Справа № 139/1170/17
Провадження №11-кп/772/876/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 21 травня 2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Івано-Франківської області, Наддвірнянського району, село Зелена, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 50000 грн. завданої злочином моральної шкоди та 2010,85 грн. завданої злочином матеріальної шкоди, а загалом 52010,85 грн.

в с т а н о в и в :

29.10.2017 року близько 23 години 30 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повертаючись з с. Житники Мурованокуриловецького району Вінницької області на власному автомобілі «НИВА» світлого кольору, зупинився на ґрунтовій дорозі біля будинку, що розташований при в`їзді в АДРЕСА_1 , де знаходився в той час ОСОБА_8 . В подальшому, з мотивів помсти через конфлікт, що відбувся на початку жовтня 2017 року між ОСОБА_8 , який працював охоронцем ПП «Агросад» та ОСОБА_9 , через заборону збирати яблука в саду, останній, маючи раптово виниклий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар правою рукою зжатою в кулак в область обличчя з лівої сторони ОСОБА_8 , від чого останній впав на ліве крило автомобіля ВАЗ 2104, який знаходився на подвір`ї та в подальшому на землю. ОСОБА_9 продовжуючи свої дії, сів зверху на ОСОБА_8 , який лежав на спині, та наніс не менше десяти ударів кулаками рук в область грудної клітки, обличчя та голови ОСОБА_8 . Внаслідок таких дій, згідно висновку судово-медичної експертизи за № 379/92 від 12.12.2017 у гр. ОСОБА_8 мали місце такі тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітини, забій нижньої частини лівої легені з лівобічним обмеженим гемотораксом, гематоми м`яких тканин голови та обличчя, субконюктювальний крововилив зліва, ЗЧМТ, струс головного мозку, які виникли від неодноразової дії тупих предметів, які могли бути і зжата у кулак рука нападаючого, можливо 29.10.2017 року та належать: гематоми м`яких тканин голови, обличчя, субкунюктювальний крововилив зліва, струс головного мозку, кожне окремо до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6-ти діб, а забій нижньої частки лівої легені з лівобічним гемотораксом до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21-ї доби. Характер та локалізація тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_8 не дозволяють висловитись про те, що вони в комплексі могли утворитися при його падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню.
Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок та визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України та виправдати його у зв`язку із недоведеністю вини мотивуючи свої вимоги тим, що докази на які посилаються суд першої інстанції в оскаржуваному вироці не підтверджують його винуватості у скоєному. Покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 базуються на показах самого ОСОБА_8 (їм відомо про обставини справи лише з його слів), або на переказах інших осіб, що ніяким чином не можуть бути належними і допустимими. Висновок судово-медичної експертизи № 379/92 від 13.12.2017 року доводить лише наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, однак ким вони спричиненні невідомо, протокол огляду місця події та слідчий експеримент встановлюють лише місце де відбувалась подія за участю потерпілого та невідомої особи.
Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок як незаконний та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції оцінивши надані стороною обвинувачення докази, не повинен був покласти їх в основу обвинувального вироку, оскільки вони жодним чином не вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, його винуватість у скоєнні зазначеного вище кримінального правопорушення стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не доведена. Всі допитані у судовому засіданні свідки обвинувачення не були безпосередніми очевидцями конфлікту, що мало місце 29.10.2017 року, а відома їм інформації викладена зі слів потерпілого ОСОБА_8 , що в свою чергу повинно було викликати сумнів у суду першої інстанції в їх правдивості.
Пояснення самого потерпілого ОСОБА_8 не можуть бути прийняті судом як прямий доказ вини обвинуваченого ОСОБА_9 , так як потерпілий є зацікавленою особою і виступає ініціатором притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 та зацікавлений в результатах провадження за його заявою. Наявність тілесних ушкоджень не можна визнати достатнім для того, щоб зробити безспірний і єдино правильний висновок про нанесення тілесних ушкоджень потерпілому у вигляді перелому пальця правої руки саме обвинуваченим.
