Справа № 472/1377/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11

судового розпорядника ОСОБА_12

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000356, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 липня 2017 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Варче Гульрінського району, Грузія, громадянина України, грузина, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу - тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 60 днів, мотивуючи його тим, що останній обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який у випадку визнання його винним передбачене покарання у виді тривалого позбавлення волі, усвідомивши можливість отримання такого кримінального покарання, він, при обрані більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити або сховати речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали заявлене клопотання прокурора.

Представник потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримала клопотання прокурора, вважаючи, що ризики, вказані прокурором у клопотанні на теперішній час існують. Захисником обвинуваченого не надано суду доказів щодо обрання йому такого альтернативного запобіжного заходу, як домашній арешт. Щодо хвороби обвинуваченого, то суду також не надано доказів того, що він не може отримувати в умовах СІЗО належне лікування та не має можливості утримуватись в умовах СІЗО.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення заявленого прокурором клопотання посилаючись на те, що не має наміру переховуватися та ухилятися від суду. Він не здійснював та не здійснює тиск на потерпілих та свідків обвинувачення, не ухилявся від органів досудового розслідування та суду. Також послався на поганий стан здоров`я.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки наведені прокурором ризики, не доведені та є надуманими. Останній має постійне місце проживання, раніше не судимий, характеризується позитивно, має сім`ю та дитину. За станом здоров`я, не має змоги утримуватися в межах тримання під вартою.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, на які посилається прокурор, колегія суду дійшла наступного висновку.

Вирішення питання судом щодо продовження дії запобіжного заходу у відповідності до положень чинного законодавства відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог пункту (с) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Суд, не погоджується з доводами захисту про необхідність заміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.

Так відповідно до КПК України, обвинувачений та його захисник має право звернутися з клопотанням про заміну запобіжного заходу.

В той же час, суд не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Крім того, з матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 раніше не судимий, він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

При цьому суд враховує відсутність можливості без продовження строку тримання під вартою, встановити обставини, що мають значення в кримінальному провадженні, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам

Вищевказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_6 свідчать про наявність і на даний час ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, знищити та/або сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим недостатньо застосовувати відносно нього більш м`який запобіжний захід для запобігання цим ризикам, тому суд, з урахуванням положень частини 5 статті 176 КПК України, вважає, що є підстави для продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою на строк 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України. Перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.

Розмір застави не визначається на підставі ч.4 ст. 183 КПК України, так як злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , вчинений із застосуванням насильства

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178,183-184,193, 194, 196-199, 369-372 КПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000356, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 липня 2017 року, продовжити до 27 липня 2018 року включно.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 01 червня 2018 року о 08 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її проголошення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2