Справа № 363/1220/16-к
Провадження № 1-кп-88/18
В И Р О К
іменем України

24 жовтня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000288 від 30.09.2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 88 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:
30 вересня 2015 року, близько 08 год. 00 хв., ОСОБА_11 , керуючи власним технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Вербова в селі Демидів Вишгородського району Київської області в напрямку виїзду до автодороги «м. Київ - м. Овруч», за 232,3 м. до вказаної автодороги, в порушення вимог пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002р., згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, невчасно відреагував на її зміну, та, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», маючи можливість виявити небезпеку для руху, яку йому становив пішохід, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, на що у нього не було перешкод технічного характеру, внаслідок чого допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_12 , яка рухалася вказаною проїзною частиною. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події. Згідно висновків експерта №18Д/№247тр.-2015р. та № 247тр.-2015р. від 05.11.2015 року встановлено, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 були виявлені наступні тілесні ушкодження: а) синці (по внутрішній поверхні правого стегна в середній третині на висоті 46 см від підошов; по зовнішній поверхні правої гомілки на висоті 17 см від підошов; по задній поверхні правого плеча в нижній і середній третині); б) крововилив в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в потиличній області більше зліва; в) розрив правої нирки, надрив капсули селезінки; наявність рідкої крові (сліди) в плевральній порожнині; г) повний розрив атланто-потиличного зчленування з пошкодженням шийного відділу спинного мозку (і його твердої мозкової оболонки) на даному рівні, обмежено-дифузні субарахноїдальні крововиливи, рідка кров в шлуночках головного мозку; е) ознаки струсу тіла у вигляді наявності крововиливів без чіткої форми і контурів в районі коренів обох легенів з надривами плеври. Всі вищеописані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих предметів, або при ударі об такі, що могло мати місце при автомобільній травмі при зіткненні автомобіля з пішоходом, в термін і за обставин, за вище вказаних обставин. Виходячи з характеру і локалізації тілесних ушкоджень, наявності ознак струсу тіла механізм травми може бути представлений таким чином: в момент первинного контакту потерпіла перебувала у вертикальному або близькому до нього положенні тіла і найбільш ймовірно була звернена правою боковою поверхнею тіла до транспортного засобу, куди мав місце удар виступаючими частинами рухомого транспортного засобу, після чого можливо сталося закидання тіла на капот автомобіля з подальшим падінням на дорожнє покриття. Всі описані тілесні ушкодження, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_12 наступила від закритої травми шиї у вигляді повного розриву атланто-потиличного зчленування і пошкодження шийного відділу спинного мозку на даному рівні, що підтверджується викладеним у вищезазначеному підпункті г) даних висновків. Грубе порушення водієм ОСОБА_11 вимог пунктів 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_12 ..

В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, цивільні позови потерпілих визнав повністю в частині стягнення матеріальної шкоди, в частині стягнення моральної шкоди визнав частково. Обвинувачений суду показав, що дорожньо-транспортна пригода сталась миттєво за декілька секунд, він не встиг зреагувати, після наїзду він зупинився, побачив, що збив жінку. Викликав поліцію та швидку допомогу. Просить вибачення у потерпілих, умислу на наїзд ОСОБА_12 не було. Він повністю відшкодував спричинену шкоду чоловікові ОСОБА_12 . Просив застосувати ЗУ «Про амністію в 2016 році», та звільнити його від покарання, врахувавши, наявність у нього неповнолітньої дитини, та його захворювання.

Захисники ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , просили суд врахувати, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, відшкодував спричинену шкоду чоловікові ОСОБА_12 , крім того на їх думку ОСОБА_12 , теж порушила Правила дорожнього руху України, йшла не по узбіччю дороги, а по смузі руху в попутному напрямку руху транспортних засобів. Допущені пішоходом порушення знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з трагічними наслідками. Також в судовому засіданні не було доведено належними і допустимими доказами факт перебування обвинуваченого під час вчинення ДТП в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Захисники теж просили суд застосувати ЗУ «Про амністію в 2016 році», та звільнити обвинуваченого від покарання, врахувавши, наявність у нього неповнолітньої дитини, та його хворобу хронічний гепатит С з виходом в цироз печінки.

