Справа № 202/3631/15-к
Провадження № 1кп/202/6/2018
УХВАЛА
Іменем України
08 травня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002916від 28.11.2014 року за обвинуваченням:

-ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146, ч.2 ст.353 ;ч.2 ст.15, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України КК України,

-ОСОБА_11 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187; ч.2 ст. 146; ч.2 ст.353; ч.4 ст. 358; передбаченого ч.2 ст.15, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України,

-ОСОБА_12 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 чт.187; ч.2 ст. 146; передбаченого ч.2 ст.15, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України, суд

в с т а н о в и в:

Обвинуваченому ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується 13.05.2018 року.

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, свою позицію мотивує тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Потерпілий вважає, що запобіжний захід підлягає зміні на інший не пов`язаний з триманням під вартою.
Захисники та обвинувачені заперечували проти продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на тривале, поза розумні строки, знаходження обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою та на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на показання потерпілого, який не наполягав на утриманні обвинуваченого під вартою і не підтримав обвинувачення за ст. 115 ч.2 КК України.
Захисник обвинуваченого заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, мотивуючи клопотання поганим станом здоров`я обвинуваченого, відсутністю ризиків, тривалим розглядом судового провадження та тривалим знаходженням обвинуваченого під вартою.
Суд заслухавши прокурора, сторону захисту, потерпілого, вважає, що при неодноразовому продовжені запобіжного у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому суд зазначав,що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілого, свідків у обвинуваченого відсутній, існування обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому суд і раніше зазначав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились.

Двічі, продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, суд зазначав, що ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчинені іншого особливо тяжкого злочину, передбаченого статтею 115 ч.2 КК України і це додає та посилює обґрунтовані ризики переховування його від суду.

Разом з тим, суд не може знову послатись на підозру у іншому кримінальному провадженні, як на підставу продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки не має повноважень щодо перевірки наявності обґрунтованої підозри у іншому кримінальному провадженні.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час виходить за межі розумного строку.

При розгляді цього клопотання суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Суд зазначає, що тривалість тримання обвинуваченого під вартою становить три роки та майже шість місяців, у разі визнання його винним, то відповідно до ч.2 ст.5 КК України, яка передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, повинна застосовуватись ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року, тобто один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а це вже сім років.

Суд зауважує, що тяжкість висунутих обвинувачень, ризик ухилення від слідства та суду, незаконний вплив на потерпілого, свідків були підставами для винесення ухвали про обрання щодо. Надалі, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях, посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та інші. У цьому провадженні таких підстав навести вже неможливо, оскільки при розгляді кримінального провадження змінено два склади суду, в тому числі і у зв`язку із закінченням повноважень одного з суддів. Суд змушений був декілька разів допитувати всіх свідків обвинувачення, потерпілого, який наполягає на звільненні обвинуваченого з під варти, суду залишилось тільки дослідити докази та допитати обвинувачених.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав про необхідність розгляду можливості обрання альтернативних запобіжних заходів. Суд зваживши наявність ризиків, що залишились, а це переховування від суду, вважає його недостатнім для тримання обвинуваченого під вартою, а тому вважає за необхідне змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

П о с т а н о в и в :

ОСОБА_12 обвинуваченому у вчинені злочинів, передбачених ч.4 чт.187; ч.2 ст. 146; ч.2 ст.15, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому з 20.00 години до 09.00 години залишати житло за адресоюАДРЕСА_1 без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
1) з`являтися за викликом суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду.
Строк, на який покладено вищевказані обов`язки, визначити до 22.06.2018 року.
Обвинуваченому письмово (під розпис) повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання за місцем проживання підозрюваного.
Орган національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду.

Дата закінчення дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому 22.06.2018 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3