Справа № 740/2739/18
Провадження № 1-кп/740/273/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора- ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - церкви Свято-Богоявленської (Замкової) парафії м.Ніжина- ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого- ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ніжині Чернігівської області кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжина Чернігівської області, раніше судимого: 24.06.2008 Ніжинським міськрайонним судом за ч.2 ст.186, ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі;11.10.2013 Ніжинським міськрайонним судом за ч.1 ст.309 КК України до штрафу 1000 грн., який сплачено 11.10.2013, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2018 близько 08.40 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на території Богоявленської церкви на вул.Покровська, 20 в м.Ніжині Чергігівської області, маючи умисел на викрадення чужого майна, демонтував та, утримуючи при собі, почав виносити за територію церкви кабель ПВС 4х2,5 довжиною 45,0 м вартістю 1210,23 грн., що належить релігійній громаді Української Православної церкви Свято-Богоявленської (Замкової) парафії м.Ніжин Чернігівської області, не отримавши реальної можливості розпоряджатися викраденим на власний розсуд, так як його протиправні дії були виявлені та розцінені працівниками церкви як викрадення.

У подальшому, усвідомлюючи, що його протиправні дії помічені третіми особами та розцінюються ними як викрадення, однак, не дивлячись на це, доводячи свої злочинні наміри до кінця, ОСОБА_7 , діючи повторно, відкрито викрав зазначений кабель ПВС 4х2,5 довжиною 45 м вартістю 1210,23 грн., отримавши змогу розпоряджатися викраденим на власний розсуд та заподіявши таким чином матеріальної шкоди потерпілому на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, які ним не оспорюються, визнав вину, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, щиро розкаявся у скоєному.

Представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що матеріальна шкода їм відшкодована в повному обсязі обвинуваченим. ОСОБА_7 постійно допомагає церкві по господарським роботам, став на шлях виправлення і вони просять не позбавляти його волі.

Крім визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується також іншими доказами, які суд відповідно до ст.349 ч.3 КПК України визнав недоцільним досліджувати стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 доказана повністю і його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

При вирішенні питання щодо обрання обвинуваченомуОСОБА_7 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої законом, згідно зі ст.69 КК може мати місце за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом*якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Обставини, що пом*якшують покарання, можуть бути або зазначені в ч.1 ст.66 КК України, або визнані судом такими, що пом*якшують покарання, в силу ч.2 цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.66 КК України суд враховує обставини, які пом*якшують покарання, відносно ОСОБА_7 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.
В якості обставин, які пом*якшують покарання, відповідно до ч.2 ст.66 КК України відносно ОСОБА_7 суд враховує думку представника потерпілого старости Богоявленської церкви про призначення йому покарання, не пов*язаного з позбавленням волі, враховуючи його позитивну характеристику, постійну допомогу церкві, а також те, що його допомоги потребують непрацездатні за віком батьки, з якими він проживає та допомагає по господарству, проходить в добровільному порядку курс лікування від наркозалежності.
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше судимий, обставини, які пом*якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі, і дійшов висновку про необхідність призначення йому основного покарання із застосуванням ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м*якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.186 КК України, і призначити основне покарання у виді арешту.
Суд вважає, що призначення навіть мінімального покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК в даному випадку є явно недоцільним і дані про обставини, які пом*якшують покарання обвинуваченого, прохання представника потерпілого старости Богоявленської церкви про призначення йому покарання, не пов*язаного з позбавленням волі, дають можливість дійти обґрунтованого висновку про те, що призначення в даному конкретному випадку більш м*якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.186 КК України, є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових злочинів відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України зОСОБА_7 підлягають стягненню витрати на залучення експертів.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, і призначити йому основне покарання із застосуванням ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м*якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому основне покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 00 коп. витрат на залучення експерта.

Речові докази: кабель ПВС виробництва «Запорізький кабель» довжиною 45 метрів, переданий на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_4 , - повернути Богоявленській церкві за належністю.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишити у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в якому він проживає з 16.00 год до 07.00 год.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча суддя ОСОБА_1