Провадження № 11-кп/792/488/18
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.07.2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
законного
представника
неповнолітніх
обвинувачених ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001585 від 6 березня 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 червня 2018 року,-
В с т а н о в и л а :
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 червня 2018 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001585 від 6 березня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за ч. 2 ст. 185 КК України повернуто прокурору Хмельницької місцевої прокуратури.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтовував тим, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 185 КК України слід повернути прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, оскільки він не відповідав вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладені в ньому фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також сформульоване обвинувачення, є суперечливими, що унеможливлює здійснити судовий розгляд кримінального провадження на підставі цього обвинувального акту.
Прокурор, не погоджуючись з ухвалою суду, просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження. Зазначає, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване обвинувачення. Також прокурор вважає, що посилання суду першої інстанції на суперечливість обвинувачення у обвинувальному акті, які позбавляють обвинувачених права на справедливий судовий розгляд, є необгрунтованими, суд не навів достатніх даних на підтвердження свого висновку, чому такі обставини не можуть бути усунені під час судового розгляду. Суд, на думку прокурора, вийшов за межі підготовчого судового засідання, розпочавши надання оцінки доказам, що на даній стадії судового провадження є недопустимим.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачених, їх законного представника та захисника ОСОБА_9 , які покладалися на розсуд суду, та захисника ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта викладені в ст. 291 КПК України.
Згідно вказаної норми Закону, обвинувальний акт, зокрема, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Частина 1 статті 91 КПК України передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Тобто формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що викладаючи в обвинувальному акті фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, а також сформульоване обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб), слідчий вказав, що «1.03.2018 року біля 16 год. 00 хв. в приміщенні роздягальні спортзалу ВПУ № 25, що по вул. Проспект Миру, 61/3 в м. Хмельницькому, неповнолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , попередньо дійшовши домовленості між собою, вирішили вчинити крадіжку з метою власного збагачення. Реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом за попередньою змовою між собою, вирішили вчинити крадіжку з метою власного збагачення. Далі в обвинувальному акті зазначено, що реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою між собою: - ОСОБА_12 шляхом вільного доступу з лавочки таємно викрав належний ОСОБА_13 (матері неповнолітнього ОСОБА_14 ) мобільний телефон марки «Nomi моделі «i5030) вартістю 1824 грн., який знаходився у чорному чохлі вартістю 150 грн., з картою пам`яті об`ємом 4 Гб вартістю 150 грн. та з сім картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 150 грн.;

- ОСОБА_11 шляхом вільного доступу з бокового карману рюкзака , який знаходився на лавочці таємно викрав належний ОСОБА_15 (батькові неповнолітнього ОСОБА_14 ) мобільний телефон «Меіzu» моделі «M3 note» вартістю 1321 грн. 75 коп., який знаходився в прозорому силіконову чохлі вартістю 150 грн., з картою пам`яті micro sd об`ємом 8 Гб вартістю 250 грн. та з сім картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 150 грн.;
якими розпорядились на власний розсуд.
У підсумку в обвинувальному акті вказано, що неповнолітній ОСОБА_12 своїми умисними діями спричинив ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 2174 грн. 24 коп., а неповнолітній ОСОБА_11 своїми умисними діями спричинив ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 1771 грн. 75 коп.».
При цьому суд першої інстанції підставно звернув увагу, що за таким висновком кожен із обвинувачених скоїв окрему крадіжку чужого майна, що суперечить раніше зазначеним висновкам щодо їх попередньої змови на таємне викрадення чужого майна, яку кожен із обвинувачених виконував, викрадаючи чуже майно про яку вказано вище і за якою дії обвинувачених кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України. Суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що в обвинувальному акті обставини щодо попередньої змови на викрадення чужого майна викладено суперечливо, в той час як такі їх дії кваліфіковані і як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Отже викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , яке за змістом є аналогічним викладу фактичних обставин в цій частині, свідчить про те, що слідчим та прокурором недотримано вимог ст.ст. 91, 291 КПК України. Вказана суперечність сформульованого обвинувачення свідчить про невідповідність фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення правовій кваліфікації.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначення суперечливого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів право обвинувачених на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє права обвинувачених знати, в яких конкретно діях їх обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє місцевий суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні. Визначення суперечливого обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що не відповідає фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації, суперечить загальним засадам кримінального провадження, можливості реалізувати інші надані їм права, зокрема право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення їх обвинувачують, а також позбавляли суд першої інстанції можливості роз`яснити обвинуваченим суть обвинувачення, що відповідно до приписів ст. 348 КПК України, є обов`язком суду.
Встановлені судом першої інстанції недоліки не давали суду першої інстанції підстав для призначення справи до судового розгляду, а обвинувальний акт в зв`язку з невідповідністю останнього вимогам п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України повернутий прокурору.
За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги прокурора, що обвинувальний акт відповідав вимогам ст. 291 КПК України, а в суду були всі підстави для призначення судового розгляду, та що суд повернув обвинувальний акт прокурору безпідставно.
Твердження апеляційної скарги прокурора про те, що в разі виявлення недоліків обвинувального акту, вони могли бути усунуті прокурором в суді першої інстанції під час судового розгляду шляхом зміни обвинувачення чи його доповнення не можуть бути прийнятими до уваги, зважаючи на ті обставини, що згідно приписів ст. 338 КПК України, прокурор має право змінити обвинувачення лише з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, а не з метою формулювання обвинувачення, яке б відповідало положенням п .5 ч. 2 ст. 291 КПК України. При цьому колегія суддів враховує відсутність правового примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.
Твердження апелянта, що суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт прокурору, вийшов за межі повноважень, наданих ст. 314 КПК України, здійснивши перевірку повноти досудового розслідування та оцінку доказів, зібраних під час його проведення, не заслуговують на увагу, оскільки такі дані в ухвалі суду відсутні, а питання дотримання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України щодо змісту обвинувального акту досліджується судом саме в підготовчому судовому засіданні. При цьому колегія суддів зауважує, що висновки суду першої інстанції, якими констатовано факт відсутності сформульованого обвинувачення, яке б відповідало п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, про що вказує апелянт, не є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 84 КПК України.
Тому суд першої інстанції, дослідивши та вивчивши зміст обвинувального акту, перевіривши його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам закону, а відтак апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 червня 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0001585 від 6 березня 2018 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2