засіб, яким незаконно заволоділа, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення злочину. Таким же чином треба вирішувати це питання, якщо транспортний засіб після незаконного заволодіння не знайдено.
У разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.
Суд критично оцінює покази обвинуваченого в тій частині, що він раніше вже неодноразово керував транспортним засобом належним потерпілому ОСОБА_5 , а тому вважав, що мав право взяти його без дозволу, оскільки потерпілий повністю спростував ці показання. Зокрема останній вказав, що 07.06.2018 року обвинувачений звертався до нього з проханням надати йому в тимчасове користування автомобіль, однак він відмовив. Самі дії обвинуваченого свідчать про бажання саме незаконно заволодіти транспортним засобом, оскільки він дочекався слушного моменту, коли потерпілий ОСОБА_5 залишить подвір?я свого домогосподарства та відійде на значну відстань, щоб уникнути можливості перешкодити його протиправним діям. Суд бере до уваги також характер та мотиви допущеного обвинуваченим ОСОБА_7 порушення правил безпеки дорожнього руху, оскільки він не маючи спеціального дозволу на право керування транспортним засобом та не маючи відповідного водійського стажу, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, сів за кермо транспортного засобу. Своїми діями він наразив інших учасників дорожнього руху на небезпеку, що в подальшому призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження транспортного засобу до стану, який повністю втратив свою цінність та відновлювальний ремонт якого є економічно недоцільним.

Суд бере до уваги те, що покази під час судового розгляду потерпілого та інших свідків були послідовними та чіткими, вони повністю сумісні та відповідають одні одним.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно та яке завдало значної матеріальної шкоди.

У обвинувальному акті правильно викладені всі обставини справи.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом?якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вказує законодавець у ст. 50 КК України, - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнає його активне сприяння розкриттю злочину. Та обставина, яка зазначена органом досудового розслідування як щире каяття не знайшла свого підтвердження в суді, оскільки поведінка обвинуваченого не засвідчила про критичну оцінку вчиненого ним злочину, відсутнє співчуття до потерпілого, прагнення зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому у відповідності до ст.67 КК України є рецидив злочину, оскільки останній вчинив новий умисний злочин та має судимість за інший умисний злочин. Дана обставина вбачається з вироку Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28.09.2016 року (а.с. 153-154) та вимоги ДІАП НП України (а.с. 151). Такою обставиною суд також визнає і вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки як потерпілий так і свідок ОСОБА_15 підтвердили дану обставину. Сам обвинувачений не заперечував того факту, що на передодні 07.06.2018 року вночі він вживав спиртні напої.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про добровільне чи будь-яке інше відшкодування шкоди потерпілому. В судовому засіданні також не здобуто жодних доказів такого підтвердження, сам обвинувачений вказав, що ним таке відшкодування не реалізовано.
Суд, при призначенні покарання оцінив надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, враховуючи положення ст.ст.50, 65 КК України, а також всі обставини справи, ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, характеристику особи винного, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, має тимчасові заробітки, раніше судимий за умисний корисливий злочин проти власності та вчинив новий злочин в період іспитового строку, вину в скоєному визнав повністю під час виступу з останнім словом. Судом враховано також ту обставину, що у обвинуваченого не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб. Враховується також і думка потерпілого, який показав про відсутність відшкодування шкоди вартості знищеного майна, з приводу виду та розміру покарання поклався на розсуд суду.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті 289 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі. Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання. Крім того, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого також і додатковий вид покарання у виді конфіскації майна.

Підстав для застосування судом вимог ст.69 КК України не встановлено, оскільки відсутня мінімальна необхідна кількість обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також урахування особи не дають змогу застосування такої норми.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України також не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, оскільки новий злочин вчинено саме в період іспитового строку.
Крім того, враховуючи наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 судимості згідно вироку Заставнівського районного суду Чернівецької області за ст.185 ч.3 КК України, покарання за який у виді чотирьох років позбавлення волі не виконано, покарання слід призначити за правилами ст.71 ч.1 КК України частково приєднавши невідбуту його частину.

Згідно інформації, яка міститься в матеріалах кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 07.06.2018 року був затриманий та ухвалою слідчого судді від 08.06.2018 року до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу суд не вбачає, а тому його необхідно залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого відповідно до вимог ст.124 КПК України.

У відповідності до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 128, ч.1 ст.129 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно роз?яснень, які містяться в п.п. 13-15 Постанови №4 від 01.03.2013 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.
До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).
При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що потерпілим ОСОБА_5 із дотриманням вимог процесуального законодавства подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 із залученням в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_10 . В прохальній частині йдеться про стягнення з обвинуваченого завданої матеріальної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 168752,73 гривень. Суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. Як вбачається з висновку експерта наданого в ході проведення судової авто товарознавчої експертизи №117-Р від 27.06.2018 року (а.с. 38-56), то ринкова вартість автомобіля марки Peugeot моделі Partner, номерний знак НОМЕР_2 станом на 27.06.2018 року складає 168752,73 гривень. Вартість відновлювального ремонту даного автомобіля пошкодженого в результаті незаконного заволодіння 07.06.2018 року на момент проведення експертизи (27.06.2018 року) становить 274160,54 гривень. В даному випадку проведення відновлювального ремонту транспортного засобу є економічно недоцільним, так як його стан повністю втратив свою цінність. Економічна доцільність ремонту КТЗ (складової частини) принцип оцінки, який передбачає, що відновлювальний ремонт КТЗ (складника) є доцільним лише за умови, що вартість відновлювального ремонту КТЗ (складника) підвищує його ринкову вартість, проте не перевищує її.

Враховуючи ту обставину, що проведення відновлювального ремонту є економічно недоцільним та сам потерпілий в судовому засіданні вказав, що він не має наміру його проводити, то при визначенні розміру завданої матеріальної шкоди слід виходити з ринкової вартості транспортного засобу.

Саме тому, суд вважає, що заявлений цивільний позов підлягає задоволенні в повному обсязі, оскільки повністю доведений потерпілим та підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 100, 124, 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред?явленому обвинуваченні за ст.289 ч.2 КК України та призначити йому покарання, що визнано судом доведеним, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ст.71 ч.1 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.09.2016 року за ст.185 ч.3 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п?яти) років та 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного його затримання 07.06.2018 року о 16-00 годині.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_10 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдану йому вчиненням кримінального правопорушення передбаченого ст..289 ч.2 КК України матеріальну шкоду в розмірі 168752,73 (сто шістдесят вісім тисяч сімсот п?ятдесят дві) гривні 73 копійки.

Речові докази по справі: автомобіль марки Peugeot моделі Partner, номерний знак НОМЕР_2 червоного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити йому за належністю; флакон із вмістом крові ОСОБА_7 , який зберігається в камері зберігання речових доказів Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області знищити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 1430,00 гривень (а.с. 38).

Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ ОСОБА_1