У Х В А Л А
іменем України

09 липня 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення до відбутого покарання,

у с т а н о в и в :

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 16 червня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України, та за сукупністю вироків, до позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області від 07.11.2017 апеляційне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_4 та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_5 - закрито.

05.12.2017 року від засудженого ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про перерахунок строку тримання під вартою до набрання вироком законної сили, по 06.11.2017 року, із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.12.2017 року клопотання засудженого ОСОБА_4 задоволено частково.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII) строк перебування ОСОБА_4 під вартою з 17.06.2016 року по 20.06.2017 року зараховано до відбутого покарання із розрахунку: один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В іншій частині клопотання відмовлено та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 18.05.2017 року № 2046-VІІІ) строк перебування ОСОБА_4 під вартою з 21.06.2017 року до набрання вироком законної сили зарахувати до відбутого покарання із розрахунку: один день тримання під вартою за один день позбавлення волі (т. 10 а. п. 219).

11.05.2018 до суду надійшло повторне клопотання засудженого ОСОБА_4 про перерахунок строку тримання під вартою з 21.06.2017 року і до набрання вироком законної сили - 06.11.2017, із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, з посиланням на висновок щодо правозастосування частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, який викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (справа №440/853/17).

Під час судового засідання засуджений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 підтримали подану заяву та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 вважав, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню, оскільки у грудні 2017 року вказане питання вже вирішувалося судом.

Вислухавши учасників судового розгляду, ознайомившись з клопотанням та матеріалами справи, дійшов наступного:

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 539 Кримінального процесуального кодексу України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Згідно вироку Зміївського районного суду Харківської області від 16.06.2016 строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахується, з урахуванням строку тримання під вартою, з 25.07.2014. Відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України строк перебування ОСОБА_4 під вартою з 25.07.2014 по 16.06.2016 зараховано із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі. (т. 9 а. п. 150-157).

З розпорядження про набрання вироком законної сили вбачається, що вирок Зміївського районного суду Харківської області від 16.06.2016 набрав законної сили 07.11.2017 (т. 10 а. п. 199).

У висновку щодо застосування частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, викладеному у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року, передбачено, що у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених частиною 5 статті 72 Кримінального кодексу України в редакції Закону України № 838-VIII "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26 листопада 2015 року, відповідно до частини 2 статті 5 Кримінального кодексу України відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України № 2046-VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення" від 18 травня 2017 року, яким погіршуватиметься становище цієї особи.

Водночас, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 червня 2018 року викладений інший висновок щодо застосування положення частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, з якого вбачається, що при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого частиною 1 статті 72 Кримінального кодексу України, у редакції Закону від 26 листопада 2015 року №838-VIII, підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження. Такий підхід узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 12 лютого 2008 року у справі "Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру", в якій Суд не встановив порушення статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті заборони зворотної дії закону. Як убачається з практики Суду, цей міжнародний судовий орган при визначенні автономного поняття "покарання", яке вживається у пункті 1 статті 7 Конвенції, розрізняє норми власне кримінально-правові, що стосуються визнання певного діяння злочином і встановлення відповідальності, та норми, які стосуються процесуальних питань чи питань виконання покарань, які можуть впливати на обсяг покарання, але вони не є такими, що визначають покарання саме по собі (п. 142 рішення).

Отже, засудженому ОСОБА_4 правомірно застосовано положення частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII та в редакції Закону України від 18.05.2017 № 2046-VІІІ), що викладено в ухвалі Зміївського районного суду Харківської області від 18.12.2017.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення до відбутого покарання за період з 21.06.2017 до набрання вироком законної сили - 06.11.2017, із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 72 Кримінального кодексу України, статтями 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення до відбутого покарання за період з 21.06.2017 до набрання вироком законної сили - 06.11.2017, із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

2. Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Зміївський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1