Справа № 333/2258/18
Провадження № 1-кп/333/413/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 розглянувши в підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001124 від 11 квітня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Згідно даного обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, при наступних обставинах.
ОСОБА_4 , в порушення вимог Постанови Верховної Ради У країн від 17 червня 1992 року №2471-XII «Про право власності на окремі види майнах п.п.11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, Статутом внутрішньої служб Збройних сил України вчинив придбання, носіння та зберігання бойових припасів при наступних обставинах:
20 лютого 2018 року у денний час доби, ОСОБА_4 перебуваючи на військовій службі в АДРЕСА_1 за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 на якого покладені обов`язки ст. 16 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України, а саме зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому в супереч яких під час розмінування доріг та полів виявив два корпуси гранат Ф.1, які відповідно до висновку експерта №12-39/6-204 від 19.04.2018 року являються елементами вибухових пристроїв військового призначення, а саме корпусами бойових ручних осколкових грант Ф-1 промислового виробництва, які містять в собі заряди бризантної речовини нормальної потужності - тротил масою 50-56 г. кожна, які в сукупності з бойовими уніфікованими підривачами дистанційної дії типу УЗРГМ-2, являються бойовими ручними оборонними осколковими гранатами Ф-1 промислового виготовлення, які відносяться до бойових припасів та придатні для здійснення вибуху, корпус гранати ГРД-5, який відповідно №12-39/6-204 від 19.04.2018 року являються елементам вибухового пристрою військового призначення, а саме: корпусом бойової ручної наступальної гранти РГД-5 промислового виробництва, який містить в собі заряди бризантної речовини нормальної потужності - тротил масою 100-115 г., який в сукупності з бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії типу УЗРГМ-2, являється бойовою ручною наступальною осколковою гранатою ГРД-5, промислового виготовлення яка відноситься до бойових припасів та придатна для здійснення вибуху, саморобну гранату «Хатабка», яка відповідно до висновку експерта №12-41/6-208 від 23.04.2018 року є саморобним вибуховим пристроєм типу «ручна граната», яка складається з сукупності корпуса бойової осколкової гранати ВОГ-17М та бойового уніфікованого запалу дистанційної дії типу УЗРГМ-2, яка придатна для здійснення вибуху та п`ять запалів типу УЗРГМ, які відповідно до висновку експерта №12-39/6-204 від 19.04.2018 р. є самостійними вибуховими пристроями промислового виготовлення, а саме: бойовими уніфікованими підривачами дистанційної дії типу УЗРГМ-2, які містять в собі ініціюючу вибухову речовину ТИРС масою 0,1 г., азид свинцю масою 0,2 г. та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г., які придатні для здійснення вибуху у якості засобу ініціювання вибуху.
Після чого ОСОБА_4 достовірно знаючи про те, що виявлені предмети є корпусами бойових ручних гранат, які містить в собі заряди вибухової речовини, котрі в сукупності з вищевказаними запалами являються вибуховими пристроями промислового виготовлення, призначені для враження живої цілі не маючи на те законних підстав, діючи з прямим умислом, з метою незаконного придбання, зберігання, носіння бойових припасів та вибухової речовини, діючи умисно в супереч ст. 12 Статуту Внутрішньої служби Збройних сил України в обов`язки якого входили доповісти свого безпосереднього начальника про знахідку, не повідомивши ні кого, підібрав вищевказані предмети, тим самим їх незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого.
Далі ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків продовжуючи свої злочинні дії, що виразились у носінні та зберіганні бойових припасів і вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, порядок видачі яких визначений вищезгаданими нормативно-правовими актами, незаконно зберігаючи їх при собі перевіз від місця дислокації військової частини до автовокзалу розташованому по АДРЕСА_2 .
Так 11.04.2018 року у період часу з 01.45 годин по 02.30 годин 11.04.2018 року працівниками поліції під час огляду місця події в приміщенні автовокзалу по проспекту Соборному, 20 у м. Запоріжжі, у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено вищевказані предмети, які були надані у вигляді на дослідження відповідно до довідки про рівень небезпечності №193/2 від 11.04.2018 року відносяться до підвищеного рівня небезпеки та вимагають заходів безпеки при поводженні з якими категорично забороняється термічний і механічний вплив та демонтаж.

Даний обвинувальний акт надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості, укладеної 25.04.2018 р. між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , згідно якої останній беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України при вищевказаних обставинах, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину. 4.1. Сторони даної угоди домовились, про те, що враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання своєї винуватості, на даний час проходить військову службу за контрактом, учасник антитерористичної операції, та інші обставини справи, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, застосувати ст. 69 КК України та погоджуються на призначення останньому покарання більш м`якого ніж передбаченого санкцією ч.1 ст.263 КК України у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд затвердити дану угоду про визнання винуватості.
Обвинувачений пояснив, що він згоден з умовами угоди, йому відомі наслідки укладення угоди, він визнає себе винним у скоєнні злочину, згоден і в змозі виконати умови годи.
Захисник підтримав думку обвинуваченого.
Суд, вислухав учасників справи, дослідив угоду про визнання винуватості та наявні в матеріалах кримінального провадження документи приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
В угоді про визнання винуватості сторони при призначенні остаточного покарання застосовують статтю 69 КК України та узгоджують покарання у вигляді арешту строком 4 місяці.
Санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення воді строком від 3-х до 7-ми років.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судом кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Сторонами в угоді обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, зазначені: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, участь обвинуваченим в антитерористичної операції. Сторонами суду не надано жодного документу, що характеризує обвинуваченого, в тому числі, що обвинувачений є учасником АТО, що позбавляє суд можливості перевірити у відповідності до ч. 7 ст. 474 КПК України, підстави для застосування сторонами ст. 69 КК України при узгодженні ними покарання.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у затвердженні даної угоди про визнання винуватості.
Керуючись ст.ст. 314-316, 331, 372, 474 ч. 7 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 25.04.2018 р. між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя: ОСОБА_1