У Х В А Л А
14 травня 2018 року Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 1-кп/331/88/2018 за фактом скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Колегією суддів повторно поставлено на обговорення учасників процесу питання можливості здійснення спеціального судового провадження через отримання нових відомостей.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 пояснив, що 25.12.2014 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 було закрито, про що повідомлено обвинуваченому під розписку. У подальшому 29.12.2014 року вказана постанова була скасована та продовжено досудове слідство, під час якого слідчий усіма можливим засобами повідомляв ОСОБА_7 про наявне у них провадження, однак у зв"язку із відсутністю поштового сполученням із Донецькою областю листи повертались адресату. При цьому, вважав доцільним здійснити спеціальне судове провадження щодо ОСОБА_7 , оскільки категорія злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, дозволяє прийняти таке рішення.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти проведення спеціального судового провадження, зазначивши, що його підзахисний був переданий у порядку обміну на непідконтрольну територію та провадження по справі було закрито. Про те, що ОСОБА_7 продовжує перебувати під слідством, обвинуваченому невідомо, оскільки він фізично не може отримувати повістки, перебуваючи у м. Донецьку. Вважає, що здійснення судового розгляду у відсутності обвинуваченого суттєво порушить його права, гарантовані у тому числі і міжнародними нормами права.
Заслухавши думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог розділу ІV КПК України участь обвинуваченого під час підготовчого судового засідання та судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.
Так, право обвинувачуваного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, є істотним елементом засобів процесуального захисту, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Крім того, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 року передбачає, що кожний має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому обвинувачення на ряд гарантій на основі повної рівності й, зокрема, бути засудженим у його присутності та захищати себе особисто або за допомогою обраного ним захисника.
Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.
Так, у рішенні «Меденіца проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.
Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійсненне відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів (справа «Т. проти Італії») або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.
В судовому засіданні встановлено, що у рамках даного кримінального провадження 24.12.2014 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке особисто вручено обвинуваченому ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 був звільнений з-під варти та переданий на непідконтрольну територію України у порядку обміну полоненими. Після цього, 29.12.2014 року постанова про закриття провадження скасована, досудове розслідування продовжено.
Однак, під час усього досудового розслідування слідчим направлялись виклики та процесуальні документи на адресу місця проживання обвинуваченого: АДРЕСА_1 , які повертались адресату через відсутність поштового сполучення із тимчасово окупованою територією України. Інших даних (пояснень родичів, телефонограм та таке інше), які б підтверджували факт повідомлення ОСОБА_7 про те, що відносно нього продовжується досудове розслідування, колегії суддів не надано.
Аналізуючи надані прокурором докази на підтвердження підстав для здійснення спеціального судового провадження, колегія суддів вважає, що слідчим було порушено порядок здійснення спеціального досудового провадження, ніяких об"єктивних даних, які свідчать про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате щодо нього кримінальне провадження, немає.
Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не надано належних доказів того факту, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате щодо нього кримінальне провадження, при тому, що спеціальне досудове провадження було проведено із порушенням вимог ст. 297-1-297-5 КПК України, на сьогодні єдиною адресою, за якою мешкав ОСОБА_7 є тимчасово окупована території України, на якій проведення будь-яких процесуальний дій (направлення судових викликів, організація примусового приводу обвинуваченого) неможлива, тому у задоволенні клопотання прокурора про проведення спеціального судового провадження необхідно відмовити.
Статтею 335 КПК України передбачено право суду зупинити провадження у разі оголошення розшуку обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 тривалий час ухиляється від суду, на виклики не з`являється, місцем його перебування на теперішній час є тимчасово окупована територія України.
Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про доцільність оголошення обвинуваченого ОСОБА_7 у розшук, у зв`язку із чим кримінальна справа підлягає зупиненню до розшуку обвинуваченого.
На підставі викладеного та керуючись ст. 323, 335, 372 КПК України, колегія суддів
У задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України відмовити.
Оголосити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України у розшук.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України зупинити до розшуку обвинуваченого.
Виконання ухвали суду в частині розшуку обвинуваченого доручити співробітниками УСБУ у Запорізькій області.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3