ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні угоду про визнання винуватості, яка укладена між прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000349 від 04. 04. 2018 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпро, громадянина України, одруженого, працюючого ПП, раніше не судимого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 28 - ч.3 ст. 197-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

адвоката-захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Так, відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 127 Земельного кодексу України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.
Статтею 128 Земельного кодексу України передбачено, що продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться організаціями, які мають відповідну ліцензію на виконання цього виду робіт, на замовлення органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Обвинуваченимй ОСОБА_4 , з метою зберігання авіаційної техніки в закритому приміщенні, діючи умисно за попередньою змовою з невстановленими особами, всупереч вимогам ст.ст. 116-128 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, у 2013 році (точної дати та часу не встановлено) самовільно зайняв земельну ділянку комунальної власності площею0,1896 га по фактичному розміщенню ангарів на території цілісного майнового комплексу аеродрому « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_2 , на якій діючи умисно за попередньою змовою з невстановленими особами самовільно побудував капітальні споруди (ангари): ангар №1 330 кв. м., ангар №2 187 кв. м., ангар №3 99 кв. м., ангар №4 96 кв. м., ангар №5 96 кв. м., ангар №6 124 кв. м., ангар №7 132 кв. м., ангар №8 132 кв. м., ангар №9 128 кв. м., ангар №10 121 кв. м., ангар №11 183 кв. м., ангар №12 123 кв. м.; ангар №13 145 кв. м., ( і безпосередньо ангар №5 96 кв. м.), котрі знаходяться на самовільно зайнятій земельній ділянці по даний час, чим спричинив територіальній громаді збитки на суму 1 807 229,28 грн., тобто завдав значної шкоди її законному володільцю.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_4 виразились у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.197?1 КК України.
27 липня 2018 року між прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 під час судового розгляду повністю визнав свою винуватість у пред*явленому йому обвинуваченні, частково відшкодував шкоду звільнив капітальну споруду самовільного будівництва ангару №5 (96 кв.м.), щиро покаявся у скоєному.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.28 - ч.3 ст.197?1 КК України у виді штрафу у дохід держави у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень. В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_4 .
Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Так, злочин, передбачений ч. 2 ст. 28 ч.3 ст. 197 -1 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженого сторонами покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 липня 2018 року між прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.3 ст. 197 -1 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у дохід держави у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 гривень.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1