У Х В А Л А

25 липня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , провівши підготовче судове засідання в залі суду № 2 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 00235, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2018 року дане кримінальне провадження було призначене до підготовчого судового засідання.
Оскільки термін застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 закінчується 29 липня 2018 року, а провести судове засідання до зазначеної дати не надається можливим, судом, згідно ст. 331 КПК України на обговорення сторін поставлено питання щодо доцільності продовження застосування вказаного запобіжного заходу.
Вирішуючи питання, повязані з підготовкою до судового розгляду прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому засіданні, вважаючи також, що по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст. 291 КПК України. Прокурор також просив продовжити ОСОБА_3 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, наявних ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_7 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_8 заперечували проти клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, посилаючись те, що прокурором не доведено в судовому засіданні наявність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .. Просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме запобіжних захід у вигляді домашнього арешту. Крім того, захисник ОСОБА_7 вказав на те, що органом досудового розслідування та прокурором не виконано вимоги ст.293 КПК України щодо надання обвинувального акту та додатків до нього ОСОБА_8 .. При вирішенні питання щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду покладаються на розсуд суду.
Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 при вирішенні питання щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, суд приходить до такого висновку.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.
За ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Пунктом а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Аналогічна позиція зазначена в рішенні від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскін проти Австрії».
Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
У п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України зазначено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Зокрема, згідно з п. п. 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення, дату та місце його складення та затвердження. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, переглядаючи судові рішення з підстав, передбачених пунктом 2ст. 445 КПК України, яка є обов`язковою для виконання, Верховний Суд України зазначив, що аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесувикористовується назва «формула обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому, як зазначено далі у вказаній постанові, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Зі змісту наданого суду обвинувального акту вбачається, що відповідно до наведених норм діючого законодавства він складається з декількох частин, зокрема, містить у собі окремі розділи з назвами:
-виклад фактичних обставин кримінального правопорушення;
-формулювання обвинувачення.
Говорячи власне про виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, суд відзначає, що, як підкреслено у наведеній Постанові, їх виклад є головним, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. З огляду на це обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, мають бути викладеними чітко і конкретно, та наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
При цьому Верховний Суд України звернув увагу на необхідність дотримання правових позицій, викладених у міжнародних джерелах права.
Зокрема:
-у рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення;
-у рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі "проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення" В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо предявленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення"
В цьому ж випадку ці вимоги органами досудового розслідування не дотримані.
Зокрема, аналіз обставин викладення фактичних обставин вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 307, Кримінального Кодексу України свідчить про таке.
В обвинувальному акті органами досудового розслідування не зазначено, які саме частини злочинного плану (як то - в частині способу та джерел придбання наркотичних засобів; способу підшукування покупців, способу визначення місць розміщення наркотичних засобів; способів отримання оплати та порядку розподілу грошей чи просто в частині їх конкретної ролі у вчиненні злочину) ОСОБА_8 довів до відома ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , коли саме /це має значення для вирішення питання про мотиви їх дій під час вчинення кожного епізоду злочинної діяльності/ та у який саме спосіб.
Більше того, обвинувальний акт взагалі не містить вказівок про те, коли саме, яким чином ОСОБА_4 , ОСОБА_5 надали згоду на участь у "злочинній змові" ОСОБА_8 , у яких його частинах вони погодились брати участь та на яких умовах, які саме дії останніх передбачала дана змова.
До того ж, в обвинувальному акті допущені або - суперечливість, або - недостатня деталізація викладу фактичних обставин справи.
Зокрема, не є зрозумілим, що збут здійснювався шляхом передачі наркотичних засобів ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , чи то - іншим особам.
Далі органи досудового розслідування зазначили, за вищевказаних обставин у період часу з 12.12.2017 року по 02.03.2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконний збут наркотичного засобу на території м. Біла Церква здійснювали збут, за попередньою змовою групою осіб, особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, шляхом «закладок».
Таке не дозволяє належним чином усвідомити, чи то:
-перелічені вище дії, зокрема, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на думку органів досудового розслідування, самі пособі є злочинними та вже утворюють склад "ряду тяжких злочинів", а далі викладаються фактичні обставини інших злочинів;
-перелічені вище дії є єдиним способом вчинення інших злочинів, що перелічені нижче.
Далі в обвинувальному акті зазначено:
Так, у невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, відповідно до злочинної змови в яку вони вступили, незаконно придбали у невстановленому місці та у невстановленої в ході досудового розслідування особи, наркотичний засіб опій ацетильований, які почали незаконно зберігати в невстамовленому досудовим розслідуванням місці з метою подальшого збуту. Точного часу в ході досудового розслідування не встановлено.
