Провадження № 11-кп/792/419/18
Справа № 683/1570/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000720 від 11 жовтня 2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 5 квітня 2018 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 5 квітня 2018 року
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, одружена, на утримані якої неповнолітніх дітей немає, працює керівником ФГ «Вілат», раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки з відрахуванням із суми заробітку в дохід держави грошових коштів у розмірі 20 відсотків з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу ОСОБА_10 не обирався.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави 3309,07 грн. судових витрат за проведення судових інженерних експертиз № 529А від 07.03.2017 року, № 545А від 15.03.2017 року, № 166А від 15.06.2017 року.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави в особі Старокостянтинівської районної ради 533,54 грн. витрат на лікування потерпілої ОСОБА_12 .
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави в особі Хмельницької обласної ради 1115,40 грн. витрат на лікування потерпілої ОСОБА_12 .
Речові докази по справі: автомобіль марки «Geely», моделі «Fel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , постановлено повернути власнику - ФГ «Вілат», велосипед постановлено повернути потерпілій ОСОБА_12 .
ОСОБА_10 визнано винною в тому, що вона 11 жовтня 2016 року біля 13 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Geely», моделі «Fel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Замковій м. Старокостянтинова, під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя рівнозначної дороги - вул. Шолом Алейхема, грубо порушуючи п.п. 16.3, 16.12 Правил дорожнього руху України, не зупинилася та, не переконавшись, що на нерегульованій ділянці проїзної частини вул. Шолом Алейхема немає транспортних засобів чи інших учасників дорожнього руху, для яких може бути створена перешкода або небезпека, не надала перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_12 , яка наближалась з правої сторони по ходу руху автомобіля по вул. Шолом Алейхема, продовжила рух і, виїхавши на перехрестя, передньою частиною свого автомобіля допустила зіткнення з велосипедистом, від чого ОСОБА_12 впала на капот автомобіля та в подальшому на проїзну частину дороги. У результаті потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого двохлодижкового перелому лівої гомілки зі зміщенням уламків, закритого перелому лівого променя в типовому місці із значним зміщенням уламків, які відносяться до категорії середньої степені важкості, як такі що спричинили тривалий розлад здоров`я, садна лобної ділянки голови справа, обличчя зліва, підборіддя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_10 п.п. 16.3, 16,12 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - спричинення потерпілій ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, в суді першої інстанції не доведено наявності у діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вказувала, що потерпілу ОСОБА_12 вона бачити не могла. Як зафіксовано у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, фототаблицях від 11 жовтня 2016 року видимість конкретної перешкоди безпосередньо в місці перехрестя обмежена, так як з правої сторони розташований суцільний паркан, висота якого перевищує висоту легкового автомобіля. За таких умов, зупинившись перед краєм перехрещуваної проїзної частини, відповідно до вимог п. 16.3 Правил дорожнього руху України обвинувачена перед початком руху по перехрестю не могла бачити потерпілу, яка рухалася справа на велосипеді, та дії обвинуваченої в повній мірі відповідали вимогам п.п. 16.3, 16.12 Правил дорожнього руху, а у суду першої інстанції, на переконання обвинуваченої, були всі підстави для ухвалення виправдувального вироку. Вважає, що призначення судом додаткового покарання було здійснено без дотримання вимог ст. 65 КК України, оскільки додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобами не обов`язково призначається судом в разі визнання особи винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Позбавлення права керування транспортними засобами на три роки є максимально можливим строком покарання, що не відповідає наслідкам, які настали.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, та закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення. Вказував, що наявний в справі протокол огляду місця події не міг бути покладений судом в основу доведеності вини обвинуваченої, позаяк складений з порушеннями, без відображення всіх необхідних даних, які б мали бути встановлені слідчим, в ньому зазначені дані, які, на переконання апелянта, не відповідають дійсності. Вважає, що суд допустив неповноту судового розгляду, не допитав слідчих, про виклик яких заявляв захисник, свідків, невірно вирішив в підготовчому судовому засіданні його скарги на рішення, дії та бездіяльність слідства, в тому числі з приводу затягування слідства, відхиливши заявлені захисником клопотання, чим виказав свою упередженість, позбавивши захист права свободи у поданні суду доказів, змагальності сторін та доведенні перед судом їх переконливості. Вважає, що висновки суду ґрунтуються на недостовірних показаннях потерпілої, а суд невірно оцінив показання обвинуваченої, свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , прийняв до уваги недостовірні, як вважає апелянт, висновки експертиз.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_10 в підтримання доводів своєї апеляційної скарги, яка просила закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, пояснення захисників обвинуваченої ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в підтримання доводів апеляційних скарг; представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , прокурора, які заперечували проти поданих апеляційних скарг в зв`язку з їх необґрунтованоістю, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг обвинуваченої, її захисника, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_10 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесне ушкодження, за викладених в вироку обставинах, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, відповідають фактичним обставинам провадження.

Дії ОСОБА_10 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В суді першої інстанції обвинувачена показала, що в обідній час 11 жовтня 2016 року вона, керуючи автомобілем «Geely», моделі «Fel», реєстраційний номер НОМЕР_1 , їхала по вул. Замковій в м. Старокостянтинові, перед перехрестям зупинила автомобіль, а далі, коли майже проїхала перехрестя, в її автомобіль в`їхала велосипедистка ОСОБА_12 , яка рухалась справа щодо напрямку руху обвинуваченої. Вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини потерпілої, яка була неуважна під час руху, розмовляла по телефону, та повинна була пропустити автомобіль обвинуваченої, так як дорога, по якій рухалась обвинувачена, дещо ширша від тієї, по якій рухалась велосипедист.
Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, винуватість останньої підтверджується сукупністю зібраних та досліджених доказів судом першої інстанції, яким, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дав вірну оцінку. Судом першої інстанції обґрунтовано критично оцінено таку її позицію як обраний нею спосіб захисту з метою уникнути настання кримінальної відповідальності за скоєне, так як її вина у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції об`єктивних доказів, які узгоджуються між собою.
Потерпіла ОСОБА_12 в суді підтверджувала, що в обідню пору 11 жовтня 2016 року вона їхала велосипедом по вул. Шолом Алейхема, з невеликою швидкістю, не розмовляючи по телефону. З вулиці Замкової, зліва від неї, не зупиняючись, виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_10 на перехрестя, не пропустивши потерпілу, та передньою правою частиною вдарив у велосипед. Від удару ОСОБА_12 впала на капот, перелетіла через автомобіль та впала на асфальт, після чого її госпіталізували до лікарні та виявили закритий перелом лівої гомілки зі зміщенням уламків, закритого перелому лівої руки із зміщенням уламків. Ті обставини, що потерпіла не була зразу ж допитана слідчим (як встановлено судом, була направлена до обласної лікарні), та що не було проведено її огляд на стан сп`яніння, не дають підстав сумніватись в її показаннях, до того ж відсутні підстави вважати, що потерпіла перебувала в стані сп`яніння, про вказані обставини не заявляла обвинувачена, свідок ОСОБА_14 , свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які надавали медичну допомогу потерпілій, тому такі твердження захисника в обґрунтування підстав сумніватись в показаннях потерпілої, не можуть бути враховані.
Показання в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_12 підтвердив свідок ОСОБА_14 , який показав, що бачив, як потерпіла ОСОБА_12 від удару автомобіля підлетіла та впала на дорогу.
Факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 жовтня 2016 року, за участю його матері, підтверджував в суді свідок ОСОБА_13 , який вказував, що приїхав на місце дорожньо-транспортної пригоди після того, як йому зателефонувала матір, однак близько до місця зіткнення не підходив, так як вважав, що нічого серйозного не сталось.
Підстав вважати, що суд першої інстанції невірно оцінив показання цих свідків, в апеляційного суду немає, свідки давали такі показання, що підтверджується даними запису фіксування судового засідання технічними засобами. Свідок ОСОБА_14 , як видно з його показань, зафіксованих даними запису фіксування судового засідання технічними засобами, вказував, що не бачив самого моменту зіткнення, лише бачив, як машина обвинуваченої почала рухатись в напрямку до перехрестя, де відбулось зіткнення, а згодом, коли він почув звук та повернувся, побачив, як потерпіла падає на капот автомобіля обвинуваченої. За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника, що суд невірно відобразив в вироку показання свідка ОСОБА_14 з приводу механізму зіткнення автомобіля та велосипеда, суперечать фактичним обставинам провадження, зважаючи, що свідок послідовно вказував, що не бачив самого моменту зіткнення та, відповідно, механізму зіткнення не пояснював, а твердження про розташування велосипеда з правої частини автомобіля, коли він прийшов на місце зіткнення, не спростовує висновків суду, зважаючи, що потерпіла не пам`ятала, в яку сторону відлетів велосипед після удару, коли вона сама впала на капот автомобіля.
Свідок ОСОБА_15 фельдшер карети швидкої допомоги підтверджувала факт надання первинної медичної допомоги потерпілій ОСОБА_12 , свідок ОСОБА_16 водій карети швидкої допомоги підтверджував факт залишення ОСОБА_10 місця події на його прохання, так як неможливо було під`їхати до потерпілої.
Даними висновку судово-медичної експертизи № 4 від 16.01.2017 року підтверджено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого двохлодижкового перелому лівої гомілки зі зміщенням уламків, закритого перелому лівого променя в типовому місці із значним зміщенням уламків, які відносяться до категорії середньої степені важкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, садна лобної ділянки голови справа, обличчя зліва, підборіддя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії-ударів тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі частини легкового автомобіля, деталі велосипеда, тверде дорожнє покриття, або подібні предмети, можливо, в строк та за обставин при дорожньо-транспортній пригоді, де ОСОБА_12 могла знаходитись в якості велосипедиста (т. 1, а.м.к.п. 162).
Допитаний в суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_17 підтвердив та пояснив висновки судово-медичної експертизи. Зазначав, що травмуюча первинна дія-удар прийшовся до лівій нозі велосипедиста ОСОБА_12 та виключив можливість утворення тілесного ушкодження у вигляді закритого двохлодижкового перелому лівої гомілки зі зміщенням уламків у потерпілої внаслідок падіння на дорожнє покриття. Дані висновки експертизи та пояснення експерта спростовують твердження обвинуваченої ОСОБА_10 про те, що вона передньою частиною автомобіля не вдаряла потерпілу в ліву ногу, а потерпіла отримала такі тілесні ушкодження внаслідок падіння з капоту її автомобіля.
Згідно даних протоколу огляду місця події, схеми та фототаблиць до протоколу від 11 жовтня 2016 року місцем дорожньо-транспортної пригоди є нерегульоване перехрестя рівнозначних доріг вулиць Замкової та Шолом Алейхема. Знаки та дорожня розмітка відсутні, автодороги мають асфальтобетонне покриття. На місці дорожньо-транспортної пригоди виявлено велосипед іноземного виробництва та автомобіль марки Geely, моделі Fel, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при огляді якого виявлено подряпини на передньому номерному знаку, сліди нашарування на передньому бампері справа, сліди нашарувань гуми чорного кольору майже по всій поверхні капоту, вм`ятина краю капоту перед водієм із частковим злущенням шару фарби (т. 1, а.м.к.п. 93-109). Підстав вважати такий доказ недопустимим доказом, на чому наполягає захисник в апеляційній скарзі, в колегії суддів немає, зважаючи, що такий огляд був проведений, зокрема, за участю обвинуваченої, яка, як вона підтверджувала в суді першої інстанції, підписала вказаний протокол та схему пригоди без жодних зауважень з приводу його змісту. Згідно даного протоколу всім учасникам, в тому числі і ОСОБА_10 , були роз`яснені передбачені чинним КПК України права (т. 1, а.м.к.п. 93-96). Як встановлено під час розгляду справи, автомобіль та велосипед були зміщені з їх місць, в яких вони були зразу після дорожньо-транспортної пригоди, на схемі пригоди зафіксовано місце розташування автомобіля та велосипеда на момент приїзду працівників поліції. Сама обвинувачена не заперечувала факту, що проїзд перехрестя вона не завершила, тому твердження захисника про визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, та що не було встановлено місця дорожньо-транспортної пригоди, не можуть бути враховані, зважаючи також, що про те, що місцем зіткнення є перехрестя вулиць Замкової та Шолом Алейхема, підтверджувала також потерпіла ОСОБА_12 . Підстав вважати, що протокол огляду є недопустимим доказом, так як в ньому, на думку захисника зазначені недостовірні дані з приводу рівнозначності доріг, не можуть бути враховані, так як в ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що зіткнення відбулось на перехресті рівнозначних доріг.
Даними висновку судової інженерно-технічної експертизи № 529А від 07.03.2017 року підтверджується факт, що гальмівна система та рульове керування автомобіля марки Geely, моделі Fel, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували в працездатному стані та у повній мірі виконували передбачені конструкцією функції. Ознак, які б свідчили про несправності вказаних систем, які б впливали на безпеку руху і могли стати причиною дорожньо-транспортної пригоди не встановлено (т. 1, а.м.к.п. 120-123).
Даними висновку судової інженерно-технічної експертизи № 545А від 15.03.2017 року підтверджено неможливість встановлення експертним шляхом, яким було взаємне розташування автомобіля марки Geely, моделі Fel, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та велосипеда в момент первинного контакту, в зв`язку із недостатністю слідової інформації. Згідно даного висновку, відповідно до слідів, що відобразились на автомобілі марки Geely, моделі Fel, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вказаний автомобіль своєю передньою частиною міг контактувати з лівою боковою частиною, наданого на дослідження велосипеда (т. 1, а.м.к.п. 128-136).
В суді першої інстанції судовий експерт ОСОБА_18 підтвердив та пояснив висновки експертиз, зазначаючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Geely, моделі Fel, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був технічно справний та, враховуючи слідову інформацію, що відобразилась на вищевказаному автомобілі, експерт дійшов висновку що даний автомобіль міг контактувати своєю передньої частиною з лівою боковою частиною наданого на дослідження велосипеда.
Твердження захисника, що кермо автомобіля було зігнуте від удару об колесо автомобіля не можуть бути враховані, зважаючи на розташування керма значно вище колеса автомобіля, та спростовуються даними вищезазначеного висновку експертизи.
Підстав сумніватись в даних висновках експертиз захисник не наводить, не встановлено таких і апеляційним судом. Обґрунтованих підстав вважати, що органом досудового розслідування експерту були надані недостовірні вихідні дані для проведення експертиз, не можуть бути враховані, зважаючи, що під час судового розгляду встановлено, що вихідні дані, зазначені слідчим в постанові про призначення експертиз відповідають фактичним обставинам провадження. Обгрунтованих пояснень появи на її автомобілі слідів на капоті автомобіля та на передній частині автомобіля, які вказують на залишення їх внаслідок зіткнення з велосипедом, обвинувачена не надала. Повідомлений обвинуваченою механізм зіткнення велосипедистки з її автомобілем, яка, зі слів обвинуваченої, на сильній швидкості в`їхала в переднє колесо автомобіля обвинуваченої, від чого аж здригнувся автомобіль, суперечить об`єктивним доказам в справі. Зокрема, в місці на автомобілі, на яке вказувала обвинувачена, не зафіксовано жодних слідів, характерних для зіткнення. Крім того, переднє колесо велосипеда, яке, як вказував експерт ОСОБА_18 в суді першої інстанції, при такому розвитку подій, мало б бути пошкоджене, залишилось цілим, що підтверджується даними висновку експерта № 545 А від 15.03.2017 року, долученими фотознімками, зробленими експертом, узгоджуються з показаннями потерпілої з приводу відсутності таких пошкоджень велосипеда. Тому твердження свідка ОСОБА_13 та обвинуваченої, що в велосипеді було пошкоджено колесо, суперечать об`єктивним доказам в справі, відтак обґрунтовано такі показання не були враховані судом першої інстанції. Незазначення про пошкодження велосипеда в протоколі огляду місця події не спростовують таких висновків. Колегія суддів зважає на долучені до цього протоколу фотознімки, на яких відсутні ознаки деформації переднього колеса велосипеда.
Вказані обставини підтверджуються речовими доказами: автомобілем марки Geely, моделі Fel, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та велосипедом, на яких збереглись сліди, характерні для дорожньо-транспортної пригоди (т. 1, а.м.к.п. 137).
Доводи апеляційної скарги, що протоколи слідчих дій складені з порушенням вимог ст.ст. 99, 104 КПК України, а речові докази не відповідають ст. 98 КПК України, не можуть бути враховані, позаяк порушень цих положень кримінального процесуального закону не встановлено.
Згідно даних висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 166 А від 15.06.2017 року, в заданій дорожній обстановці водій автомобіля Geely, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 11.1, 16.3, 16.12 Правил дорожнього руху України, велосипедист ОСОБА_12 повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 6.7, 12.3 Правил дорожнього руху України та в заданій дорожній обстановці водій автомобіля Geely, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , виконуючи вимоги п.п. 16.3, 16.12 Правил дорожнього руху України мала можливість уникнути зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_12 , яка наближалась до нерегульованого рівнозначного перехрестя праворуч, відносно напрямку руху автомобіля (т. 1, а.м.к.п. 192-194). Твердження обвинуваченої в апеляційній скарзі, що вона не могла бачити, що велосипедистка виїжджає з правої сторони через обмежену оглядовість, через високий паркан, не можуть бути підставою для висновку, що в її діях відсутні порушення відповідних пунктів Правил дорожнього руху, зважаючи, що водій зобов`язаний здійснювати рух таким чином, щоб це було безпечним і не створювало перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а разі необхідності має звернутись за допомогою до інших осіб, чого обвинувачена не зробила.
В суді першої інстанції судовий експерт ОСОБА_19 надавав роз`яснення висновку вищевказаної експертизи, підтверджував, що перехрестя, на якому сталась дорожньо-транспортна пригода, є нерегульованим рівнозначним перехрестям і це випливає з того, що на даному перехресті відсутні дорожні знаки, які б визначали пріоритет доріг і обидві дороги мали однакове дорожнє покриття.
Показаннями свідка ОСОБА_20 - головного інженера комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства, підтверджується, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є перехрестя рівнозначних доріг - вулиць Замкової та Шолом Алейхема. Обидві вулиці мають асфальтобетонне покриття, а ширина проїжджої частини не є визначальним чинником для визначення, яка вулиця є головною, а яка - другорядною. Обгрунтованих підстав сумніватись в показаннях цього свідка немає, зважаючи, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані про те, що вулиця, по якій рухалась обвинувачена, є головною, про що вказує відсутність відповідних дорожніх знаків на цій ділянці дороги, що зафіксовано даними протоколу огляду місця події з відповідними фототаблицями до нього (т. 1, а.м.к.п. 93-109), чого не заперечувала сама обвинувачена під час розгляду в суді першої інстанції. Твердження захисника про те, що дорога, яка є ширшою, від іншої, автоматично є головною дорогою, в зв`язку з тим, що такі обставини є загальновідомими, тому обвинувачена не повинна була і пропускати велосипедистку, взагалі не грунтуються на положеннях закону, позаяк такі обставини не можуть вважатись загальновідомими обставинами, які не підлягають доказуванню, в чому намагається переконати захисник апеляційний суд. В засіданні апеляційного суду захисник не зміг повідомити суду положення будь-якого нормативно-правового акту, який регулює організацію дорожнього руху, де були б відображені такі обставини, тому такі твердження захисника, а відтак, і обвинуваченої, що обвинувачена рухалась по головній дорозі та в неї була перевага в русі, не можуть бути враховані колегією суддів.
Такі її твердження також суперечать даним схеми організації дорожнього руху комунального ремонтно-будівельного шляхового підприємства, згідно яких вбачається, що вулиці Замкова та Шолом Алейхема є рівнозначними (т. 1, а.м.к.п. 164-165).
Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, в їх сукупності, на переконання колегії суддів, давали суду першої інстанції підстави дійти висновку, що дорожньо-транспортна пригода та наслідки, що настали в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди, сталась саме внаслідок порушень п.п. 16.3, 16.12 Правил дорожнього руху ОСОБА_10 , а твердження обвинуваченої, що дорожньо-транспортна пригода сталось внаслідок неуважних дій потерпілої, яка на великій швидкості рухалась по другорядній дорозі, розмовляючи по мобільному телефону, не можуть бути враховані, позаяк не знайшли свого підтвердження в суді, спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції об`єктивних доказів, яким суд дав вірну оцінку.
Підстав вважати, що внаслідок допущеної неповноти судового розгляду судом першої інстанції вирок суду має бути скасований з закриттям провадження в справі, в зв`язку з незадоволенням судом всіх заявлених захисником клопотань, у колегії суддів немає. Захисником не наведено ні в апеляційній скарзі, ні в апеляційному суді підстав, передбачених ст. 410 КПК України, які б вказували на наявність підстав для скасування вироку з цих підстав. В суду першої інстанції не було жодної підстави для задоволення клопотань про витребування доказів, з яких підстав потерпіла перебувала в обідній час на тому перехресті, чи мала вона бути в той час на роботі, позаяк вказані обставини взагалі не стосувались предмету доказування в даному провадженні відповідно до ст. 91 КПК України. Підстав для виклику та допиту в якості свідків слідчих з приводу тривалості розслідування провадження теж не було необхідним, зважаючи, що вказані обставини не є предметом доказування в даному провадженні. Тривалий період досудового розслідування не вказує на неповноту судового розгляду. Необхідності витребовувати генеральний план міста у органу місцевого самоврядування та в органу поліції даних для перевірки обставин, чи є вулиці, на яких відбулось зіткнення, рівнозначними, в суду теж не було, зважаючи, що органом досудового розслідування надано об`єктивні докази на підтвердження тих обставин, що вказані вулиці є рівнозначними. Підстав вважати, що суд першої інстанції, відмовивши в задоволенні таких клопотань, порушив право захисника в праві свободи у поданні суду доказів, змагальності сторін та доведенні перед судом їх переконливості, чим виказав свою упередженість, не можуть бути також враховані колегією суддів з наступних підстав.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, захисник визнав той факт, що він в ході досудового розслідування (без надання апеляційному суду доказів поважності причин неможливості вчинити ним певні дії, спрямовані на зібрання доказів), навіть не намагався скористатись правами на збирання відповідних доказів, наданих йому ч. 2 ст. 93 КПК України, в тому числі і після відмови слідчого в задоволенні клопотань про проведення певних дій. Не довів обґрунтованості заявлених клопотань, в тому числі повторної автотехнічної експертизи, та їх необхідності і під час розгляду в суді першої інстанції та в апеляційному суді. Апеляційний суд зауважує про відсутність будь-яких клопотань з цього приводу в апеляційній скарзі відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України та під час апеляційного розгляду. Під час апеляційного розгляду захисником не наведено підстав вважати, що внаслідок непроведення певних дій (незадоволення його клопотання про витребування історії хвороби потерпілої, інформації про її телефонні розмови), про які він вказував, залишились нез`ясованими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення рішення. Те, що свідок ОСОБА_21 судом недопитаний (свідок перебував за кордоном під час досудового розслідування та судового розгляду та захисник не вказував його дійсної адреси), не спростовує висновків суду, зважаючи, що про місце розташування велосипеда повідомляв свідок ОСОБА_14 (саме з цією метою захисник просив допитати ОСОБА_21 ).
Такі обставини не свідчать, що суд був упередженим, зважаючи також на відсутність заявлених відводів з цього приводу.
Аналізуючи вищенаведені докази, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_10 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфікацію її діяння за ч. 1 ст. 286 КК України. З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
Колегія суддів не може погодитись з твердженням обвинуваченої та її захисника про наявність підстав для закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на які вони вказують в своїх апеляційних скаргах, позаяк такі підстави в провадженні відсутні, не були встановлені судом першої інстанції, не встановлено таких і апеляційним судом.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинувачену.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Покарання ОСОБА_10 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи вид та строк покарання ОСОБА_10 , суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним злочином невеликої тяжкості, відсутність обставин, що могли б пом`якшувати чи обтяжувати покарання обвинуваченої. З врахуванням вищезазначеного та тих обставин, що ОСОБА_10 раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце роботи, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення їй покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді виправних робіт з відрахуванням із суми заробітку засудженої в дохід держави грошових коштів у розмірі 20 відсотків.
Судом першої інстанції враховано, що саме через грубе порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 сталось кримінальне правопорушення та заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_12 , та призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки. Погоджуючись з таким покаранням, колегія суддів враховує відсутність розкаяння обвинуваченої у вчиненому злочині, яка не вибачилась перед потерпілою. Медиків на місце події, як видно з записів фіксування судового засідання, викликали свідки, а працівників поліції сама потерпіла, а не обвинувачена, яка мала можливість вчинити такі дії. В той же час про дорожньо-транспортну пригоду обвинувачена повідомляла лише своєму сину. Враховуючи всі обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання, на переконання колегії суддів, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_10 , є необхідним і достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Твердження апелянтки, що призначене судом обвинуваченій покарання є невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок його суворості, не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не настали наслідки, визначені диспозиціями ч.ч. 2, 3 ст. 286 КК України, тому позбавлення її права керування транспортними засобами строком на три роки за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, є надто суворим покаранням, на увагу не заслуговують.
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість призначення ОСОБА_10 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на визначений судом строк, колегія суддів враховує конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, мотиви допущених обвинуваченою грубих порушень правил безпеки дорожнього руху, наслідки, що настали, та ставлення винної до своєї протиправної поведінки, яка своєї вини не визнала, що в сукупності дає підстави вважати, що призначення такого додаткового покарання буде за своїм видом справедливим та необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.
Інші підстави для зміни чи скасування вироку суду, зважаючи на межі апеляційних скарг, в провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 5 квітня 2018 року щодо ОСОБА_10 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2