Провадження №1-в/359/99/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю представника БВК №119 ОСОБА_4 ,

за участю засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні Бориспільської виправної колонії №119 у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, засудже-ного вироком Березанського міського суду Київської області від 1 листопада 2016 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.119 КК України із застосуванням ст.70 КК України до позбав-лення волі строком на 4 роки, період часу з 20 серпня 2015 року по 2 грудня 2016 року був зарахований в строк відбу-вання покарання,

встановив:
В грудні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним клопотанням та обґрунтовує його тим, що станом на 7 вересня 2017 року, тобто на день набрання чин-ності Законом України «Про амністію у 2016 році», він вже відбув половину строку приз-наченого йому покарання. Крім того, ОСОБА_5 має на утриманні батьків, які є інвалідами. На цих підставах засуджений просить суд звільнити його від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримує клопотання та наполягає на його задоволенні.

Прокурор ОСОБА_3 заперечує проти задоволення клопотання. В обґрунтуван-ня своїх заперечень він посилається на те, що ОСОБА_5 не відноситься до жодної з категорій осіб, передбачених в ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Тому прокурор ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні клопотання.

Представник БВК №119 ОСОБА_4 також заперечує проти задоволення клопо-тання.

Вислухавши пояснення учасників кримінального процесу, а також дослідивши пись-мові докази, суд дійшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких під-став.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від від-бування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не по-в`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуд-жені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Як вбачається зі змісту ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», до таких осіб відносяться які на момент вчинення злочину були неповнолітніми; жінки, вагітні на день набрання чинності цим Законом; не позбавлені батьківських прав, які на день на-брання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для по-дання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання ; які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встанов-леного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»); учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи; які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Встановлено, що, дійсно, станом на 7 вересня 2017 року, тобто на день набрання чин-ності Законом України «Про амністію у 2016 році», засуджений вже відбув половину строку призначеного йому покарання.

Водночас, будь-які докази того, що один або обоє батьків ОСОБА_5 є інвалідами першої групи та в них немає інших працездатних дітей відсутні. Крім того, на запитання головуючого засуджений категорично відповів, що він не відноситься до будь-якої категорії осіб, передбачених ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Однак лише відбуття половини призначеного покарання не є достатньою підставою для застосування амністії та звільнення від подальшого відбування покарання.

З огляду на суд вважає, що підстави для застосування амністії до ОСОБА_5 та звільнення його від подальшого відбування покарання відсутні.

Керуючись ч.2 ст.369, ст.370, ч.3 ст.371, ст.372, ч.2 ст.376 КПК України суд

ухвалив:
У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя
Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1