Справа № 152/1214/18
В И Р О К
іменем України

25 вересня 2018 року м. Шаргород

Справа №152/1214/18

Провадження №1-кп/152/108/18

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 31.07.2018 року,

з участю сторін кримінального провадження

сторони обвинувачення:

прокурора

Жмеринської

місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

законного

представника малолітньої

потерпілої ОСОБА_5 ,

сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

інших учасників судового

провадження:

представника Шаргородського

РС з питань пробації ОСОБА_6 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 з 06.02.2017 року по 01.08.2018 року злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Шаргородського районного суду від 13.03.2017 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не сплачуючи аліментів взагалі, при цьому, не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородському районному центрі зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків не декларував та про суми доходів від тимчасових заробітків державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконував, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період в сумі 14257,11 грн., що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дитини на отримання коштів від батька для забезпечення її гармонійного розвитку.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 29.08.2018 року, визнав повністю, щиро покаявся, суду показав, що від шлюбу з ОСОБА_5 він має малолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.03.2017 року він повинен сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно. Проте, аліменти він не сплачував взагалі, умисно. Двічі він надавав кошти, коли дитина перебувала на лікуванні. Аліментів він не сплачував, оскільки не міг працевлаштуватися на постійну роботу, а від непостійних тимчасових заробітків на підсобних роботах отримував незначний дохід в середньому 2000-2500 грн. в місяць. Отримані від тимчасових заробітків доходи витрачав на свої власні потреби. Він знав про необхідність сплати аліментів та заборгованості по аліментах, державний виконавець попереджав його про кримінальну відповідальність, але не зробив для себе відповідних висновків, внаслідок чого заборгованість по аліментах зросла до суми понад 14000 грн. Запевняє суд, що сплатить заборгованість по аліментах, так як активно шукає роботу. До того ж, ФГ «Врожайне», котре орендує належні йому земельні ділянки, має заборгованість перед ним по орендній платі, яку він сплатить у рахунок заборгованості по аліментах.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.164 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.08.2018 року.

Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_5 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.164 КК України і викладений в обвинувальному акті від 29.08.2018 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та законний представник потерпілого ОСОБА_5 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення». Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)».

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 29.08.2018 року, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а саме: з 06.02.2017 року по 01.08.2018 року злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Шаргородського районного суду від 13.03.2017 року коштів (аліментів) на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не сплачуючи аліментів взагалі, при цьому, не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування не працевлаштовувався, на обліку як безробітний та в пошуках роботи у Шаргородському районному центрі зайнятості не перебуває, доходи від тимчасових заробітків не декларував та про суми доходів від тимчасових заробітків державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконував, допустивши виникнення заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період в сумі 14257,11 грн., що сукупно складає суму виплат понад три місяці відповідних платежів, порушуючи право дитини на отримання коштів від батька для забезпечення її гармонійного розвитку.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.1 ст.164 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 29.08.2018 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 позитивно характеризується Політанківською сільською радою за місцем проживання (а.с.68).

Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, що складена начальником Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 24.09.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше не судимий, вчинив умисний злочин. ОСОБА_3 не має власного житла, проживає у будинку, який належить його померлій матері, не працює, але має тимчасові заробітки. Політанківською сільською радою ОСОБА_3 характеризується позитивно, як працелюбний, доброзичливий. ОСОБА_3 висловлює мотивацію до позитивних змін, має намір працевлаштуватися на постійну роботу і покращувати своє матеріальне становище та сплачувати аліменти на утримання дитини. Також, на думку представника органу пробації, ОСОБА_3 буде дотримуватися правослухняної поведінки.

Крім того, досудова доповідь містить розділ 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення», з якого вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб середній.

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе без ізоляції його від суспільства та без обмеження волі при призначенні покарання у виді громадських робіт (а.с.24-26).

Таким чином, суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_3 пробації системи наглядових та соціально-виховних заходів, що застосовуються за рішенням суду та відповідно до закону до засуджених, виконання певних видів кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (п.6 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію»).
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся та усвідомив протиправну поведінку, а також з урахуванням думки законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_5 , яка просить покарати ОСОБА_3 відповідно до норм діючого КК України, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання у виді громадських робіт строком на 110 годин.

Призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання за ч.1 ст.164 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Оцінюючи доводи в судових дебатах прокурора про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин та як він щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину та сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , який погодився із запропонованим прокурором покаранням.

Насамперед, суд констатує, що, виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, передбачений ч.1 ст.164 КК України, є злочином невеликої тяжкості, проте, внаслідок вчиненого умисного злочину порушені особисті права малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, відповідно до вимог ст.51 Конституції України, має право на утримання від свого батька до досягнення повноліття, а відповідно до вимог ст.ст.27, 28 Конвенції про права дитини від 10.11.1989 року, що ратифікована Україною відповідно до Постанови ВР №789-ХІІ від 27.09.1991 року, має право на рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, на освіту, і, при цьому, основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, несуть батьки, які виховують дитину.

Крім того, відповідно до досудової доповіді вбачається, що ризик повторного вчинення злочину обвинуваченим злочину визначено як середній, ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства також визначено як середній.

Таким чином, щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, як пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, позитивно характеризують його особу після вчинення злочину, але, на переконання суду, не знижують ступеню винуватості ОСОБА_3 , а також середнього ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним злочину.

До того ж, на час розгляду кримінального провадження судом обвинуваченим не вжито заходів навіть до часткової сплати заборгованості по аліментах.

Тому, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого при призначенні покарання за ч.1 ст.164 КК України у виді громадських робіт строком на 80 годин, який є мінімальним, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт строком на 110 годин.

При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Цивільні позови у кримінальній справі не заявлялися.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.164 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт строком на сто десять годин.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1