АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/1522/16-к Номер провадження 11-кп/786/262/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.187 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000102, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисників в їх інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хороль, Хорольського району, Приморського краю, РФ, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) 17.05.2001 року Полтавським обласним судом за п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі; 2) 25.06.2001 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 140, ч.2 ст. 140, ч.1 ст. 42, ч. 3 ст. 42 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі; 3) 09.12.2009 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185, ч.1 309, ч.1 315, 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; 4) 14.03.2013 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 395, 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; 5) 25.03.2016 року Машівським районним судом Полтавської області за ст. ст. 395, 69 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт; 6) 27.09.2017 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч.2 ст. 186 КК України, ст.ст. 71,72 КК України до покарання у виді 5 років 25 днів позбавлення волі, засуджено:
-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

-за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією особистого майна.

На підставі п. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією особистого майна.

На підставі вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, приєднано не відбуте покарання, визначене вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2017 року та остаточно визначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кошманівка, Машівського району, Полтавської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) 23.03.2000 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 140, ст. 44 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна; 2) 26.04.2002 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ст. 395 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту; 3) 08.07.2003 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 140, ч.3 185,ст. 69, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі; 4) 25.01.2005 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ст. 395 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту; 5) 08.02.2006 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 162, ст. 75 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки; 6) 30.08.2006 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 187, ч.2 ст. 189, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; 7) 02.10.2009 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; 8) 20.05.2013 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, 02.02.2016 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області звільнений від відбування покарання за вказаним вироком у виді позбавлення волі умовно достроково на 6 місяців 23 дні, засуджено:
-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
За сукупністю вироків, згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, приєднано частково не відбуте покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 20.05.2013 року та остаточно визначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
За вироком суду, 29 березня 2016 року, близько 11:00 годин ОСОБА_8 , повторно, шляхом відчинення підручними засобами запірного пристрою на вхідних дверях, проник до житлового приміщення, належного потерпілій ОСОБА_12 , що розташоване за адресою: с. Богданівка Машівського району Полтавської області, звідки таємно викрав 1,5 кілограма свинячого м`яса, 0,5 кілограма курячих стегенець, 2 кілограма картоплі, головку капусти (врожаю 2015 року), вагою 1 кілограм, пляшку горілки "Клубводка", ємністю 0,5 літрів, флакон парфумів, а всього викрав на загальну суму 312 грн.50 коп.

В ніч з 08 на 09 квітня 2016 року ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно, шляхом розбиття віконного скла, проникли до приміщення кафе-бару " ІНФОРМАЦІЯ_3 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали продукти харчування та алкогольні напої на загальну суму 3 798 гривень 50 копійок, належні потерпілому ОСОБА_13 , чим спричинили потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Крім того, 10 квітня 2016 року, близько 08:00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перестрівши неподалік ставка № 5 в с. Богданівка Машівського району Полтавської області, потерпілу ОСОБА_12 , здійснив напад на останню, поєднаний із насильством, застосувавши до неї фізичну силу, шляхом нанесення чисельних ударів ногами, руками, а також за допомогою дерев`яної палиці в життєво важливі частини тіла, а саме: в голову, тулуб та по кінцівках, у результаті протиправних дій, ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого ОСОБА_7 відкрито заволодів належними потерпілій ОСОБА_12 грошовими коштами в розмірі 1000 грн., бувшим у використанні мобільним телефоном "Нокіа 1110і", обладнаний сім карткою, мобільного оператора ПрАТ "МТС-Україна", на якій була грошова сума в розмірі 5 грн. З викраденим, він з місця злочину зник та в подальшому майном розпорядився на власний розсуд. Даними злочинними діями потерпілій ОСОБА_12 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1245 гривень.

Не погоджуючись з вироком, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись прокурор Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисники в їх інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить призначити більш м`яке покарання.

При цьому зазначає, що він визнає вину та щиро кається у вчинені кримінального правопорушення, за епізодом крадіжки в ніч з 08 на 09 квітня 2016 року, а за епізодом від 29 березня 2016 року вину заперечує, оскільки вина у вчиненні цього кримінального правопорушення не доведена.

