УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 161 010 700 002 47,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся адвокат ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 420 161 010 700 002 47.

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2017 задоволене клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області та накладений арешт на автомобіль «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить підозрюваному ОСОБА_5 .

На думку ініціатора клопотання, зазначений захід забезпечення кримінального провадження застосований необґрунтовано, тривалий час суттєво обмежує права власника, що є підставою для його скасування
У судовому засіданні заявник клопотання підтримав та просив слідчого суддю врахувати, що автомобіль переданий на зберігання невідомій особі, тобто є реальні сумніві у належному забезпеченні його схоронності. Також представник власника майна просив скасувати арешт автомобіля в частині заборони користування ним.

Слідчий ОСОБА_4 заперечувала проти скасування арешту, оскільки зазначений транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та у подальшому може бути використаний у якості забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.
Слідчий суддя, заслухавши доводи заявника, заперечення слідчого, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 131, 132 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2017 (справа № 761/36192/17) задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області та у кримінальному провадженні № 420 161 010 700 002 47 та накладений арешт на транспортний засіб «Мітсубісі», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .
Підставою для прийняття слідчим суддею такого рішення стали встановлені під час досудового розслідування обставини, на підставі яких ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 189 КК України.
У ході проведення 10.10.2017 обшуку зазначеного вище автомобіля, який на праві власності належить ОСОБА_5 , виявлено та вилучено предмет зеленого кольору круглої форми, зовні схожий на гранату РГД-5, та вказаний автомобіль.
У зв`язку з тим, що наведене майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні, а також автомобіль, що належить підозрюваному, може бути конфісковано за вироком суду, слідчим суддею застосований оскаржуваний захід забезпечення кримінального провадження.
Таким чином, накладаючи арешт на зазначене майно, слідчий суддя врахував, що останнє відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що воно є речовим доказом та може бути використане як забезпечення можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна або його представника за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Вказана процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

Отже, саме ця особа має навести необхідне та достатнє обґрунтування своїх доводів, надавши слідчому судді відповідні докази.

У той же час, оцінюючи наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не спростовують висновків слідчого судді, що таке майно може бути використане з метою забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.
З наведеного витікає, що залишається актуальним забезпечення схоронності такого майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним.
Слідчий суддя частково погоджується з аргументацією заявника щодо порушення рішенням про накладення арешту його права власності

У той же час, право власності не є абсолютним, статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

У цьому випадку обмеження права власності гр. ОСОБА_5 відбулося на підставі рішення слідчого судді, тобто у спосіб, передбачений законом.

На підстави викладеного, керуючись ст. 131, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 420 161 010 700 002 47 за ч. 4 ст. 189 КК України про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2017 у справі № 761/36192/17 (провадження № 1-кс/761/22951/2017), відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1