Суд першої інстанції не повинен був брати до уваги як допустимий доказ протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 від 19.12.2016 року, оскільки він складений з порушеннями (не був залучений обвинувачений, що позбавило сторону захисту самостійно обстоювати свою правову позицію, передбаченими КПК України).
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції просить скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік, мотивуючи свої вимоги тим, що кримінальне правопорушення скоєне проти потерпілого, було спрямовано проти здоров`я особи, вину не визнав, у скоєному не кався, добровільно завдані збитки не відшкодував, не працює та суспільно-корисною працею не займається, також не врахована судом першої інстанції думка потерпілого, який просив обвинуваченого суворо покарати.
Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_17 подав заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 просив їх залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін мотивуючи свої вимоги тим, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України доведена в повному обсязі, що підтверджується показами потерпілого ОСОБА_8 , та іншими доказами які зазначені в оскаржуваному вироці.
Крім того, потерпілий ОСОБА_8 повідомив суду, що раніше в нього був конфлікт з ОСОБА_9 , оскільки він працює охоронцем ПП «Агросад» та не дозволив обвинуваченому збирати яблука, через що обвинувачений наніс йому тілесні ушкодження.
Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 ; вислухавши потерпілого ОСОБА_8 , який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Юридична кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження за обставин встановлених судом першої інстанції є вірною, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочині повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та відображають дійсний перебіг досліджуваної події.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 були дотримані.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України підтверджуються:
- показами потерпілого ОСОБА_8 згідно яких вбачається що 29.10.2017 близько 23.00 год., залишивши свій автомобіль біля будинку ОСОБА_13 зайшов до нього, щоб забрати рибу, проте не застав вдома. Повертаючись до свого автомобіля ОСОБА_8 помітив, що автомобіль «НИВА», що належить ОСОБА_18 перекрив йому дорогу. ОСОБА_9 , який йшов навпроти, нічого не пояснивши, наніс удар рукою в область обличчя з лівої сторони. Від даного удару ОСОБА_8 впав на автомобіль та спустився на землю. ОСОБА_9 наніс не менше десяти ударів в область грудної клітки, обличчя та голови. На зауваження ОСОБА_8 , він не реагував, зазначив: «Я тут хазяїн, яблука мої, сторож повинен сидіти вночі в буді», «Пенсіонерів необхідно вбивати, їм треба сидіти вдома, а не працювати на роботі», після чого ще з більшою агресією схопив ОСОБА_8 за шию та почав душити, від чого потерпілий втратив свідомість. Коли ОСОБА_8 піднявся, уже нікого не було, не знайшовши ключі від автомобіля, він пішов до ОСОБА_11 , який проживає неподалік, попросив його допомогти знайти ключі. ОСОБА_11 завіз ОСОБА_8 в лікарню та повідомив поліцію. Потерпілий зазначив, що раніше в нього був конфлікт з ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_8 працював охоронцем ПП «Агросад» та не дозволив йому збирати яблука. Саме ця обставина, на думку потерпілого, спричинила умисел ОСОБА_9 на нанесення тілесних ушкоджень;
- показами свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 30.10.2017 близько першої години ночі до його будинку прийшов ОСОБА_8 , який був весь в крові та гематомах. ОСОБА_8 розповів, що його побив ОСОБА_9 за яблука, які ОСОБА_8 йому не дозволив збирати. Знайшовши ключі від автомобіля на місці події, ОСОБА_11 завіз ОСОБА_8 в лікарню;
- показами свідка ОСОБА_12 згіждно яких 30.10.17 близько 1 години ночі до них в будинок хтось постукав. Чоловік відкрив двері та зайшов разом з ОСОБА_8 . На потерпілому було видно тілесні ушкодження. Близько 4 години ранку ОСОБА_11 повернувся додому та розповів, що відвозив ОСОБА_8 в лікарню, оскільки його побив ОСОБА_9 ;
- показами свідка ОСОБА_14 , яка повідомила, що була присутня під час проведення слідчого експерименту, на якому ОСОБА_8 розповів про обставини вчинення злочину щодо нього ОСОБА_9 та показував яким чином йому було нанесено тілесні ушкодження;
- показами свідка ОСОБА_19 суду пояснила, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_9 . 29.10.2017 ОСОБА_9 поїхав тягнути поломаний автомобіль ОСОБА_20 . До 24 години її чоловіка не було вдома, вона лягла спати, не чула коли він повернувся. Також ОСОБА_19 надала пояснення, що восени 2017 року в ОСОБА_9 був конфлікт із ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_8 , не дозволив їм збирати яблука на території ПП «Агросад», де він працював сторожем;