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити, виключити з обвинувачення, у зв`язку з недоведеністю, посилання про те, що ОСОБА_8 , шляхом відчинення підручними засобами запірного пристрою на вхідних дверях, проник до житлового приміщення, належного потерпілій ОСОБА_12 , викрав з житлового приміщення належного потерпілій ОСОБА_12 пляшки горілки «Клубводка», ємністю 0,5 л, та флакону парфуму; закрити кримінальне провадження за епізодом викрадення ОСОБА_8 з житлового будинку потерпілої ОСОБА_12 належних їй продуктів харчування на загальну суму 177 грн. 50 коп., за відсутності складу злочину в діях ОСОБА_8 ; призначити покарання, за епізодом вчинення крадіжки майна потерпілого ОСОБА_13 , у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці за сукупністю вироків; зарахувати у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, з 10.04.2016 року до 21.06.2017 року; не стягувати з ОСОБА_8 витрати на проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 351 грн. 84 коп.

На обґрунтування вимог вказує, що факт проникнення в будинок ОСОБА_12 , з метою викрасти її майно, ОСОБА_8 заперечував, у вироку не зазначено, якими саме підручними засобами ОСОБА_8 відчинив запірний пристрій на вхідних дверях будинку ОСОБА_12 , під час досудового розслідування не встановлювалися зазначені підручні засоби та запірний пристрій.

Вважає, що під час судового розгляду встановлена лише вина ОСОБА_8 у викраденні продуктів харчування, належних потерпілій ОСОБА_12 , на загальну суму 177 грн. 50 коп., а з огляду на вартість викрадених продуктів харчування, вчинене діяння є адміністративним правопорушенням, а тому, кримінальне провадження за даним епізодом, повинно бути закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зазначає, що призначене судом покарання є несправедливим, оскільки суд не врахував пом`якшуючи покарання обставини, зокрема, що ОСОБА_8 перебуває на обліку у районного психіатра як розумово-відстала особа, не був ініціатором і активним учасником крадіжки з кафе-бару «Міраж».

Звертає увагу на те, що у вироку, при зазначенні початку обрахування терміну відбування покарання,не вказано час затримання ОСОБА_8 , а саме 11 год. 10.04.2016 року.

Не погоджується також із стягненням з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 солідарно судових витрат на проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 351 грн. 84 коп., оскільки таке стягнення суперечить ч. 2 ст. 122 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього скасувати, а провадження направити на досудове розслідування, пом`якшити йому покарання, з огляду на його суворість.

Вказує, що показання потерпілої ОСОБА_12 в судовому засіданні, не співпадають з показаннями наданими нею раніше.

Не згоден також з кваліфікацією вчиненого злочину за ст. 187 КК України. Вважає, що його дії повинні кваліфікуватися за ст. 186 КК України, оскільки потерпіла ОСОБА_12 отримала легкі тілесні ушкодження.

Захисник ОСОБА_9 в принесеній в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційній скарзі просить вирок суду щодо його підзахисного скасувати та змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши покарання за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України у межах санкції цих статей, за ч. 3 ст. 185 у межах санкції статті, наближеної до мінімальної межі.

Вказує, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 тілесні ушкодження через неприязні стосунки та за відсутності корисливого мотиву заподіяння таких ушкоджень. Так ОСОБА_7 лише після того, як потерпіла впала, побачив, що біля неї лежать гроші та телефон, вирішив їх забрати, а тому умислу здійснювати напад на ОСОБА_12 , з метою заволодіння грошима, у нього не було. Такий умисел у нього виник після побиття потерпілої.

Звертає увагу, що судом не надано належної оцінки показанням ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_14 .

Крім того, зазначає, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами крадіжку у потерпілого ОСОБА_13 продуктів харчування та алкогольних напоїв саме в тій кількості та асортименті.

Прокурор в принесеній апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених через його м`якість, просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним та призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2017 року, у виді позбавлення волі строком на 10 років 1 місяць з конфіскацією майна, ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, з урахуванням ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Машівського районного суду Полтавської області від 20.05.2013 року у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

На обґрунтування вимог вказує, що судом, при обранні виду і міри покарання, не враховано, що ОСОБА_7 неодноразово раніше вчиняв тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, зокрема поєднані з насильством, відбуваючи покарання за вчинені злочини, до нього жодного разу не застосовувались пільги, передбачені ст.ст. 100, 101 КВК України та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, за характеристикою, наданою КВК № 69 та УВП № 23, характеризувався задовільно, за час перебування у КВК № 69, мав 7 стягнень, з них 5 поміщення до ДІЗО установи, що свідчить про особливу тяжкість допущених порушень вимог режиму відбування покарання.

Крім того, вказує, що не враховано було і відомостей про особу ОСОБА_8 , який також раніше неодноразово вчиняв корисливі злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, вчинив новий злочин, в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став.

Зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зловживають алкогольними напоями.

Крім того, на думку прокурора, судом не взято до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, наявність ряду обтяжуючих покарання обставин, таких як: рецидив злочину, скоєння злочинів у стані алкогольного сп`яніння, скоєння злочинів у відношенні особи похилого віку та при цьому, судом першої інстанції безпідставно враховано обставиною, що пом`якшує покарання їх щире каяття в скоєному.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та в їх інтересах захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які повністю підтримали подані апеляційні скарги з підстав в них зазначених, захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 також в ході апеляційного розгляду прохали зарахувати обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в строк покарання перебування їх під вартою з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі з дати взяття їх під варту та по день набрання вироком чинності, тобто до 09.08.2018р., виступ прокурора, який подану ним апеляційну скаргу підтримав частково, прохав виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченим «щире каяття», як безпідставно зазначену, в іншій частині подану прокурором апеляційну скаргу не підтримав, прохав апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників залишити без задоволення, а вирок суду щодо обвинувачених залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи принесених апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
Суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 та ОСОБА_7 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а ОСОБА_7 і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні цих кримінальних правопорушень за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, зібраними і перевіреними в передбаченому законом порядку.

Твердження обвинувачених та їх захисників про те, що вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не ґрунтується на доказах, позбавлені підстав і спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, в тому числі показаннями потерпілих, свідків, даними протоколів огляду місця пригоди, даними висновків судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_12 та висновку дактилоскопічної експертизи, даними протоколу слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та показаннями самих обвинувачених.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 вину в скоєному визнав частково та зауважив, що визнає свою вину у вчиненні інкримінованих йому крадіжок продуктів харчування та алкогольних напоїв з кафе-бару «Міраж», належних ОСОБА_13 та продуктів харчування з будинку потерпілої ОСОБА_12 , однак заперечив при цьому викрадення у потерпілої ОСОБА_15 пляшки горілки та флакону парфумів.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечив своєї вини у вчиненні крадіжки за епізодом від 08-09.04.2016р., щодо заволодіння грошовими коштами та мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_12 зазначив, що не нападав на потерпілу саме з метою заволодіння її майном, а його дії щодо потерпілої були зумовлені неприязними стосунками з ОСОБА_12 , грошові ж кошти та мобільний телефон потерпілої він забрав тоді, коли потерпіла впала, а він помітив, що поряд з нею лежали мобільний телефон та гроші.

Водночас потерпіла ОСОБА_12 в ході судового розгляду суду підтвердила, що ОСОБА_7 скоїв на неї напад в ході якого і заволодів належними їй грошовими коштами в сумі 1000 грн. та мобільним телефоном. Вказала, що ОСОБА_7 наносив їй удари руками, ногами та дерев`яною палицею при цьому під час побиття вимагав гроші. Окрім того зазначила, що належні їй грошові кошті лежали в сумці з якої ОСОБА_7 їх і дістав. Щодо вчиненої з її будинку крадіжки 29.03.2016р. потерпіла підтвердила перелік викраденого в неї та зазначеного в матеріалах справи, зокрема, наявність серед викрадених продуктів харчування і пляшки горілки та флакону подарованих їй дітьми парфумів.

За даними висновку судово-медичної експертизи №82 від 25.05.2016р. у потерпілої ОСОБА_12 виявлені такі тілесні ушкодження: забита рана в тім`яно-потиличній області голови праворуч, синці на обличчі (побіля обох очей), закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, які утворилися від дії тупих предметів, не заперечують часу 10.04.16р. та обставинам їх утворення, викладених слідчим в постанові та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В ході слідчого експерименту, проведеного з участю обвинуваченого ОСОБА_7 13.04.2016 останній розповів, а в подальшому і на місці вказав обставини вчинення ним розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_12 та обставини вчинення ним крадіжки з кафе-бару «Міраж», вказавши при цьому і місце в лісосмузі з залишками викраденого, де він та ОСОБА_8 вживали викрадені в кафе-барі продукти харчування та алкогольні напої.

Перелік та вартість викраденого з кафе-бару «Міраж», що в с.Кошманівка Машівського району, майна підтверджено даними Акту інвентаризації та довідок підприємства Карлівської райспоживспілки «Карлівський ринок».

Таким чином, винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень повністю підтверджена дослідженими судом першої інстанції доказами в їх сукупності.

Безпідставним є ствердження обвинуваченого ОСОБА_8 щодо не доведення його вини у вчиненні крадіжки з будинку потерпілої ОСОБА_12 , оскільки і сам обвинувачений не заперечив викрадення належних потерпілій з її будинку продуктів харчування, щодо наявності серед переліку викраденого пляшки горілки та флакону парфумів потерпіла ОСОБА_12 наполягала на викраденні і зазначеного, окрім того під час досудового розслідування ОСОБА_8 було добровільно видано працівникам поліції картоплю та порожню пляшку з-під горілки «Клубводка», викрадені в потерпілої.

