печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Києві клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :
25.04.2018 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , в якому заявник просить скасувати арешт на грошові кошти та видаткові операції, цінні папери, які знаходяться на рахунках ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в ПАТ "Укрсоцбанк" (МФО 300023 м. Київ, вул. Ковпака, 29), накладений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.10.2017 року у кримінальному провадженні № 003092 від 28.09.2017 року за ч.1 ст. 205 КК України
В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що грошові кошти на які накладено арешт не є речовими доказами, оскільки жодних доказів на підтвердження кримінально протиправного характеру походження вказаних коштів стороною обвинувачення не здобуто. Застосовуючи такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт з метою забезпечення спеціальної конфіскації, слідчий суддя не звернув уваги, що санкція ст. 205 ч.1 КК України не підпадає під критерії визначені ст. 96-1 КК України. За таких обставин стверджувати про те, що грошові кошти, цінні папери, які перебувають на рахунку ОСОБА_5 відповідають визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України критеріям не вважається можливим. Зазначене в своїй сукупності беззаперечно свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 подане клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у ньому.
Представник органу досудового розслідування за клопотанням якого накладено арешт на майно, в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Надіслав заяву про слухання клопотання у його відсутність. Проти скасування арешту заперечував.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування захисника, приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003092 від 28.09.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.10.2017 року накладено арешт на грошові кошти та видаткові операції, цінні папери, які знаходяться на рахунках ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в ПАТ "Укрсоцбанк" (МФО 300023 м. Київ, вул. Ковпака, 29).
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність в ОСОБА_5 права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
Сстаттями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.10.2017 при арешті грошових коштів, які зберігаються на розрахункових рахунках ОСОБА_5 , слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що вони відповідають критеріям, визначеним ст. 98, п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину не оголошено, версія органу досудового розслідування про те, що грошові кошти на рахунках ОСОБА_5 є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.
Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту грошових коштів на банківських рахунках ОСОБА_5 зменшилися, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання та захисником у судовому засіданні, тоді як прокурор, за клопотання якого було накладено арешт, в судове засідання не з`явився та, як наслідок, не використав можливість спростувати доводи заявника та не навів додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відтак, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_5 належним йому майном, на підставі вище встановлених обставин, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Суд критично ставиться до тверджень захисника на необґрунтоване застосування слідчим суддею такої підстави для накладення арешту на майно, як забезпечення спеціальної конфіскації, оскільки ухвала про накладення арешту такого посилання не містить.
Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна - задовольнити.
Арешт на грошові кошти та видаткові операціїї, цінні папери, які знаходяться на рахунках ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в ПАТ "Укрсоцбанк" (МФО 300023 м. Київ, вул. Ковпака, 29), накладений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.10.2017 року у кримінальному провадженні № 003092 від 28.09.2017 року за ч.1 ст. 205 КК України - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1