Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/1434/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2018 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря

судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника державної установи

«Копичинська виправна колонія (№ 112)» ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Гусятин в режимі відеоконференції з державною установою «Копичинська виправна колонія (№ 112)» клопотання захисника засудженого - адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, до засудження не працюючого, раніше судимого: 19 листопада 2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.3 ст. 185, ст. 75 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

Засудженого: 20 листопада 2015 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2012 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2016 року зараховано в строк відбування покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2015 року, строк попереднього ув`язнення з 20 листопада 2015 року по 27 грудня 2015 року у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:
Захисник засудженого - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 на підставі ст. 81 КК України з тих підстав, що він довів своє виправлення. Захисник засудженого - адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, проте, попередньо надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання з підстав наведених у ньому, і просив його задовольнити. Засуджений вказав, що своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Вину в скоєному злочині визнає повністю, розкаюється у вчиненому.

Представник державної установи «Копичинська виправна колонія (№ 112)» в судовому засіданні заперечував щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , оскільки вказане клопотання є передчасним. Вказав, що комісією установи не розглядалося питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , оскільки, на підставі ст.81 КК України застосуванню заохочувальної норми закону у вигляді умовно-дострокового звільнення засуджений підлягає після відбуття 2/3 строку покарання, а саме, 02 березня 2019 року.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання. Вказав, що клопотання є безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити.

Суд, заслухавши засудженого, представника державної установи «Копичинська виправна колонія (№ 112)», думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого та інші представлені адміністрацією колонії документи щодо засудженого, приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 19 листопада 2012 року був засуджений Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.3 ст. 185, ст. 75 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

20 листопада 2015 року ОСОБА_6 був засуджений Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2012 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2016 року засудженому зараховано в строк відбування покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2015 року, строк попереднього ув`язнення з 20 листопада 2015 року по 27 грудня 2015 року у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку 20 листопада 2015 року.

Кінець строку 13 листопада 2020 року.

Засуджений ОСОБА_6 відбув строку покарання 27 квітня 2018 року.

Відповідно до ч. 2, п.2 ч. 3 ст. 81 КК України постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Крім того, відповідно до ч.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена зокрема у ч. 3 ст. 81 КК.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень п.п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким- умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період-відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, представлених документів на засудженого адміністрацією колонії, зокрема, з характеристики на засудженого ОСОБА_6 , затвердженої начальником державної установи «Копичинська виправна колонія (№ 112)» 07.09.2018 року, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі з 20.11.2015 року. За час утримання в слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень, вимог режиму утримання не допускав, заохочень та стягнень не мав.
Міру призначеного судом строку покарання у державній установі "Копичинська виправна колонія (№112)" відбуває з 05 лютого 2016 року. На виробництві установи працевлаштований в бригаді по виготовленню товарів народного вжитку.
За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня установи. За дотримання норм, які визначають умови та порядок відбуття покарання адміністрацією колонії один раз заохочувався, стягнень не має.
У взаємовідносинах із іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом колонії. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, мас охайний зовнішній вигляд.
Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці не допускає.
Приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі. Приймає участь у програмі диференційованого впливу на засуджених "Духовне відродження". Приймав участь в програмі диференційованого впливу на засуджених "Професія", у 2017 році закінчив Копичинський навчальний центр № 112 га здобув робітничу кваліфікацію "Слюсар з ремонту автомобілів".

Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом листування, отримує посилки - передачі. Вину у скоєних злочинах визнав повністю, розкаюється у вчиненому. Позову на виконанні за виконавчими листами не має.

Заохочувальній нормі закону щодо зміни умов тримання, у відповідності до ст.ст. 100, 101 КВК України, підлягав після відбуття 1/3 строку покарання - 23 червня 2017 року.

Постійно діючою комісією державної установи «Копичинська виправна колонія (№112)» відмовлено в застосуванні даної заохочувальної норми, як такому, що не стає на шлях виправлення (протокол №20 від 28 серпня 2017 року).

Заохочувальній нормі закону у вигляді заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, підлягав після фактичного відбуття 1/2 частини призначеного судом строку покарання - 27.04.2018 року.

Постійно діючою комісією установи засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми, згідно поданої заяви ( протокол №10 від 04.05.2018 року).

Крім того, протягом періоду з 05.02.2016 року по 30.08.2018 року, тобто з моменту знаходження засудженого в державній установі «Копичинська виправна колонія (№112)» до звернення захисника засудженого із вказаним клопотанням до суду, засуджений ОСОБА_6 адміністрацією установи заохочувався один раз.

Як вбачається з матеріалів клопотання, особової справи засудженого ОСОБА_6 , керівництвом колонії не ставилося питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , оскільки останній не відбув передбачений п.2 ч.3 ст.81 КК України строк необхідний для застосування заохочувальної норми закону у вигляді умовно-дострокового звільнення, якій засуджений підлягає після відбуття 2/3 строку покарання - 02 березня 2019 року.

Одне заохочення за період відбування покарання в державній установі «Копичинська виправна колонія (№112)» та твердження засудженого, що він своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, а тому до нього може бути застосоване умовно дострокове звільнення на думку суду в даному випадку не можуть бути підставою при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 без врахування норми п.2 ч.3 ст.81 КК України.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що передбаченої ч.3 ст.81 КК України підстави умовно дострокового звільнення засудженим ОСОБА_6 на даний час немає, оскільки засуджений на час звернення до суду не відбув 2/3 строку покарання, а тому у задоволенні клопотання захисника засудженого - адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 слід відмовити.

Посилання захисника засудженого в клопотанні на те, що при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 слід врахувати його сімейні обставини, зокрема те, що у засудженого трагічно загинув брат та є хворий батько - пенсіонер, який потребує матеріального забезпечення, суд не приймає до уваги, оскільки вони відповідно до вимог ст. 81 КК України при вирішенні вищевказаного питання не мають правового значення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, ст.ст. 537, 539, 392 КПК України суд,-

У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні клопотання захисника засудженого - адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошений о 15 годині 00 хвилин 28 вересня 2018 року.

Суддя-підпис
З оригіналом вірно
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1