Проте, в цій частині виклад фактичних обставин кримінального провадження є або недостатньо деталізованим, або - суперечливим.
Так, в обвинувальному акті не зазначено, яке значення, мають попередні дії, зокрема, щодо розкладання наркотичних засобів та сильнодіючих речовин. До речі, про те, що описаний вище злочинний план передбачав збут наркотичних засобів саме у такий спосіб, автор обвинувального акту не вказує.
Далі, ведучи мову власне про збут наркотичних засобів, автор обвинувального акту визначив й спосіб такого збуту - повідомлення адресату місцезнаходження речовин. Разом із цим, він не зазначив ані особу, яка вчинила ці дії, тобто - безпосередньо виконала об`єктивну сторону стверджуваного ним злочину, ані - про те, які дії на виконання спільного умислу у визначений ним же час вчинення злочину вчиняли ОСОБА_4 або ОСОБА_5 , тобто - яка їх роль в виконанні об`єктивної сторони вчиненого злочину, ані - про значення фактично вчинених ними дій.
Окрім того, органами досудового розслідування не конкретизовані дії ОСОБА_8 щодо незаконного "закладання" наркотичного засобу, зокрема - не вказано, де саме та у який спосіб здійснив таке "закладання".
З огляду на це, а також на встановлений вище спосіб викладання фактичних обставин кримінального правопорушення в частині участі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у досягненні змови на вчинення злочину, не є зрозумілим й твердження про спільний збут наркотичних засобів усіма обвинуваченими.
Крім того, за змістом п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, є обвинувальний акт, у якому викладається сутність обвинувачення та його підстави, дається юридична оцінка і кваліфікація дій обвинуваченого, визначаються межі майбутнього судового розгляду. Невипадково для обвинувального акту законом встановлена спеціальна процесуальна форма (ч.2 ст.291 КПК) та передбачені наслідки у випадку її недотримання (п.3 ч.3 ст.314 КПК).
Так, за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Обвинувачення у вчиненні злочину вважається сформульованим, якщо у ньому викладене твердження про вчинення особою діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України із викладенням у ньому ознак цього діяння, зазначених у диспозиції відповідної статті Особливої частини КК України і посиланням на обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному процесі. Тільки обвинувачення, яке є конкретним і зрозумілим для обвинуваченого вважається належно сформульованим і породжує відповідні наслідки, в тому числі необхідність та можливість захисту обвинуваченого від даного обвинувачення.
Так, у цьому обвинувачені лише зазначається, який злочин ними був вчинений, без вказівки на ті дії, які обвинуваченими були вчинені для досягнення своєї злочинної мети, без викладення об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину та інших обставин, які підлягають доказуванню у ході кримінального провадження. Такі обставини роблять обвинувачення неконкретним і незрозумілим для обвинуваченого.
Поза увагою сторони обвинувачення залишилась та обставина, що виклад фактичних обставин вчинення злочину та формулювання обвинувачення є різними складовими частинами обвинувального акту. У зв`язку із цим, формулювання обвинувачення не може підмінятись викладенням обставин вчинення злочину. У даному обвинувальному акті стороною обвинувачення формулювання обвинувачення фактично замінене викладенням обставин вчинення злочину, які прокурор вважав встановленими, без формулювання конкретного обвинувачення, що є порушенням вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.
Наведене у своїй сукупності вказує на недотримання вимог закону, що визначає вимоги до обвинувального акту (п.5 ч.2 ст.291 КПК України), що перешкоджає суду призначити обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, до розгляду та ухвалення у цьому кримінальному провадженні законного та обґрунтованого рішення.
До того ж, посилання про вчинення дій під час контролю за вчиненням злочину не свідчить про обставини вчинення кримінального правопорушення, адже такі дії відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини не є суспільно небезпечними.
Наведене доводить, що під час викладення фактичних обставин цього злочину органи досудового розслідування допустили суттєві внутрішні протиріччя, а також виклали фактичні обставини кримінального провадження з недостатньою деталізацією.
За такого наведені в цій частині обвинувального акту фактичні дані не дають бодай найменшого уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, про вчинення якого обвинуваченими стверджують органи досудового розслідування, та таке не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою (з кваліфікацією його дій).
Такий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в цій частині взагалі не дозволяє усвідомити обвинувачення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що порушує їх право на захист та не дозволяє суду визначити межі судового розгляду щодо них.
Більше того, ці недоліки викладу фактичних обставин кримінального правопорушення не дали можливість органу досудового слідства зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, зокрема, належним чином викласти формулювання обвинувачення.
Так "формулювання обвинувачення", як складової частини обвинувального акта, має визначатись у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям "формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним". Так, пунктом 2 частини 3 статті 373 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням пункту 3 частини 1 статті 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке буде підлягати доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.
В цьому ж випадку під час викладення "формулювання обвинувачення" ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в обвинувальному акті вже стверджується про незаконне придбання та зберігання кожним з них наркотичних засобів, хоча ані у відповідному розділі обвинувального акту, ані під час викладу фактичних обставин кримінального правопорушення про обставини вчинення ними таких дій не вказує взагалі.
Таке, у сукупності з наведеними вище вадами, що були допущені під час викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, взагалі не дозволяє усвідомити запропоновану державним обвинуваченням формулу обвинувачення, зокрема:
-чи то вважає державне обвинувачення, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 попередньо зорганізувалися для систематичного (двох чи більше) збуту наркотичних засобів, з самого початку злочинної діяльності були об`єднані єдиним планом з розподілом їх функцій та усі були обізнані із усіма деталями плану, та діючи внаслідок такої згуртованості, вчинили низку збутів наркотичних та сильнодіючих речовин
-чи то - кожного разу хтось із них домовлявся про спільне вчинення певних дій для досягнення мети (спільної або - одного з співучасників) щодо збуту певних речовин
Це, в свою чергу, є грубим порушенням права обвинувачених на захист, адже взагалі унеможливлює розуміння ними навіть - сутності та спрямованості пред`явленого ним обвинувачення.
Наведені недоліки у їх сукупності
1)порушують права обвинувачених, зокрема, їх передбачене пунктом "а" частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод право бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти них. Таке, в свою чергу, порушує право обвинуваченого на захист та, зрештою, право на справедливий суд, а також унеможливлює для нього належним чином формулювати свою позицію;
2)не дозволяє суду визначити межі судового розгляду, а за такого встановити перелік обставин, що підлягають доведенню, відповідний ним порядок дослідження доказів у справі, прийняти рішення щодо цивільного позову тощо.
Ці недоліки не можуть бути усунутими під час судового розгляду.
Так, стаття 338 КПК України передбачає лише можливість у суді змінити пред`явлене обвинувачення, але в будь-якому разі не дозволяє вперше формулювати обвинувачення за наслідками судового розгляду.
В цьому ж випадку, як доведено вище, обвинувачення наразі не є сформульованим; його формулювання за наслідками, вказаними в обвинувальному акті, взагалі не є можливим.
Більше того, як доведено вище, наведені вище недоліки обвинувального акту не дозволяють навіть розпочати судовий розгляд, тим більше - на засадах Верховенства права.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявний в суді обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України, слід повернути прокурору для усунення недоліків, задовольнивши в цій частині клопотання захисту.
Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт також не підлягає задоволенню.
Так, ухвалою суду від 31.05.2018 року судом розглянуто клопотання учасників провадження щодо запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого, та строк дії запобіжного заходу ОСОБА_8 продовжено до 29.07.2018 року включно.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та є обґрунтованим вважати, що він, усвідомлюючи тяжкість покарання, та не маючи міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності, може змінити місце проживання. Також, обвинувачений, перебуваючи в місцях, не пов`язаних з триманням під вартою, може незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні, беручи до уваги те, що обвинувачується у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб, та може продовжити злочинну діяльність та вчинити нові кримінальні правопорушення, про що свідчить та обставина, що він обвинувачується у вчиненні багатоепізодних правопорушень, пов`язаних із збутих наркотичних засобів, Вік та стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають утриманню його під вартою.
Вказані ризики були враховані слідчим суддею при обранні та судом при продовженні запобіжного заходу, та на день розгляду справи ці ризики не зменшились, а тому подальше тримання обвинуваченого під вартою є виправданим.
Таким чином, під час розгляду клопотання вбачається існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігання цим ризикам шляхом продовження раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Даних про те, що ОСОБА_8 не може утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано.
Тому, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів.
На підставі вищевикладеного, клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 00235, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва у зв`язку з невідповідністю обвинувального акта вимогам КПК України.
Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів - до 22.09.2018 року включно, утримуючи в Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства юстиції України.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківськицй міськрайонний суд Київської обалсті протягом семи днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1