Справа № 127/5038/18
Провадження №11-кп/772/842/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року м. Вінниця

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2018 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004900 від 16.10.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , 1996 року народження, двадцятого дня, десятого місяця, уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 19.11.2012 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
- 18.06.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області, за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 3 роки;

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2018 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України два роки обмеження волі .

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді трьох років обмеження волі.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2018 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2015 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді двох років одного місяця обмеження волі.
У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої злочином, відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 429,00 гривень.
Долю речових доказів вирішено.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
15.10.2017 року, приблизно о 21.00 год., ОСОБА_7 , проходячи біля будинку №15 по вулиці Гоголя в м. Вінниці, зайшов у під`їзд вищезазначеного будинку де помітив дитячу коляску фірми «Peg Perego» моделі «Book Plus» бежевого кольору, яка належить ОСОБА_9 .
У ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна. Після чого, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, підбурюваний жагою до легкої наживи і швидкого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи збагатитись за рахунок викрадення чужого майна, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає і він не буде викритий у вчиненні злочину, діючи умисно, таємно, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку дитячої коляски «Peg Perego» моделі «Book Plus» бежевого кольору, вартість якої з урахуванням зносу згідно висновку експерта №1158/18-21 від 26.02.2018 року становила 4773,20 грн. В подальшому, ОСОБА_7 , з місця події зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4773,20 грн.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що вирок суду є незаконним і необгрунтованим з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно прийшов до висновку , що необхіднім і достатнім є покарання у вигляді обмеження волі, однак не було враховано ступінь тяжкості вчинення злочину, так як, на шлях виправлення він не став, належних висновків не зробив, під час іспитового строку вчинив корисливий злочин середньої тяжкості.
За таких обставин, призначене покарання не можна визнати справедливим внаслідок його м`якості за своїм розміром, тому вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального-процесуального закону.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу, просив задоволити обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснив, що вину визнає, щиро розкаюється, добровільно відшкодував завдану шкоду, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України не оспорюється.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше судимий, вину у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, та те, що потерпіла претензій до ОСОБА_7 немає, що підтверджується розпискою від 07.05.2018 року, обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, обставини, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання відсутні.
Як вбачається з розписки потерпілої ОСОБА_9 від 07.05.2018 року, остання претензій, як морального так і матеріального характеру до ОСОБА_7 не має.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону (частиною статті) України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість
В апеляційній скарзі прокурор погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду покарання у вигляді обмеження волі, яке є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора, що при призначені остаточного покарання ОСОБА_7 судом ступінь тяжкості вчиненого злочину фактично враховано не було, в зв`язку з чим прокурор не погоджується з розміром покарання належним чином невмотивовано.

Те, що, обгрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на те, що ОСОБА_11 на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, під час іспитового строку вчинив злочин середньої тяжкості, не є підставою для скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 раніше судимий 18.06.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі, з застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання визначив покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України та остаточне покарання з застосуванням ст.71 КК України у вигляді обмеження волі.

При цьому, приймаючи рішення щодо розміру покарання, судом прийнято до уваги обставини, які вказує прокурор у апеляційній скарзі.

Покарання визначене судом першої інстанції відповідає вимогам ст.50 КК України, ст. 65 КК України.

На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи особу ОСОБА_7 , який під час апеляційного розгляду вказав, що визнає вину, кається, думку потерпілої, викладену у розписці, тяжкість кримінального правопорушення, покарання призначене ОСОБА_7 є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок м`якості є безпідставними.

За таких обставин, підстави, передбачені ч.2 ст. 409 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2018 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Суддя : /підпис/
Згідно з оригіналом:
Суддя: