Справа № 314/4746/17
Провадження № 1-в/314/125/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2
представника установи: ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ заяву засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вознесенський, Таловського району, Воронізької області, Російська Федерація, цигана, громадянина України, без освіти, не одружений, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

По даній справі засуджений: 18.11.2011 року Бердянським міським районним судом Запорізької області за ст.187 ч.4, 115 ч.2 п.6, 12, 70 ч.1 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Вільнянського районного суду від 25.02.2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України засудженому зарахувати строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 17.03.2010 року по 07.05.2012 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Початок строку: 17.03.2010 року. Кінець строку: 27.01.2020 року.

який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського райсуду надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про можливість умовно-дострокового звільнення, який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)».

Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 28.03.2010 року.

Під час тримання у Державній установі "Вільнянська установа виконання покарань (№11)", де знаходився з 28.03.2010 року по 05.04.2010 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

Під час тримання у Державній установі "Запорізький слідчий ізолятор", де знаходився з 05.04.2010 року по 26.10.2010 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

Під час тримання у Державній установі "Київський слідчий ізолятор", де знаходився з 26.10.2010 року по 27.11.2010 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

Під час тримання у Державній установі "Запорізький слідчий ізолятор", де знаходився з 27.11.2010 року по 28.01.2011 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

Під час тримання у Державній установі "Вільнянська установа виконання покарань (№11)", де знаходився з 28.01.2011 року по 25.05.2012 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 25.05.2012 року відбуває покарання у Державній установі "Вільнянська виправна колонія (№20)". За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушує, за що має 6 стягнень накладених правами начальника колонії та 5 стягнень накладених правами начальника відділення СПС. Стягнення виражаються у необгрунтованій відмові від праці, вилученні мобільного телефону, порушенні розпорядку дня та вилученні саморобної електро спіралі. 6 стягнень погашені у встановленому законом порядку. Інші стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має.

На виробництві установи не працевлаштований.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд.
Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ст. 65 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.
Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участі у реалізації диференційованого виховного впливу.
Відповідно до ст. 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.
Відповідно до ст. 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не входить до складу ради колективу засуджених.
Відповідно до ст. 59 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування.
Засуджений під час відбування покарання не перебуває на профілактичному обліку.
За вироком суду має солідарний позов у розмірі 33000 грн. 00 коп., який не відшкодовується у зв`язку з відсутністю виконавчого листа.

Вину в скоєному злочині визнає, але не щиро.

Засуджений у судове засідання не з`явився.

Згідно з ч.4 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Прокурор клопотання засудженого не підтримав, оскільки останній має непогашені стягнення.

Захисник вважає , що заява засудженого підлягає задоволенню.

Представник установи покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

На переконання суду поведінка засудженого за період відбування покарання не відповідає критеріям сумлінної, а отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого.

Керуючись ст. 81 КК України п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_6 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

29.05.2018