Дата документу Справа № 310/4805/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1019/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/4805/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

25.06.2017 року приблизно о 01 годині 40 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, підійшов до ОСОБА_9 та завдав йому один удар кулаком в область верхньої губи зліва, внаслідок якого потерпілий ОСОБА_9 впав на землю та вдарився потиличною областю голови, спричинивши йому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 398 від 25.06.2017 року, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи зліва, синець на голові, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Відразу після цього ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, сів зверху на потерпілого ОСОБА_9 , який продовжував лежати на землі, завдав йому кілька ударів кулаком в обличчя та зірвав з плеча потерпілого ОСОБА_9 належну йому барсетку вартістю 500 грн., в якій знаходилися мобільний телефон вартістю 1500 грн., мобільний телефон вартістю 1500 грн., грошові кошти на загальну суму 230 грн., паспорт громадянина Грузії та паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 , а всього на суму 3730 грн. Після цього ОСОБА_7 з вказаним майном залишив місце скоєння злочину, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3730 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить із застосуванням ст.69 КК призначити йому більш м`яке покарання, посилаючись на те, що суд при призначенні покарання належним чином не врахував, що він визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, має дружину та двох неповнолітніх дітей, які потребують його допомоги. Крім того, зазначив, що він завдав потерпілому не декілька ударів, а один удар та барсетку з плеча потерпілого не зривав, а підняв її, коли вона лежала поряд з потерпілим.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_7 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який віднесено до категорії тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, має вісім непогашених судимостей за вчинення злочинів проти життя, здоров`я, волі особи та за злочини проти власності. Раніше до обвинуваченого ОСОБА_7 чотири рази застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Проте щоразу, як ОСОБА_7 звільнявся з місць позбавлення волі, він в подальшому знову вчиняв нові злочини. Новий тяжкий злочин у даній справі обвинуваченим вчинено через три місяці з дня останнього його звільнення з місць позбавлення волі, що безперечно свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та вказує на стійку антисоціальну спрямованість поведінки обвинуваченого, а також про його підвищену суспільну небезпеку.

Обставини, на які обвинувачений посилається в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції і дали суду право призначити обвинуваченому покарання у мінімально можливому розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК.

Згідно ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.
Між тим, наведені в апеляційній скарзі обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому з урахуванням також особи обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через його суворість колегія суддів не убачає.

До заперечень апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він наніс потерпілому не декілька ударів, а один удар та барсетку з плеча потерпілого не зривав, а підняв її, коли вона лежала поряд з потерпілим, апеляційний суд ставиться критично. Адже під час проведення слідчого експерименту потерпілий зазначив, що обвинувачений наніс йому не один, а декілька ударів, та зірвав у нього з плеча барсетку.

Підстав обмовляти потерпілим обвинуваченого ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а відтак причин сумніватися у правдивості показів потерпілого колегія суддів не вбачає.

Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4