АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/2853 /2018 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ Банк" ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 18.04.2018 року,
в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді уповноважений Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ Банк" ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладенню арешту на майно.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу, зазначає, що ПАТ "БГ Банк" є добросовісним набувачем арештованого майна, а будь-які спори щодо стягнення застави на предмет іпотеки вирішуються в порядку цивільно-правового судочинства, на момент подачі клопотання слідчого та винесення ухвали не існувало жодних судових процесів між ПАТ "БГ Банк" та ПП "СЕЛТІК" про визнання договору іпотеки від 29.02.2018 року недійсним.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, яка вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
17.04.2018 року слідчий СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно приміщення хімічного цеху, зазначеного під літерою «Е», загальною площею 13 491,30 м2., за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.
18.04.2018 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва клопотання задоволено.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.
Як вбачається із наданих матеріалів, слідчий в своєму клопотанні про арешт майна, зазначає про те, що вказане в клопотанні майно приміщення хімічного цеху, зазначеного під літерою «Е», загальною площею 13 491,30 м2., за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 46 є предметом вчинення злочину, тобто наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, вказана постанова не підписана слідчим, а відтак не може вважатись належно оформленим процесуальним документом. Тобто. Як вважає апеляційний суд органом досудового розслідування належним чином не доведено наявність правової підстави для арешту майна.
Положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, але слідчим суддею наведеної норми закону не дотримано, у зв`язку з чим, як вважає колегія суддів, постановлено необґрунтоване рішення.
З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення зазначене у клопотанні майно, має до розслідуваних злочинів, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не доведено необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.
На підставі викладених обставин, які свідчать про істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ Банк" ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 13 червня 2018 року, о 16 год. 05 хв.

СУДДІ:

________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4