Справа № 761/6787/18
Провадження №1-кп/761/1296/2018
В И Р О К
іменем України

22 червня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000082, внесеного 25.01.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боронява, Хустського району, Закарпатської, громадянина України, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку 2015 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 25.01.2018 приблизно о 17 год. 30 хв., знаходився у вагоні електропотягу який рухався в напрямку із станції метро «Майдан Незалежності» до станції «Площа Льва Толстого» КП «Київський метрополітен» в м. Києві. Підїжаючи до станції метро «Площа Льва Толстого» в м. Києві ОСОБА_3 побачив поруч із собою раніше незнайому йому ОСОБА_5 , у якої на правому плечі знаходився особистий рюкзак у якому в зовнішній правій кишені знаходилися грошові кошти в сумі 208 гривень. В цей час у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_3 , 25.01.2018 приблизно о 17 год. 31 хв., коли електропотяг приїхав на станцію метро «Плоша Льва Толстого» в м. Києві та відчинились вхідні двері на висадку та посадку пасажирів, умисно з корисних спонукань, підійшов до ОСОБА_5 , яка в той час вийшла з вагону метро на платформу даної станції, та дістав своєю лівою рукою із зовнішньої правої кишені рюкзака останньої її особисте майно, а саме грошові кошти в сумі 208 гривень. Однак дані злочинні дії ОСОБА_3 помітила ОСОБА_5 , яка своєю правою рукою схопила за ліву руку ОСОБА_3 . В цей час, ОСОБА_3 тримаючи в руках грошові кошти, в сумі 208 гривень, які належали ОСОБА_5 , усвідомлюючи що його злочині дії виявлені потерпілою, незважаючи на це, з метою заволодіння майном ОСОБА_5 , вирвався від останньої та побіг по платформі станції метро «Площа Льва Толстого», однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як в подальшому був затриманий працівниками поліції на платформі зазначеної станції.

Отже, ОСОБА_3 , своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), не доведеному до кінця з причин, які не залежали від його волі, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України визнав у повному обсязі.

Підтвердив час, місце, обставини і мету вчинення злочину.

Надав показання, в яких зазначив, що він 25.01.2018 приблизно о 17 годині знаходився у вагоні метро який рухався до станції «Площа Льва Толстого». В цей час він побачив раніше незнайому йому ОСОБА_5 , у якої на плечі був рюкзак. у зовнішній кишені якого знаходилися грошові кошти та які він вирішив викрасти. Після того, як потяг приїхав на станцію метро «Плоша Льва Толстого» та коли двері потягу відкрились для висадки пасажирів, він підійшов до ОСОБА_5 та дістав із рюкзака останньої грошові кошти в сумі 208 гривень. Зазначене помітила ОСОБА_5 та схопила його за руку, однак він вирвався від останньої та побіг по платформі станції метро «Площа Льва Толстого», в подальшому був затриманий на платформі зазначеної станції.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції.

Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують її особу, визначивши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), не доведеному до кінця з причин, які не залежали від його волі, повністю доведена.

Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.2 ст.15, ч. 1 ст.186 КК України.

За вчинення даного злочину ОСОБА_3 підлягає покаранню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.
Призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; обставини, які пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не одружений, працює, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, тому уважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому за вчинений злочину в межах санкції ч.1 ст.186 КК України.
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи його критичне ставлення до вчиненого та усвідомлення власної протиправної поведінки до вчиненого кримінального правопорушення, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з метою його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому потрібно призначити у виді штрафу, визначеному санкцією відповідної частини ст.186 КК України у дохід держави.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст..100 КПК.

Керуючись ст.349, ст.369-371КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України та призначити покарання у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. в дохід держави.

Речові докази: грошові кошти в сумі 208 гривень НБУ наступними купюрами: три купюри номіналом по п`ятдесят гривень НБУ - серії та номера (УЛ9343975, ФА7565612, УЖ9616272), дві купюри номіналом по двадцять гривень НБУ - серії та номера (СЕ4130420, ПГ4663430), одна купюра номіналом десять гривень НБУ - серія та номер (ХЕ2866418), дві купюри номіналом по дві гривні НБУ - серії та номера (ТБ9380949, ТГ4154186), чотири купюри номіналом по одній гривні (ПЕ7514544, ПЕ8154352. ТБ7451151, СЄ9643575), які зберігаються в матеріалах справи в паперовому конверті передати потерпілій ОСОБА_5 за належністю.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: