Дата документу Справа № 337/645/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/645/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1189/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, непрацюючий, одружений, маючий на утриманні трьох неповнолітніх дітей, маючий середню спеціальну освіту, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по справі не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

У період часу з 2 січня 2018 року по 5 січня 2018 року, у ОСОБА_7 , якому було достовірно відомо, що на території заводу ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новобудов 9, де останній у період часу з 2010 року по лютий 2018 року був офіційно працевлаштований, зберігається мідний металобрухт, який використовує вказаний завод, виник умисел на незаконне збагачення шляхом вчинення кримінального правопорушення, а саме викрадення майна з заводу.
Так, у вказаний період часу, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, з відкритої ділянки складу №20 «Ділянка з переробки металобрухту» таємно викрав 10 кг мідного металобрухту «ДСТУ 3211-Мідь2», загальною вартістю 1660 гривень, що належить ТОВ «ЗЗКС». Після чого, забравши вказане майно, поклав його у брезентову рукавицю, і залишив біля розташованого поруч ангару, щоб пізніше його забрати.
Далі, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний намір, на ввіреному йому службовому автомобілі «Газ» д.н. НОМЕР_1 забрав викрадене майно і погрузив його у відсік для акумулятору автомобіля. Після чого, виїхав з території заводу та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ТОВ «ЗЗКС» матеріальний збиток на вказану суму.
Крім того, 15 січня 2018 року в денний час, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, з відкритої ділянки складу №20 «Ділянка з переробки металобрухту» таємно викрав 24 кг мідного металобрухту «ДСТУ 3211-Мідь2», загальною вартістю 4260 гривень, що належить ТОВ «ЗЗКС». Після чого, забравши вказане майно, поклав його у брезентову рукавицю, і залишив біля поряд розташованого ангару, щоб пізніше його забрати.
Далі, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний намір, на ввіреному йому службовому автомобілі «Газ» д.н. НОМЕР_1 забрав викрадене майно і погрузив його у відсік для акумулятору автомобіля. Після чого, виїхав з території заводу та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ТОВ «ЗЗКС» матеріальний збиток на вказану суму.
Крім того, 1 лютого 2018 року приблизно о 10 год. 00 хв., ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, з відкритої ділянки складу №20 «Ділянка з переробки металобрухту» таємно викрав 74 кг мідного металобрухту «ДСТУ 3211-Мідь2», загальною вартістю 13098 гривень, що належить ТОВ «ЗЗКС». Після чого, забравши вказане майно, розклав його у пластиковий і металевий ящики та брезентову рукавицю, і залишив їх біля поряд розташованого ангару.
Далі, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний намір, на ввіреному йому службовому автомобілі «Газ» д.н. НОМЕР_1 забрав викрадене майно і погрузив його у відсік для акумулятору автомобіля. Після чого, намагався виїхати з території заводу, однак не вчинивши усіх дій які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, був зупинений співробітниками заводу на КПП, які виявили та вилучили 74 кг мідного металобрухту, які належать ТОВ «ЗЗКС».
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції призначивши ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України однакове покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, не мав правових підстав застосовувати принцип поглинення покарання при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 70 КК України.

Просить вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 , від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, в решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність внаслідок поглинання двох однакових за видом і розміром покарань.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до абз. 2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК. Застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд повинен зазначити у вироку, про яке саме покарання йдеться - основне чи додаткове.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, після чого на підставі ч. 1 ст. 70 КК України застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, чим порушив вищевказані вимоги законодавства та безпідставно застосував правила поглинення до двох однакових за видом і розміром покарань, на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.

За таких обставин, цей вирок суду першої інстанції не може залишатися в силі, та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України підлягає зміні, шляхом визначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4