Справа № 135/716/18
Провадження № 1-кп/135/109/18
ВИРОК
іменем України

07.06.2018 року Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000111, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовозобов`язаного, раніше судимого:
- 27.12.2014 Великописарівським районним судом Сумської області за ч.2 ст.307, ч.1 ст.296, ч.2ст.317, ч.1 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 10.04.2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст..391 КК України до 2-х років 10 місяців позбавлення волі,
який відбуває покарання в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)»,-
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Під час відбування покарання в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)», яка розташована у с.Губник, Ладижинської міської ради Вінницької області, вул.Гранітна, 15, на ОСОБА_4 , засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.296, ч.2 ст.317, ст.391 КК України, протягом одного року накладалось дисциплінарне стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу, яке ніким не оскаржене та не скасоване, а саме: 13.04.2018 року ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області ОСОБА_4 переведено до приміщення камерного типу строком на 1 місяць за зберігання заборонених предметів. Проте ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

Так, 22.05.2018 року близько 14 год. 30 хв. начальником відділення соціально-психологічної служби Ладижинської ВК №39, лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_6 , разом із заступником начальника соціально-психологічної служби Ладижинської ВК №39 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 , заступником чергового помічника начальника Ладижинської ВК №39 старшим прапорщиком внутрішньої Служби ОСОБА_8 та молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Ладижинської ВК №39 сержантом внутрішньої служби ОСОБА_9 , згідно Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1656/26433 від 30.12.2014 (далі Правила), здійснювався обхід дільниці посиленого контролю Ладижинської ВК №39 з метою перевірки дотримання засудженими норм порядку відбування покарання.

22.05.2018 о 14 год.30 хв. відчинено та перевірено камеру №4 вказаної дільниці, в якій утримується засуджений ОСОБА_4 . Зайшовши до камери, працівниками адміністрації проведено огляд та встановлено, що дана камера знаходиться в неохайному вигляді і в ній не здійснювалось вологе прибирання.
Згідно графіку чергувань 22.05.2018 черговим по камері №4 був ОСОБА_4 . Заступником начальника соціально-психологічної служби Ладижинської ВК №39 старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 , відповідно до розділу 3 Правил засудженому ОСОБА_4 було поставлено законну вимогу - здійснити вологе прибирання камери. Проте засуджений ОСОБА_4 відреагував негативно, висловлюючи своє невдоволення у відкритій зухвалій формі, категорично відмовився виконати законну вимогу. Після цього, ОСОБА_7 засудженому ОСОБА_4 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені розділом 3 Правил, та попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 391 КК України. Роз`яснивши засудженому його права та обов`язки, працівники адміністрації пішли перевіряти інші камери.
Цього ж дня о 15 год. 05 хв. працівники адміністрації повторно зайшли до камери №4, в якій утримується засуджений ОСОБА_4 , та виявили, що поставлені законні вимоги не виконані, у зв`язку з чим ОСОБА_7 повторно поставлено засудженому ОСОБА_4 законну вимогу - здійснити вологе прибирання камери. Проте засуджений ОСОБА_4 відреагував негативно, висловлюючи своє невдоволення у відкритій зухвалій формі, категорично відмовився виконати законну вимогу представника виправної установи, хоча був зобов`язаний і за станом здоров`я міг це зробити, але умисно не виконав вищевказану вимогу, незважаючи на попередження щодо притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України.
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 391 КК України злісна непокора законним вимогам адміністрації установи відбування покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарань була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).
Судом встановлено, що 04.06.2018 року прокурор Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 , уклали угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор з однієї сторони та підозрюваний ОСОБА_4 з іншої сторони, дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст. 391 КК України. Підозрюваний визнав свою винуватість у вчиненні злочину та щиро покаявся.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинений злочин, а саме у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 року та остаточно призначити покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які відомі підозрюваному.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили укладену угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування погодженого виду та розміру покарання, вказав, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

В судовому засіданні суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 394, п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.

Узгоджена в угоді міра покарання знаходиться у межах санкції ст. 391 КК України.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, діям обвинуваченого надана правильна правова кваліфікація за ст. 391 КК України, підстав для відмови в затвердженні угоди немає. Суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому узгоджене сторонами угоди покарання.

Керуючись ст. ст. 122, 314, 368-371, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 04.06.2018 року, укладену між прокурором Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 04.06.2018 року покарання у виді позбавлення волі строком один рік.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком один рік п`ять місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 07.06.2018 року.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: