Справа № 524/4172/16-к
Провадження 1-кп/524/21/18
УХВАЛА

10.08.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: Хім,як ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Кременчука Полтавської області кримінальне провадження , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000879 від 06.12.2015 року відносно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У судовому засіданні захисником ОСОБА_4 було заявлено клопотання в якому він зазначає, що 24.05.2016 року в рамках досудового провадження № 0000879 проведено автотехнічну экспертизу дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних подій. Експертиза проводилась за постановою слідчого від 19.05.2016 року. Проведення експертизи було доручено Полтавському Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру, який є структурним підрозділом управління внутрішніх справ України в Полтавській області, як і слідчий відділ, який проводив досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 69 КПК України не можуть бути експертами особи, які перебувають у службовій або іншій залежності від сторін кримінального провадження або потерпілого. У зв`язку із тим фактом, що сторона обвинувачення (слідчий підрозділ) та експерт Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру є працівниками одного відомства, яке здійснювало досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000879 від 06.12.2015 року та, як наслідок, зацікавлено в розкритті злочинів та доведеності вини підозрюваного у справі, вважати висновки експерта незалежними не можна.

Захисник ОСОБА_4 зазначив , що під час доручення проведення експертизи конкретному експертному бюро слідчий мав можливість обирати між експертними установами м. Харкова та області, однак, всупереч прямій забороні КПК України, доручив проведення експертизи своєму відомству. Додатково захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив , що також вважає , що висновок експерта Полтавського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 24.05.2016 року №172 є недопустимим доказом з тих підстав , що був проведений на підставі вихідних данних , які були отримані під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_5 18.05.2016 року , а саме була використана експертом при проведенні експертизи відстань видимості пішохода з робочого місця водія автомобіля-статиста в повздовжньому напрямку від передньої частини автомобіля до пішохода статиста склала 55,52 м. (за умови швидкості автомобіля «Toyota Avensis» 50 км/год під керуванням водія ОСОБА_7 по крайній правій смузі руху); відстань видимості пішохода з робочого місця водія автомобіля-статиста в повздовжньому напрямку від передньої частини автомобіля до пішохода статиста склала 49,98 м. (за умови швидкості автомобіля «Toyota Avensis» 60 км/год під керуванням водія ОСОБА_7 по крайній правій смузі руху); та відстань елементів проїзної частини, яка складає 42 м;

На підставі викладеного захисник ОСОБА_4 просить суд визнати недопустимим доказом висновок експерта Полтавського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 24.05.2016 року №172.

Суд вислухавши думку учасників процесу, прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання заявленого захисником, представника потерпілого ОСОБА_6 , який також заперечує проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 , оскільки слідчий і експерт ніяким чином не знаходяться в службовій або в іншій залежності один від одного , обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав думку захисника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків:

Як убачається із положень ст. 69 ч.2 КПК України не можуть бути експертами особи, які перебувають у службовій або іншій залежності від сторін кримінального провадження або потерпілого.

Відповідно до ст. 3 ч.1 п. 19 КПК України сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Суд вважає , що сторною захисту не надано суду доказів того , що слідчий ВР ДТП СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_8 та експерт Полтавського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_9 перебувають у службовій або іншій залежності один від одного, тим паче, із офіційного сайту Полтавського НДЕКЦ МВС України за посиланням http://poltavandekc.pp.ua/, директором Полтавського НДЕКЦ МВС України є ОСОБА_10 , який є керівником експертів, а слідчий ВР ДТП СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_8 згідно офіційного сайту Головного Управління Національної поліції у Полтавській області за посиланням https://pl.npu.gov.ua/about/struktura/struktura/slidche-upravlinnya.html, безпосередньо підпорядковується начальнику слідчого управління Головного Управління Національної поліції у Полтавській області .

Згідно ст. 84 ч.1 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статетю 87 ч.1 КПК України передбачено , що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

За приписом ч.1ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч. 2ст. 89 КПК України).

Як убачається із ухвали Автозаводського районного суду м.Кременчука від 21.03.2018 року,було задоволено клопотання захисника ОСОБА_4 і визнано недопустимим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000879 від 06.12.2015 року відносно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 ч.2 КК України , протокол проведення слідчого експерименту від 18.05.2016 року за участю водія ОСОБА_5 та припинено його дослідження у судовому засіданні.

Згідно висновку експерта № 172 від 24.05.2016 року (а.с. 98-101 т.1) експертиза була проведена судовим експертом Полтавського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_9 на підставі постанови слідчого ВР ДТП СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_8 , з використанням вихідних даних, які були отриманні в ході проведення слідчого експерименту 18.05.2016 року з ОСОБА_11 , а саме :була використана експертом при проведенні експертизи відстань видимості пішохода з робочого місця водія автомобіля-статиста в повздовжньому напрямку від передньої частини автомобіля до пішохода статиста склала 55,52 м. (за умови швидкості автомобіля «Toyota Avensis» 50 км/год під керуванням водія ОСОБА_7 по крайній правій смузі руху); відстань видимості пішохода з робочого місця водія автомобіля-статиста в повздовжньому напрямку від передньої частини автомобіля до пішохода статиста склала 49,98 м. (за умови швидкості автомобіля «Toyota Avensis» 60 км/год під керуванням водія ОСОБА_7 по крайній правій смузі руху); та відстань елементів проїзної частини, яка складає 42 м.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Балицький проти України», «Тексейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» викладена доктрина «плодів отруєного дерева», коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші, а як зазначав вище суд ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука протокол проведення слідчого експерименту від 18.05.2016 року за участю водія ОСОБА_5 визнано недопустимим доказом та припинено його дослідження у судовому засіданні, тобто виходячи з викладеного суд вважає за необхідне визнати недопустимим доказом висновок експерта № 172 від 24.05.2016 року, який міститься на аркушах справи 98-101 т.1 та припинити його подальше дослідження у судовому засіданні.

Керуючись ст. 69 ч.2 ,84, 86,87, 89 , 372 КПК України , суд , -

У Х В А Л И В :

Клопотання заявлене захисником ОСОБА_4 про визнання доказу недопустимим - задовольнити частково .

Визнати недопустимим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000879 від 06.12.2015 року відносно вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 ч.2 КК України , а саме : висновок експерта № 172 від 24.05.2016 року Полтавського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_9 та припинити його подальше дослідження у судовому засіданні.

В іншій частині у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання недопустимим доказом висновку експерта № 172 від 24.05.2016 року у зв`язку із тим, що експерт перебуває в службовій залежності від слідчого - відмовити.

Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.
Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок чи інше судове рішення, яким закінчилось провадження у суді першої інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1