Суд, допитавши потерпілих, свідків, експертів, дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України встановлена, виходячи з наступного.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 30.09.2015 року після 08 год. ранку до нього прибігла сусідка і повідомила про ДТП сказавши що машина збила його дружину. Прибувши на місце ДТП він побачив тіло своєї дочки ОСОБА_13 , згодом під`їхала його старша дочка ОСОБА_14 , яка все сфотографувала. Працівники поліції належним чином не зафіксували місце ДТП. Він впевнений, що обвинувачений перебував під дією наркотиків в момент наїзду на його дочку. Працівники поліції забрали обвинуваченого і до 16 год. його тримали, та не відвезли зразу для перевірки на стан вживання наркотиків. Потерпілий впевнений, що обвинувачений перебував під дією наркотиків, про що вказують свідки які були на місці ДТП і наявність у нього відповідного захворювання, а також покази односельчан. Обвинувачений ніколи не просив вибачення, не відшкодував шкоду, натомість висловлював погрози і образи. Цивільний позов підтримав в повному обсязі. Просив призначити найсуворіше покарання із позбавленням волі, та визнати обставину яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані викликаному вживанням наркотиків, а також врахувати, що обвинувачений не надав допомогу його дочці. Проти застосування ЗУ «Про амністію в 2016 році», категорично заперечував.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 30.09.2015 року після 8 години ранку, їй стало відомо про ДТП, приїхавши на місце ДТП, вона побачила автомобіль обвинуваченого та загиблу дочку на узбіччі. Їй відомо про те, що обвинувачений раніше вживав наркотики, неодноразово лікувався, обвинувачений ніколи не просив вибачення, не відшкодував шкоду. Щирого каяття у обвинуваченого вона не бачить, обвинувачений та його родина неодноразово висловлювали їм погрози і образи, побили онучку, та після проголошення рішення в апеляційному суді Київської області у даній справі вбили її старшу дочку ОСОБА_14 . Цивільний позов підтримала в повному обсязі. Просила призначити найсуворіше покарання із позбавленням волі, врахувавши вчинення злочину в стані викликаному вживанням наркотиків. Заперечила проти застосування ЗУ «Про амністію в 2016 році».

Представники потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтримали позицію потерпілих, та теж просили суд призначити максимальне покарання обвинуваченому, та задовольнити цивільні позови.

Потерпіла ОСОБА_15 , трагічно загинула 11.01.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Потерпілий ОСОБА_16 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що в той день їхала на базар. Проходячи по вулиці побачила на дорозі ОСОБА_18 , який кричав у телефон я вбив людину, скільки можна вас викликать, він мабуть телефонував в поліцію. Бачила загиблу потерпілу на узбіччі, але не підходила.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що вона йшла по трасі, в тому ж напрямку їхав ОСОБА_20 , зупинився вона сіла в машину, тобто як пасажир перебувала у салоні автомобіля, яким керував обвинувачений, дорога була суха, дуже світило сонце. Відчула удар, сказала обвинуваченому про те, щоб він зупинився. Після того як обвинувачений зупинив автомобіль, вийшли і побачили, що лежить жінка. Діма підійшов до неї щоб надати допомогу, але сказав що вона вже мертва, вона була шокована. Через 20-30 хв. приїхала швидка, яку викликав обвинувачений. Тіло було від машини на відстані 3-5 метрів. Звука гальмування автомобіля не чула, саме зіткнення не бачила.

Свідок ОСОБА_21 показала, що прибула на місце пригоди після 9 години, де бачила належний обвинуваченому пошкоджений автомобіль, загиблу потерпілу на узбіччі. Потім близько 15 години на штраф майданчику бачила обвинуваченого, ОСОБА_15 на нього кричала. Обвинувачений вів себе неадекватно, був агресивним, в нього змінювався настрій, що вказувало на те, що він перебував в стані наркотичного сп`яніння. Даний висновок свідок зробила з власного життєвого досвіду.

Свідок ОСОБА_22 показала, що проїжджаючи з чоловіком повз місце пригоди бачила як якась жінка рилась у сімці, неподалік стояв автомобіль, на якому була побита фара на пасажирській стороні, капот погнутий. Бачила обвинуваченого який розмовляв по телефону, і якусь жінку поруч, а також загиблу яка лежала у траві.

Свідок ОСОБА_23 показала, що момент ДТП вона не бачила, прибула разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_24 на місце пригоди вже після. Бачила автомобіль обвинуваченого, загиблу потерпілу на узбіччі. Обвинувачений вів себе неадекватно, у нього були склянні очі, повільне мовлення, заторможене мислення, коли ОСОБА_15 на нього кричала, то він повідомив збив то збив, я не можу нічого змінити, вважає, що він перебував в стані наркотичного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_25 , будучи працівником поліції, показав, що будучи на місці події виписував направлення на проходження ОСОБА_11 медичного огляду на стан сп`яніння. Обвинувачений на вигляд був тверезий, ходив рівно, під час спілкування з ним, будь-яких ознак сп`яніння не бачив. Дану справу не розслідував.

Експерт ОСОБА_26 показав, що він підтримує свої висновки № 18Д/№247тр.-2015р. та №247тр.-2015р. від 05.11.2015 року, він як експерт проводив судово-медичну експертизу, по виявленим ушкодженням ним було встановлено, що смерть ОСОБА_12 наступила миттєво. Завдані тілесні ушкодження були несумісними з життям. При проведенні експертизи був зроблений аналіз крові ОСОБА_12 на алкоголь.

Експерт ОСОБА_27 показала, що вона підтримує свій висновок №284 від 09.10.2015 року. Вона як експерт проводила судово-токсикологічну експертизу крові обвинуваченого. Їй на дослідження прийшло два флакони по 5 мл. крові обвинуваченого, які були запечатані. Кров зберігалась у холодильнику. При дослідженні крові обвинуваченого не було виявлено етиловий, метиловий спирти, також не було виявлено пропілів і бутиловий спирти. Об`єму крові для проведення експертизи на наявність наркотиків не було достатньо так як і не було технічних можливостей. речовин.

Крім того вина ОСОБА_11 повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства, а саме:

-висновками експерта № 18Д/№247тр.-2015р. та №247тр.-2015р. від 05.11.2015 року, якими підтверджується, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були виявлені наступні тілесні ушкодження: а) синці (по внутрішній поверхні правого стегна в середній третині на висоті 46 см від підошов; по зовнішній поверхні правої гомілки на висоті 17 см від підошов; по задній поверхні правого плеча в нижній і середній третині); б) крововилив в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в потиличній області більше зліва; в) розрив правої нирки, надрив капсули селезінки; наявність рідкої крові (сліди) в плевральній порожнині; г) повний розрив атланто-потиличного зчленування з пошкодженням шийного відділу спинного мозку (і його твердої мозкової оболонки) на даному рівні, обмежено-дифузні субарахноїдальні крововиливи, рідка кров в шлуночках головного мозку; е) ознаки струсу тіла у вигляді наявності крововиливів без чіткої форми і контурів в районі коренів обох легенів з надривами плеври. Всі вищеописані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупих предметів, або при ударі об такі, що могло мати місце при автомобільній травмі при зіткненні автомобіля з пішоходом, в термін і за обставин, за вище вказаних обставин. Виходячи з характеру і локалізації тілесних ушкоджень, наявності ознак струсу тіла механізм травми може бути представлений таким чином: в момент первинного контакту потерпіла перебувала у вертикальному або близькому до нього положенні тіла і найбільш ймовірно була звернена правою боковою поверхнею тіла до транспортного засобу, куди мав місце удар виступаючими частинами рухомого транспортного засобу, після чого можливо сталося закидання тіла на капот автомобіля з подальшим падінням на дорожнє покриття. Всі описані тілесні ушкодження, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_12 наступила від закритої травми шиї у вигляді повного розриву атланто-потиличного зчленування і пошкодження шийного відділу спинного мозку на даному рівні, що підтверджується викладеним у вищезазначеному підпункті г) даних висновків (т.5 а.с.25-27);

-висновком експерта № 5-01/872 від 20.10.2015 року, яким підтверджується, що наїзд на пішохода ОСОБА_12 автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбувся на смузі руху в напрямку до автодороги сполученням «Київ-Овруч», перед початком осипу уламків розсіювача блок-фари та скла (т.5 а.с.56-58);

-висновком експерта № 5-01/913 від 27.10.2015 року, яким підтверджується, що автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на час виникнення ДТП перебував у працездатності стані, несправності рульового керування, системи робочого гальма, елементів підвіски були відсутні (т.5 а.с. 64-67);

-висновками експерта № 284 від 09.10.2015 року при судово-токсикологічному дослідженню, згідно якого в крові ОСОБА_11 спиртів не виявлено, провести експертизу на наявність наркологічних речовин в крові ОСОБА_11 не виявилось можливим через недостатню кількість доставленої у відділення крові та відсутність технічних можливостей для виконання експертизи (т.5 а.с.71-72);

-висновком експерта № 46 від 14.12.2015 року при судово-токсикологічному дослідженню, згідно якого при судово-медичній експертизі крові ОСОБА_11 наркотичних та психотропних речовин не виявлено (т.6 а.с.35-38);