- показами свідка ОСОБА_15 суду пояснив, що він працює лікарем Мурованокуриловецької ЦРЛ. Близько 2-3 годин 30.10.2017 до лікарні в приймальне відділення поступив ОСОБА_8 у якого в ході огляду виявлено гематоми, пошкодження, синці в області голови та грудної клітки. На запитання, що трапилось, повідомив, що його побив ОСОБА_9 ;
- показами свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що близько 3 годин ночі 30.10.2017 в хірургічне відділення було доставлено ОСОБА_8 з тілесними ушкодженнями, які виникли внаслідок нанесення ударів;
- показами свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що 30.10.2017 його батько ОСОБА_8 по телефону повідомив, що вночі його побив ОСОБА_9 за яблука. Свідок підтвердив, що внаслідок травм в ОСОБА_8 значно погіршився стан здоров`я, він тривалий час перебував на лікуванні та приймав медичні препарати.
Крім того, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України підверджується такими матеріалами кримінального провадження:
- заявою ОСОБА_8 від 30.10.2017 на ім`я начальника Мурованокуриловецького ВП ОСОБА_22 про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ;
- висновком судово-медичної експертизи № 379/92 від 13.12.2017 відповідно до якого у ОСОБА_8 мали місце середнього ступеня тілесні ушкодження, які утворились від неодноразової дії тупих предметів, якими могли бути і зжата у кулак рука нападаючого, можливо 29.10.2017, характер та локалізація тілесних ушкоджень не дозволять висловитись про те, що вони могли утворитись при падінні потерпілого з висоти власного зросту на тверду поверхню; протоколом огляду місця події від 19.12.2017 відповідно до якого встановлено місце нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.12.2017 та фототаблицями до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 детально показав та вказав місце, спосіб, час нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ; трудовою угодою від 02.10.2017 року укладеною між ПП «Агросад» та ОСОБА_8 згідно умов якої потерпілий працював охоронцем саду, що підтверджує конфлікт ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з приводу збору яблук.
Усі вищенаведені докази підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 щодо недоведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Крім того, як у суді першої так і апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 надавав послідовні показання щодо перебігу досліджуваної судом події, зазначав про нанесення йому саме обвинуваченим ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, останній повідомив суд що з потерпілим перебуває у нормальних стосунках, з огляду на що підстав у потерпілого оговорювати обвинуваченого не має.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі на один рік у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду щодо призначення ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі у оскаржуваному вироку належним чином мотивовані, покарання за видом та мірою відповідає особі обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, заподіяним наслідкам, а тому колегія суддів вважає їх достатньо обґрунтованими, переконливими та погоджується з ними.

Зокрема, при призначені виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції враховано що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину. Оскільки ОСОБА_9 свою вину у вчиненні вказаного злочину не визнав, злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, тому призначене судом першої інстанції покарання слід відбувати реально, підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України не має.
Крім того, із обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 стягнуто 50 000 грн. завданої злочином моральної шкоди та 2010,85 грн. завданої злочином матеріальної шкоди, з огляду на вище наведені обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України у вигляді обмеження волі строком 1 рік, та вважає, його достатнім для виправлення засудженого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів, а тому доводи прокурора про призначення м`якого покарання обвинуваченому є безпідставним.
Враховуючи вищенаведене, будь-яких істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, а призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання законним та справедливим.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 21 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом