Справа № 532/308/15-к
Провадження № 1-кп/526/115/2018
У Х В А Л А
іменем України

08 червня 2018 року колегія суддів Гадяцького районного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000192 у залі суду в м. Гадяч клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою ,-

встановила:

У підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Прокурор ОСОБА_5 клопотання мотивує тим, що на підставі ухвали Полтавського районного суду від 10.04.2018 року обвинувачений перебуває під вартою. Строк дії ухвали закінчується 09.06.2018 року. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.377 КК України.Також, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст.27 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України.Отже, в разі визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, що може спонукати обвинуваченого, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, переховуватись від суду, для чого він має достатньо матеріальних можливостей та з огляду на наявність в Україні окупованої території, а також території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень. Дані, що характеризують особу ОСОБА_9 не містять відомостей про обставини, які є запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.Більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти вказаним ризикам, з огляду на відсутність контролю за спілкуванням обвинуваченого при перебуванні його за місцем проживання, відсутність повного контролю за переміщенням у дні судових засідань, збільшення відстані від місця проживання до приміщення суду, якому передано кримінальне провадження для розгляду, недосконалість електронних засобів контролю, що створює ризик невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків без належного реагування на такі дії.
Адвокат ОСОБА_13 звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи тим, що під час досудового слідства допущено порушення підслідності; головуючою у справі суддею ОСОБА_18 постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою незаконним складом суду; постановлення ухвал про продовження строку тримання під вартою протирічить практиці ЄСПЛ; відсутні докази здійснення будь-якого тиску з боку ОСОБА_9 на потерпілих та свідків; відсутні докази порушення ОСОБА_9 умов домашнього арешту; стан здоров`я ОСОБА_9 потребує медичного обстеження та лікування в умовах стаціонару.
Обвинувачений ОСОБА_9 звернувся до суду з заявою про недопустимість приниження шляхом тримання під вартою, вказуючи в ній про свою невинуватість і непричетність до вказаного злочину, а також про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники ОСОБА_13 та ОСОБА_19 заперечували проти заявленого прокурором клопотання та просили звільнити його з під варти, застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_5 та представник потерпілої ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали заявлене клопотання та просили продовжити ОСОБА_9 термін тримання під вартою. Проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу заперечували, мотивуючи тим, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисники в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та підтримали клопотання ОСОБА_9 та його захисників про зміну йому запобіжного заходу.

У відповідності до п.9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК. Підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч. 2 ст. 177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до п.4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою. має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97 ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків та відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно п. З ст. 5 Конвенції кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Це ж положення відображено в ч. 4, 5 ст. 28 КПК України, а саме кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Також, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання осіб під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання осіб під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти, які можуть мати відношення до справи: характер, обставини і тяжкість передбачуваного злочину, обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання яке можливо буде призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.

Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
До висновку про доцільність продовження тримання обвинувачених під вартою, колегія суддів приходить оцінюючи наявність у справі значної кількості потерпілих, права яких також повинні бути захищені відповідно до вимог кримінально процесуального законодавства, у тому числі запобіганням ризику щодо незаконного впливу на них, особливі ознаки даного кримінального провадження, до яких відносить тяжкість інкримінованих обвинуваченому діянь, які відноситься до тяжких та особливо тяжких злочинів та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження.

Щодо розумності строків перебування обвинуваченого під вартою, на що посилаються сам обвинувачений та його захисники, то колегія суддів вважає, що вони не виходять за межі розумних строків, із врахуванням обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, об`єму доказів, зазначених у реєстрі доданому до обвинувального акту, які підлягають дослідженню у судовому засіданні, для чого необхідний значний проміжок часу.

Посилання обвинуваченого на неналежні умови тримання під вартою, не може слугувати підставою для зміни з цих підстав такого запобіжного заходу, оскільки дане питання має вирішуватися в іншому порядку, передбаченому законодавством, а саме шляхом подання відповідних скарг та позовів , а у разі неможливості самим обвинуваченим - його захисниками.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ризики, які стали підставою для застосування та продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, не змінилися, не відпали та продовжують існувати на даний час.
Вік, стан здоров`я, відсутність судимості та позитивні характеристики обвинуваченого не можуть превалювати при вирішенні питання щодо продовження йому такого запобіжного заходу, як тримання під вартою з огляду на те, що йому інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, які мають підвищену суспільну небезпечність та наявний суспільний інтерес.

Інші, більш м`які запобіжні заходи, які просить застосувати обвинувачений і його захисники, не зможуть запобігти даним ризикам, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебувати у місцях попереднього ув`язнення, оскільки ні обвинуваченим, ні його захисниками не надано суду медичного висновку щодо неможливості його перебування під вартою, тому колегія суддів приходить до висновку про можливість продовження строку обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.27, 176, 177, 183, 194, 196-197,201, 314-315 КПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Клопотання прокурора, який бере участь у провадженні - ОСОБА_5 про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити на 60 днів - по 06 серпня 2018 року включно.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Копію ухвали направити учасникам судового провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3