Справа № 500/5766/17
Провадження № 1-кп/500/190/18
УХВАЛА
Іменем України

24 травня 2018 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000385 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, росіянин, неодружений, не працюючий, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 19.06.1989р. Ізмаїльським міським судом за ч.3 ст. 81, ч.2 ст.140, ч.1 ст.89, ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі, з прим. ст.46-1 КК України відстрочити виконання вироку на 2 роки;

- 05.02.1990р. Ізмаїльським міським судом за ч.3 ст.81, ч.2,3 ст.140, ч.2 ст.141, ч.2 ст.206, ст.42 КК України до 4 років позбавлення волі з додатковою мірою - конфіскація майна, в силу ст.43 УК УССР частково приєднано 1 рік позбавлення волі по вироку н/с м. Ізмаїла від 19.06.1989 р. та остаточно до відбуттю вважати 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна ;

- 05.03.1996р. Ізмаїльським міським судом за ст.86-1, ч.2 ст.140, ст.208, ст.89, ч.3 ст.42 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 25.11.2003р. Ізмаїльським міським судом за ч.5 ст.185, ч.2 ст. 289, ч.2 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі;

- 25.01.2011р. Ізмаїльським міським судом за ч.2 ст. 186, ст.395, ч.2, 3 ст.185, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 05.09.2014 року з Одеської ВК по відбуттю. Строку покарання.

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 надав клопотання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 може вчинити новий злочин, так як фактично обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, злочинів проти власності, тривалий час перебував у розшуку у вказаному провадженні. 11.02.2016 року в даному провадженні йому вже обирався більш м`який запобіжний захід домашній арешт, умови якого він порушив, переховуючись від слідства, у зв`язку з чим 10.09.2017 був обраний йому більш тяжкий запобіжний захід у виді тримання під вартою, тому продовжує існувати ризик переховування від слідства та суду, а більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти цьому ризику, так вони вже застосовувались та їх умови було порушено обвинуваченим.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та надали клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи тим, що у ОСОБА_4 мати інвалід ІІ-групи, за якою немає кому доглядати, він має приписку в м. Ізмаїл та хворіє тяжкими хворобами.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частинами 3, 5 ст. 199 КПК, якими суд керується на підставі ч. 2 ст. 331 КПК, передбачено, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріплену у ст. 8 КПК, та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Європейського суду з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Суд, заслухавши думки учасників процесу про заявлені клопотання, враховуючи те, що запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою був обраний на досудовому розслідуванні з врахуванням всіх обставин справи, тобто обвинуваченому вже обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який він порушив, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, і є ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, нових обставин, які давали б суду підстави для зміни запобіжного заходу, немає, а тому суд продовжує термін тримання під вартою до 22 липня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 176 178, 181, 183, 199, 201, 202, 331, 370 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжити до 22 липня 2018 року.

Копію наявної ухвали вручити обвинуваченому, а також направити для виконання до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, та до Ізмаїльської установи виконання покарань УДПС України в Одеській області (№ 22).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1