Справа № 308/9689/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання слідчого СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0002564 про застосування відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту,-

ВСТАНОВИВ:

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих до нього матеріалів слідує, що 12.08.2018 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_4 , знаходячись в громадському місці, а саме на дитячому майданчику двору загального користування поруч будинку, розташованого за адресою м. Ужгород, провулок Шевченка, №19, діючи умисно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, прагнучи виявити грубу силу скориставшись незначеним приводом, а саме словесним зауваженням на його адресу з приводу вимоги покинути дитячий майданчик, почав ображати нецензурними висловами в сторону мешканців вище вказаного будинку, після чого дістав із карману верхнього одягу заздалегідь заготовлений предмет газовий балончик марки «Pfeffer», вмістом якого розпилив в обличчя потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. АДРЕСА_2 , чим згідно висновку експерта №353 від 27.08.2018 року спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку 1 ступеню обох очей, які згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

14 серпня 2018 року слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області за даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002564, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та розпочато досудове розслідування.

28 серпня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, тобто у хуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначає, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення тяжкого злочину, незаконно впливати на потерпілого, оскільки знає, де останній проживає (місце вчинення кримінального правопорушення було біля дому потерпілого), свідків шляхом підкупу та залякування, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та існує ризик його протиправної поведінки.

Окрім того, слідчий вказує, що аналіз особистості ОСОБА_4 вказує на байдуже ставлення ним до дотримання правових норм, ігноруванням громадських інтересів, оскільки підставою для вчинення вказаного кримінального правопорушення стало особиста неприязнь підозрюваного ОСОБА_4 взагалі з незнайомою. Вказані обставини, на думку слідчого, свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання та особистої поруки стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , так як такі ним дотримані не будуть, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт.

За таких обставин слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього такі обов`язки: прибувати до слідчого СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 за першою вимогою; цілодобово не залишати місце проживання будинок АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та покласти на нього відповідні обов`язки. При цьому, прокурор просив врахувати, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який вчинений проти громадської безпеки та здоров`я.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 у судовому засіданні просила врахувати, що слідчим та прокурор не надано належних доказів, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри, а також неможливість застосування відносно її підзахисного більш м`якого запобіжного заходу. ОСОБА_4 не чинив жодних перешкод для досудового розслідування у кримінальному провадженні та не ухилявся і не має наміру цього робити. Просила застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання у певний період часу.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З матеріалів клопотання слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3-х до 7-ми років.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується: витягом з ЄРДР за №0002564 від 14.08.2018 року; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілого ОСОБА_7 від 13.08.2018 року; протоколом огляду місця події від 13.08.2018 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 18.08.2018 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 16.08.2018 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 16.08.2018 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 18.08.2018 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 18.08.2018 року; висновком експерта №353 від 27.08.2018 року.

При розгляді клопотання слідчим суддею також оцінено особу підозрюваного ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, хворіє та потребує спеціального харчування.

Поряд з вказаними обставинами, слідчий суддя враховує також те, що на даний час ОСОБА_4 , є тимчасово непрацюючим та не має постійного джерела доходу, та вважає про наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом незаконного впливу на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу свідчить про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

На думку суду, застосування відносно ОСОБА_4 саме такого запобіжного заходу, як домашній арешт, призведе до виконання завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Що стосується прохання слідчого, заборонити підозрюваному ОСОБА_4 не залишати житло цілодобово, то суд вважає, що в цій частині заявлене клопотання є необґрунтованим та задоволення такого може призвести до обмеження прав підозрюваного на забезпечення належних умов проживання, оскільки в ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 фактично проживаючи один (його мати повинна виїхати по особистим справам) повинен якимось чином забезпечити собі своє утримання. (купівля продуктів харчування, сплата комунальних послуг, тощо).

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 слід заборонити не залишати місце постійного проживання лише в певний період час, що на думку суду, буде достатнім для потреб досудового розслідування.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_4 слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 на їх першу вимогу; не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 в час з 21 год. по 07 год., без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Керуючись ст. ст. 176, -178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задоволити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, заборонивши залишати місце проживання, у період часу з 21 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 на їх першу вимогу;

- не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 в час з 21 год. по 07 год., без дозволу слідчого, прокурора або суду.

В решті клопотання відмовити.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1