Щодо вимоги захисника ОСОБА_10 в принесеній апеляційній скарзі про виключення з обвинувачення посилання суду на проникнення до житлового приміщення потерпілої, шляхом відчинення запірного пристрою на вхідних дверях підручними засобами, то вона є безпідставною та не підлягає до задоволення. Судом першої інстанції встановлено, що вчинена ОСОБА_8 крадіжка була поєднана з проникненням у житло потерпілої ОСОБА_12 , оскільки обвинувачений не мав доступу до житла потерпілої та дозволу останньої знаходитися в ньому. Окрім того, як зазначала в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_12 при виявленні вчинення крадіжки з її будинку ані вхідні двері, ані замок на них пошкоджені не були, що відображено і в протоколі огляду місця події.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 щодо перекваліфікації дій ОСОБА_16 з ч.2 ст.187 на ч.2 ст.186 та ч.2 ст.125 КК України. Так, в ході судового розгляду доведено винуватість ОСОБА_7 саме у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого особою, яка раніше вчинила розбій. Такий висновок суду ґрунтується на показаннях потерпілої ОСОБА_12 , які є стабільними, підтверджені висновками експертиз, проведених в рамках даного провадження та узгоджуються з іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, а тому відсутні підстави вважати їх неправдивими.

Не заслуговують на увагу і ствердження захисника ОСОБА_10 в принесеній апеляційній скарзі про безпідставне, всупереч положень ч.2 ст.122 КПК України стягнення з обвинувачених в солідарному порядку витрат за проведення експертизи в провадженні.

Так, положення ч.2 ст.122 КПК України визначають, що залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Водночас, відповідно до положень ч.2 ст.124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З урахуванням наведеної норми Закону та відповідно до положень ст.368 КПК України, яка визначає перелік питань, які суд повинен вирішити ухвалюючи вирок, зокрема п.13 ч.1 цієї статті, суд першої інстанції і вирішив питання відшкодування процесуальних витрат та їх розмір, що документально підтверджено (а.с.171 т.1).
Не заслуговують на увагу і доводи принесених апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників щодо суворості призначеного обвинуваченим покарання та доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного обвинуваченим покарання внаслідок його м`якості.
Так, при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, особи обвинувачених, які раніше неодноразово засуджувалися за вчинення, в тому числі і корисливих злочинів,наявність декількох обставин, що обтяжують покарання й дійшов правильного висновку про неможливість їх виправлення без ізоляції від суспільства та необхідність обрання покарання у вигляді позбавлення волі, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.
Підстав для визнання призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання явно несправедливим за своїм розміром через суворість чи м`якість немає.
З огляду на викладене колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.
Водночас, доводи прокурора про безпідставне визнання судом обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченим «щире каяття» є обґрунтованими.
За змістом закону і відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. В даному випадку, з урахуванням позиції обвинувачених під час судового та апеляційного розгляду, в ході якого вони вину в скоєному визнавали частково, намагаючись уникнути відповідальності, вибачень перед потерпілими не висловлювали, як і не висловлювали жалю з приводу вчиненого, що на думку колегії суддів не свідчить про їх щире каяття, а тому зазначена судом у вироку обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченим підлягає виключенню.

Не підлягає до задоволення і клопотання сторони захисту про зарахування обвинуваченим на підставі положень ч.5 ст.72 КК України в строк покарання перебування їх під вартою в період строку і з 21.06.2017 року по день набрання вироком чинності, тобто по 09.08.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Зворотна дія закону означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, як виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності.

Оскільки попереднє ув`язнення має триваючий у часі характер і застосовувалося щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як до 20 червня 2017 року включно (тобто під час дії ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), так і після того, починаючи з 21 червня 2017 року (коли набрав чинності Закон України № 2046-VIII, яким ч. 5 ст. 72 КК України викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі), місцевим судом з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК було прийнято рішення про зарахування обвинуваченим періоду попереднього ув`язнення, який мав місце до 20 червня 2017 року включно, за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII (з урахуванням принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а періоду попереднього ув`язнення, який тривав, починаючи з 21 червня 2017 року, - за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 2046-VIII (відповідно до принципу прямої дії закону). З огляду на це місцевий суд правильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисників в їх інтересах адвокатів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 «щире каяття».

В іншій частині вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, що тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4