АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/634/18 Справа № 194/1328/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0001186 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора вирок Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 04 січня 2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2002 року народження, пенсіонера, інваліда 3-ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;
учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_8

представник потерпілої - ОСОБА_9

обвинувачений - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 (три) роки з покладенням обов`язків передбачених п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Строк відбування додаткового покарання обчислювати з моменту фактичного вилучення прав.

В задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовлено.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2017 року, на автомобіль «Кіа Sorento» реєстраційний номер НОМЕР_1 скасовано.

Прийнято рішення стосовно речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те що він 21 жовтня 2017 року приблизно о 12-30 год., керуючи технічно справним автомобілем «Кіа Sorento» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25 березня 2016 року, грубо порушуючи вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху згідно до якого «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше ніж 60 км/год», слідуючи із перевищенням дозволеної швидкості близько 90,1 км/год, у світлий час доби, за умов необмеженої видимості та оглядовості здійснював рух по проїзній частині вул. Харківська у м. Тернівка Дніпропетровської області, з боку вул. Троїцька у напрямку вул. Нікітіна. У вказаний час, тобто 21 жовтня 2017 року приблизно о 12-30 год., з лівого узбіччя на проїзну частину вул. Харківська у м. Тернівка вибігла малолітня пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у темпі бігу почала перетинати вказану проїзну частину, рухаючись зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «Кіa Sorento» реєстраційний номер НОМЕР_1 . У ході подальшого руху водій ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, продовжуючи рух із перевищенням дозволеної швидкості, навпроти буд. 32/1 по вул. Харківська м. Тернівка, допустив наїзд правою передньою частиною керованого ним автомобіля «Кіа Богепю» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.4 Правил дорожнього руху. Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, а саме відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу (лінійний перелом потиличної кістки, який продовжується доверху на склепіння протягом до 50 мм донизу на основу черепа через лівий контур великого потиличного отвору зліва на правий мищелок потиличної кістки та через скронево-потиличний шов на тіло основної кістки), забій головного мозку 2ст., та перелом лівої великогомілкової кістки у проекції верхньої третини, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, згідно п.2.1.1 а).

Таким чином, порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді, які у своїй сукупності, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його діяння, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити. Вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував дані про особу ОСОБА_7 який повністю визнав свою вину, відшкодовував шкоду завдану кримінальним правопорушенням, має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом 3 ї групи.

Враховуючи вищевикладене просить вирок в частині призначення покарання змінити, та призначити покарання не пов`язане з позбавленням права керування транспортним засобом.

Прокурор також подав в якій не оспорюючи фактичних обставин, кримінального провадження, правову кваліфікацію злочину та доведеності вини обвинуваченого, вважає що вирок суду не відповідає вимогам Кримінального кодексу України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та підлягає зміні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в описовій частині вироку, суд відносить до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, вчинення злочину щодо малолітньої особи, оскільки згідно свідоцтва про народження ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на момент вчинення злочину була малолітньою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 КК України, необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до необережних злочинів, і не хотів завдати тілесних ушкоджень саме малолітній ОСОБА_10 .

Суд вийшов за рамки висунутого обвинувачення, оскільки обвинувальний акт не містить посилання на наявність обтяжуючих обставин.

Враховуючи викладене, просить вирок суду змінити та виключити посилання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину, щодо малолітньої особи.

Заслухавши суддю доповідача, захисника та обвинуваченого, які просили апеляційну скаргу захисника задовольнити в повному обсязі, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, думку представника потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтуються на зібраних по кримінальному провадженню доказах, досліджених судом, яким у відповідності зі ст. 374 КПК України судом була надана належна оцінка у вироку і в апеляційних скаргах не оскаржується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду в порядку ст. 23 КПК України, оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказані вимоги кримінально процесуального законодавства України, під час судового розгляду, були виконані судом першої інстанції у повному обсязі.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування судових рішень, у справі не встановлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що знайшли своє підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 не міститься посилання на наявність у обвинуваченого обтяжуючих обставин, оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин, який відноситься до необережних злочинів, і не хотів завдати тілесних ушкоджень саме малолітньої особи ОСОБА_10 .
Пункт 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту.
Отже, суд першої інстанції допустив помилкове застосування положень п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, у зв`язку з чим, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність,що тягне за собою зміну судового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, внаслідок чого апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального злочину та особі обвинуваченого, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як вбачається з вимог ст. 65 КК України суд призначає у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставини злочину, тяжкість його наслідків, а саме обвинувачений за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є пенсіонером та інвалідом третьої групи, має неповнолітню дитину ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав не позбавлявся, до адміністративної відповідальності не притягувався.
Крім того, із досудової доповіді про обвинуваченого, підготовленої 21 грудня 2017 року Павлоградським міськрайонним відділом з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, встановлено, що ОСОБА_7 мешкає разом із дружиною та дітьми 1993 та 2002 року народження, має середню освіту, за професією шахтар, має 21 рік підземного стажу, пенсіонер, інвалід третьої групи, проблем з фінансами не має. Спілкується переважно з дружиною, колегами по роботі та рідними, стосунки з рідними та близькими рівні та доброзичливі, наркотичні та психотропні речовини не вживає, спиртними напоями не зловживає. Орган пробації вважає можливим виправлення обвинуваченого без позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, знаходження на утриманні неповнолітньої дитини.
Відповідно до вимог ст. 67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнає тяжкі наслідки, завдані злочином, оскільки шкода спричинена здоров`ю дитині, яка внаслідок отриманих тілесних пошкоджень, досі продовжує лікування та вчинення злочину щодо малолітнього.
Однак, колегія суддів не погоджується із призначеним обвинуваченому додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з наступних підстав.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, встановлене в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, являється факультативним, а не обов`язковим додатковим покаранням.
Питання про доцільність призначення такого додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного, з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого ним рішення.
У п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N18 ( v0018700-08 ) від 19.12.2008р., звернуто увагу, на те, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК ( 2341-14 ) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Крім того у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, також звернуто увагу на те, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, тому при постановленні вироку необхідно обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не мотивував, прийнятого рішення.
Отже на думку колегії, суд першої інстанції при ухваленні вироку належним чином не вмотивував прийнятого ним рішення щодо застосування до обвинуваченого додаткового покарання чим допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни судового рішення.
Колегія суддів, з урахуванням обставин справи, даних про особу винного, враховуючи думку законного представника потерпілого та зазначені вище обставини у їх сукупності, вважає, що суд першої інстанції призначивши ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, внаслідок його суворості.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку зазначення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
З огляду на зазначене, керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2018 року змінити.

Виключити з вироку Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 обставину, яка обтяжує покарання - «вчинення злочину, щодо малолітньої особи», та призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Верховний Суд протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3