Номер провадження: 11/785/18/18
Номер справи місцевого суду: 1504/1075/12
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та прокурора Комінтерновської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Березівського районного суду Одеської області від 07.03.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Березівка Одеської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 13.10.2011 року Березівським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття з іспитовим строком 2 роки,

визнаний цим вироком винним і засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком, остаточно призначено засудженому ОСОБА_7 покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі,-

встановив

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджений за скоєння злочину за наступних обставин.

07.07.2012 року, приблизно о 12.00 годині, ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, проник до кабінету №5, який розташований в Березівській санепідемстанції за адресою: Одеська область, м.Березівка, вул. Фрунзе, 15, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав майно ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон моделі «Самсунг S - 3600» вартістю 860 гривень, чим завдав їй матеріальної шкоди. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, на вищевказаний вирок місцевого суду, засудженим ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на його незаконність, просить вирок змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що районний суд невірно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України, тоді як його дії потрібно було кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України.

Так, апелянт вказує, що до приміщення санепідемстанції та до кабінету він не проникав, а прибув туди за направленням для здачі аналізів. Зайшовши до пустого кабінету, ОСОБА_7 викрав мобільний телефон, який лежав на столі для того щоб зателефонувати. При цьому, засуджений визнає себе винним у тому, що викрав мобільний телефон, однак наголошує на тому, що до приміщення санепідемстанції чи до кабінету він не проникав.

Вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, оскільки він активно сприяв розкриттю даного злочину, щиро розкаявся, заподіяні збитки добровільно в повному обсязі відшкодував потерпілій.

Просить вирок змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

Крім того, на вказаний вирок суду першої інстанції прокурором ОСОБА_8 також була подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок змінити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що районним судом в порушення вимог ст.ст.323, 334 КПК України (в редакції 1960 року) не зазначено у мотивувальній частині вироку досліджений у судовому засіданні висновок стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи, відповідно до якого ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Також прокурор зазначає, що в мотивувальній частині вироку зазначено, що при призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки злочину та особи винного, однак, будь-якого аналізу його особистості, майнового та сімейного стану в мотивувальній частині рішення не відображено.

Просить вирок змінити та зазначити у ньому відомості щодо характеру і ступеня суспільної небезпеки злочину та особи винного, а саме відомості, що характеризують особу ОСОБА_7 , а також досліджений судом висновок стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи, відповідно до якого ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру

Заслухавши суддю - доповідача; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому більш м`яке покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив апеляцію прокурора місцевої прокуратури задовольнити та вирок місцевого суду змінити; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги засудженого та прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок районного суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 323 КПК України (в ред.1960 року), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
У відповідності до приписів п.3 ч.1 ст.367 КПК України (в ред. 1960 року), підставами для скасування або зміни судових рішень, зазначених у частині першій статті 347 цього Кодексу, при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Положеннями ч. 1 ст. 370 КПК України (в ред. 1960 року) визначено, що істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Відповідно до положень ч.3 та ч.5 ст.299 КПК України (в ред. 1960 року), суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи та розмір цивільного позову у апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань.

Переглядаючи вирок районного суду, апеляційним судом встановлені грубі порушення вимог ст.299 КПК України (в ред. 1960 року), які у відповідності до положень ст.ст. 367, 370 КПК України (в ред. 1960 року) є підставами для скасування вироку суду.

З матеріалів справи та оскаржуваного вироку вбачається, що суд, встановивши факт визнання підсудним ОСОБА_7 винуватості у вчинені інкримінованого йому злочині та обговоривши питання щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, ухвалив провести розгляд у відповідності до положень ч.3 ст.299 КПК України (в ред. 1960 року).

Однак, при цьому місцевим судом не було наданої належної оцінки показам підсудного ОСОБА_7 , який, як вбачається з протоколу судового засідання від 26.07.2018 року, винуватим себе визнав повністю та пояснив суду, що «…я не хотів красти телефон, взяв його лише для того, щоб подзвонити….я пішов до лікаря у санстанцію, мені сказали, що лікаря немає, я запитав номер телефону лікаря, але мені його не дали, я повернувся щоб вийти на двір і побачив у прохідний кімнаті на столі телефон, я взяв той телефон щоб подзвонити і вийшов на двір…»

Не дивлячись на такі суперечливі з обвинувальним висновком покази, в оскаржуваному вироку судом першої інстанції зазначено, що у судовому засіданні ОСОБА_7 винним себе визнав повністю та фактичні обставини справи не оспорював.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений підтримавши доводи своєї апеляційної скарги надав пояснення, в яких також фактично оспорював викладені в обвинувальному висновку фактичні обставини справи, пояснивши, що наміру на заволодіння мобільним телефоном не мав, оскільки бажав лише здійснити телефонний дзвінок з телефону, а після того, як вийшов на вулицю подальші події не пам`ятає. При цьому зазначив, що на момент вчиненого злочину перебував у депресійному стані, викликаному на той час наявним у нього психічним розладом та вживанням спиртних напоїв.

Таким чином, апеляційним судом було встановлено, що під час розгляду справи районним судом, обвинувачений не визнавав фактичні обставини справи, які були викладені в обвинувальному висновку, що унеможливлювало розгляд її в порядку, передбаченому ч.3 ст.299 КПК України ( в редакції 1960 року).

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що не встановлення та не з`ясування в судовому засіданні зазначених обставин у повному обсязі (а саме яким чином підсудний проник до кабінету та який умисел був у підсудного), позбавляло районний суд провести розгляд обвинувального акту кримінальній справі у порядку, передбаченому ч.3 ст.299 КПК України (в ред. 1960 року).

Такі порушення ст. 299 КПК України (в ред. 1960 року) вимагають безумовного скасування судового рішення, так як воно постановлено з істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

З огляду на те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 було розглянуто в порядку ст. 299 КПК України, без дослідження всього обсягу доказів, це позбавляє суд апеляційної інстанції постановити нове рішення, а тому необхідно, на підставі ст. 374 КПК України призначити новий судовий розгляд справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 374 КПК України (в ред. 1960 року), призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому всі ці питання будуть вирішуватись при новому судовому розгляді, в зв`язку з чим доводи апеляційних скарг також повинні бути предметом розгляду суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, вирок відносно ОСОБА_7 скасуванню та призначенню нового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні в тому ж суді, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого судового засідання.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути недоліки про які йдеться в ухвалі апеляційного суду, за результатами розгляду якого прийняти рішення, яке обґрунтоване на законі.

Керуючись ст.ст. 299, 323, 365, 366, 367, 368, 370, 374 УПК України (в редакції 1960 року), апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та прокурора Комінтерновської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Вирок Березівського районного суду Одеської області від 07.03.2018 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч. 3 ст. 185 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в тому ж суді, в іншому складі суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4 .