-висновком експерта № 8-02/1260 від 28.01.2016 року, яким підтверджується те, що в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, за даних дорожніх умов він мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода як шляхом застосування екстреного гальмування так і шляхом безпечного об`їзду в заданий момент виникнення небезпеки для руху водію, за даних дорожніх обставин з технічної точки зору в діях цього водія вбачаються невідповідності у виконанні вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, в заданій дорожньо-транспортній ситуації з технічної точки зору невиконання водієм автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.6 а.с.62-65);

-висновками експерта № 94/К від 29.08.2018 року, яким підтверджується, що при судово-медичних експертизах крові ОСОБА_11 метиловий, етиловий спирти, пропіловий, бутиловий аміловий спирти та їх ізомери, наркотичні та психотропні речовини не виявлені (т.11 а.с.46-56).

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності з врахуванням ч.1 ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 286 КК України доведеною повністю, та приходить до висновку про доведеність його винуватості у вчиненні даного злочину, оскільки він керуючи транспортним засобом він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 .

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

А тому доводи потерпілих та їх представників про перебування обвинуваченого у стані викликаному вживанням наркотичних засобів під час вчинення злочину суд вважає такими, що виходять за межі пред`явленого обвинувачення та порушують принцип диспозитивності кримінального судочинства, оскільки ОСОБА_11 не пред`являлось обвинувачення у порушенні п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, де вказано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При оцінці доказів та доведеності висунутого обвинувачення суд враховує положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обставини перебування обвинуваченого в стані наркотичного сп`яніння не були предметом доказування у цьому кримінальному провадженні після формулювання обвинувачення прокурором, сторона обвинувачення не надала до суду належних і допустимих доказів на підтвердження цієї обставини, а сторона захисту не мала можливості реалізувати право обвинуваченого на захист від подібного обвинувачення.

За таких обставин, суд надає правову оцінку діянням обвинуваченого лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особу винуватого та його відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання, суд не вбачає. Поведінка обвинуваченого в суді (навіть коли він вибачився в судових дебатах, та під час останнього слова) не свідчить про те, що він виявив щире каяття, а надані суду докази не містять відомостей про те, що він частково відшкодував заподіяну шкоду будь-кому із батьків потерпілої, а розписка потерпілого ОСОБА_16 не містить конкретизованих даних про обставини і розмір передачі коштів потерпілому, а вказує лише на відсутність у цього потерпілого грошових вимог до обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, в судовому засіданні встановлено не було. Посилання потерпілих та їх представників про необхідність визнання обтяжуючою покарання обставиною перебування обвинуваченого в стані наркотичного сп`яніння під час скоєння ДТП суд вважає недоведеними, оскільки згідно наявних трьох висновків різних експертів в матеріалах справи в крові ОСОБА_11 спиртів не виявлено, а посилання потерпілих на покази свідків, які за своїм внутрішнім переконанням дійшли до висновку про перебування обвинуваченого в стані наркотичного сп`яніння не спростовують висновків експертів. Покази потерпілих відносно порушень встановлених процедур дослідження зразків крові обвинуваченого впливають лише на оцінку наявних у справі доказів у їх сукупності, однак не вказують на наявність протилежних висновків уповноважених фахівців, які б свідчили про перебування обвинуваченого у стані наркотичного сп`яніння на час скоєння злочину. Будь-яких доказів перебування обвинуваченого під час скоєння злочину у стані наркотичного сп`яніння суду не подано. Твердження потерпілих та їх представників, покази окремих свідків в цій частині фактично є їх власними суб`єктивними висновками за аналізом попередніх випадків із життя і поведінки обвинуваченого, фактично є припущеннями, а тому достатніх підстав вважати наявною обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, на думку суду, немає.

Відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого обставини, що характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема невжиття заходів для надання допомоги потерпілій після скоєння наїзду, відмову у наданні допомоги та ознак турботи про рідних і близьких потерпілої, невжиття будь-яких реальних заходів щодо добровільного відшкодування шкоди, та те, що обвинувачений вважається раніше несудимим, одружений, має неповнолітню дитину, не має офіційного місця роботи та джерел доходу, враховуючи стан його здоров`я за наявною у справі медичною документацією, думку потерпілих, які просили призначити найсуворіше покарання із ізоляцією від суспільства, суд вважає необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ст. 286 ч. 2 КК України, оскільки такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При цьому суд вважає неможливим застосування ст.ст. 75, 76 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування призначеного цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки його виправлення неможливе без відбування покарання.

