Справа № 577/3394/18
Провадження № 1-кп/577/448/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000100 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Некоуз Ярославської області Російської Федерації, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, раніше не судимого, 29.03.2016 року прийнятий на військову службу за контрактом командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старшого хіміка взводу радіаційної, хімічної, біологічної розвідки роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_2 (до 01.07.2017 року військова частина польова пошта НОМЕР_3 ), солдат,

в скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , на підставі Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232 - XII від 25 березня 1992 року, у добровільному порядку 29.03.2016 року прийнятий на військову службу за контрактом командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

В подальшому, відповідно до наказу Командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) № 33-РС від 25.07.2016 року, солдата ОСОБА_4 переведено для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_3 (з 01.07.2017 року військова частина НОМЕР_2 ) та цим же наказом призначено на посаду старшого хіміка взводу радіаційної, хімічної, біологічної розвідки роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

У зв`язку з цим, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 254 від 21.08.2016 року солдат ОСОБА_4 включений до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення.

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 19, 20, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем військової служби за контрактом.

Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Поняття особливий період міститься в абз. 11ст. 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 ЗаконуУкраїни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»),

Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період.

Таким чином, мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.

Поряд з цим, відповідно до рішення Вищого адміністративного суду України у справі №800/582/14 від 16.02.2015 року закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. Таким чином в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.

Аналогічна думка висловлена Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 року у справі № 521/12726/16-ц (касаційне провадження № 61- 16144св18).

Однак, 17.11.2016 року солдат ОСОБА_4 , після закінчення лікування у ВМКЦ Північного регіону (м. Харків), в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 19, 20, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, достовірно знаючи про те, що він повинен вчасно прибути з лікувального закладу та проходити військову службу за контрактом, без поважних причин не прибув вчасно до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , обов`язки військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами не пов`язаними з проходженням військової служби, у зв`язку з чим за результатами службового розслідування останнього визнано таким, що не повернувся вчасно до розташування військової частини та незаконно відсутнім на військовій службі.

В подальшому, 06.07.2018 року солдат ОСОБА_4 , усвідомивши злочинний характер своїх дій, з метою припинення злочину та проходження військової служби, добровільно з`явився до розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , де наказом командира вказаної частини № 296 від 09.07.2018 року останнього визнано таким, що повернувся 06.07.2018 року до частини та приступив до виконання військового обов`язку.

Таким чином, старший хімік взводу радіаційної, хімічної, біологічної розвідки роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини польова пошта НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 19, 20, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в період з 17.11.2016 року по 05.07.2018 року включно, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, достовірно знаючи про те, що він повинен вчасно прибути з лікувального закладу та проходити військову службу за контрактом, без поважних причин не з`явився вчасно до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю і показав, що 17.11.2016 року він, після закінчення лікування у ВМКЦ Північного регіону (м. Харків), в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 19, 20, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, достовірно знаючи про те, що він повинен вчасно прибути з лікувального закладу та проходити військову службу за контрактом, без поважних причин не прибув вчасно до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , обов`язки військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами не пов`язаними з проходженням військової служби. В подальшому, 06.07.2018 року він, усвідомивши злочинний характер своїх дій, з метою припинення злочину та проходження військової служби, добровільно з`явився до розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , де наказом командира вказаної частини № 296 від 09.07.2018 року його визнано таким, що повернувся 06.07.2018 року до частини та приступив до виконання військового обов`язку. Щиро розкаюється в скоєному.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.

Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ст. 407 ч.4 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, вчинене особою, зазначеною в частині другій ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.

Злочин, скоєний ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складену Красилівським районним сектором філії ДУ Центр пробації у Хмельницькій області, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язку, передбаченого ч.2 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. (а.с. 47-50).

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Хритов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».

Враховуючи всі ці обставини суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі.

Але, в той же час, виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , характер вчинених ним дій та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставин справи, висновок органу пробації, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який активно сприяв розкриттю злочину, тяжких наслідків не наступило, брав участь в антитерористичній операції, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, суд приходить до висновку про можливість перевиховання та виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України.

Така міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових злочинів.

Крім того, покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, дозволить забезпечити належний контроль за його поведінкою.

Керуючись ст.ст. 126, 368, 370, 371 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним за ст. 407 ч.4 КК України і призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації в Красилівський МРВ з питань пробації в Хмельницькій області; 2) повідомляти Красилівський МРВ з питань пробації в Хмельницькій області про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд, а для обвинуваченого в той же строк після вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1