Суд також вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та грубим порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху України, крім того, він не має не має офіційного місця роботи, характер якої був би пов`язаний із необхідністю керуванням транспортними засобами, раніше допускав грубе порушення ПДР України, за що притягувався до адміністративної відповідальності, притягувався до кримінальної відповідальності за незаконне заволодіння транспортним засобом.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Стосовно доводів прокурора, та потерпілих, щодо призначення максимального основного покарання передбаченого санкцією ст.286 ч.2 КК України. То слід зазначити що, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», встановлено певні обмеження при призначенні покарання порівняно з передбаченим кримінальним законом порядком. Зокрема, при новому розгляді справи може бути посилено покарання чи застосовано норму закону про більш тяжкий злочин лише у випадках, якщо вирок було скасовано за апеляцією прокурора, чи апеляцією потерпілого або його представника через м`якість покарання, або у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжкий злочин. Як вбачається з ухвали апеляційного суду Київської області від 27.12.2017 року, попередній вирок Обухівського районного суду Київської області від 24.05.2017 року у даній справі було скасовано не через м`якість покарання чи необхідність застосування закону про більш тяжкий злочин, а тому суд не може призначити максимальне покарання при постановленні даного вироку, оскільки це суперечить закону.

При вирішенні цивільних позовів суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Під час судового розгляду було встановлено, що потерпіла та цивільний позивач ОСОБА_15 трагічно загинула, відомостей щодо кола спадкоємців до суду не надано, а тому суд приходить до висновку, про залишення цивільного позову ОСОБА_15 , без розгляду.

Щодо цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , то судом встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого цивільним позивачам було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із протиправною поведінкою відносно їх дочки ОСОБА_12 , що призвело до її загибелі, порушенням життєвих зв`язків, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя. За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступіню його вини, глибини страждань потерпілих, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода на користь батьків загиблої в розмірі по 300 тис. грн. кожному, що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілими фактичних витрат, які підтверджені відповідними доказами, з яких вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 поніс витрати в зв`язку із вчиненням злочину на поховання та ритуальні потреби в загальному розмірі 2 614 гривень 89 копійок, а потерпіла ОСОБА_5 на суму 6 493 гривні 62 копійки, тому саме на такі суми слід задовольнити їх позовні вимоги, оскільки в іншій частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди нічим не доведені, а тому цивільні позови підлягають частковому задоволенні із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов підлягає задоволенню частково в межах доведених вимог. Зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих, - з іншого.

Враховуючи задоволення частини позовних вимог, стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих значних сум коштів суд вважає недоцільним скасування заходів забезпечення кримінального провадження - арешту автомобіля.

Судові витрати за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого в повному обсязі.

Згідно ст.100 КПК України речові докази автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається у обвинуваченого згідно розписки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс страхування, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, слід повернути ОСОБА_11 як законному володільцеві, інші речові докази - диски із відеозаписами, посвідчення водія, слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

З приводу клопотань захисників та обвинуваченого про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про народження сина обвинуваченого ОСОБА_28 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак доказів на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_11 не позбавлений батьківських прав щодо цієї дитини до матеріалів справи ані обвинуваченим ані захисниками не надано.

Щодо інших підстав звільнення обвинуваченого від покарання у зв`язку з хворобою слід зазначити наступне. Відповідно до наявних медичних довідок у матеріалах справи ОСОБА_11 має діагноз хронічний гепатит С з виходом в цироз печінки, фіброз F-4, з явищами портальної гіпертензії. Відповідно до переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, обвинуваченим та захисниками не надано до суду доказів, що хвороба обвинуваченого перебуває у стадії декомпенсації, і що вона перешкоджає відбуванню покарання.

З врахуванням вищенаведеного, в задоволенні клопотання захисників та обвинуваченого про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році», необхідно відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_11 залишити тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі.

Час відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 20 липня 2016 року, зарахувавши йому в термін відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 20 липня 2016 року по 24 жовтня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України.

Цивільні позови задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 614 гривень 89 копійок, відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень, а всього 302 614 гривень 89 копійок.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6 493 гривні 62 копійки, відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень, а всього 306493 гривні 62 копійки.

В задоволенні іншої частини цивільних позовів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 1 595 гривень 88 копійок.

В задоволенні клопотання захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», відмовити.

Речові докази автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс страхування повернути ОСОБА_11 як законному володільцеві, диски із відеозаписами, посвідчення водія, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: