Провадження № 11-кп/792/453/18
Справа № 683/722/17 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142, за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2018 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2018 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Масандра, м. Ялта, Автономної Республіки Крим, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, не працює, до попереднього ув`язнення проживав по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20 листопада 2006 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі; звільнений 3 лютого 2009 року на підставі Закону України «Про амністію» від 12 грудня 2008 року;
- 22 березня 2010 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;
- 14 червня 2011 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнений 8 травня 2013 року по відбуттю строку покарання;
- 6 березня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік позбавлення волі;
- 14 серпня 2014 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 2 грудня 2016 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;
- 18 жовтня 2017 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - один рік шість місяців позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України - п`ять років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено п`ять років три місяці позбавлення волі.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України до покарання, яке остаточно призначено за сукупністю злочинів цим вироком, зараховано частково відбуте покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду від 18 жовтня 2017 року, остаточно призначено п`ять років шість місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 16 серпня 2017 року, зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 16 серпня 2017 року по 23 квітня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено попередній - тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 2870 грн. майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а всього 7870 грн.
Речові докази велосипед марки «TREK» постановлено залишити потерпілому ОСОБА_11 , грошові купюри - в загальній кількості - 203 грн. постановлено конфіскувати.
ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 5 лютого 2017 року близько 21 години перебуваючи за адресою проживання ОСОБА_12 , по АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном, пред`явив вимогу потерпілому ОСОБА_10 віддати йому свій мобільний телефон. Отримавши від потерпілого відмову, наніс останньому декілька ударів кулаками рук в область голови та лівої руки, внаслідок чого той впав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_10 ще декілька ударів ногами в голову та тулуб, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в лівій підочній ділянці, крововиливи: в ділянці мушлі лівої вушної раковини, по тильній поверхні лівої кисті в ділянці основи 3-4 пальців, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності для потерпілого та ОСОБА_13 , умисно, повторно, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, заволодів його мобільним телефоном марки «Lenovo A1010A20», вартістю 2300 грн., із картою пам`яті 32 Гб вартістю 385 грн., стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар», вартістю 25 грн., на рахунку якого кошти були відсутні та чохлом зі шкірозамінника чорного кольору вартістю 160 грн., вийнявши його з лівої зовнішньої кишені куртки потерпілого, чим спричинив останньому майнової шкоди на загальну суму 2870 грн.
У подальшому викрадений мобільний телефон марки «Lenovo A1010A20» обвинувачений ОСОБА_8 передав ОСОБА_14 , який за його проханням, даний телефон здав у Старокостянтинівське відділення ломбарду «Благо» Повного товариства «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-ріелті» і компанія» по вул. К. Острозького, 11 м. Старокостянтинова Хмельницької області. Отримані від реалізації кошти в сумі 841 грн. 50 коп. ОСОБА_14 передав обвинуваченому ОСОБА_8 , який витратив їх на власні потреби. Стартовий пакет мобільного телефону оператора «Київстар», карту пам`яті 32 Гб та чохол зі шкірозамінника чорного кольору до мобільного телефону, викраденого у ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 викинув у смітник.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 185 КК України, обрати йому більш м`яке покарання згідно санкції цієї частини статті та визначити йому більш м`яке остаточне покарання за сукупністю злочинів. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, не оспорюючи кваліфікації його дій в частині таємного викрадення велосипеда ОСОБА_11 , апелянти вказували на необґрунтованість висновків суду першої інстанції з приводу наявності в діях засудженого ознак відкритого викрадення, з застосуванням насильства, мобільного телефону в потерпілого ОСОБА_10 . Висновки суду, на переконання апелянтів, грунтуються на показаннях потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 , які є упередженими. Вважають, що суд не дав належної оцінки показанням самого обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 про відсутність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначив надто суворе покарання.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України - в виді одного року шести місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України - в виді п`яти років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання в виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року призначити ОСОБА_8 остаточне покарання в виді п`яти років шести місяців позбавлення волі. В обґрунтування своїх доводів вказував, що суд першої інстанції, в резолютивній частині вироку фактично не призначив обвинуваченому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, не зазначив принципу призначення покарання обвинуваченому, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги захисника, заперечували проти поданої прокурором апеляційної скарги; пояснення прокурора в підтримання поданої прокурором апеляційної скарги, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши повторне дослідження доказів в частині, що стосуються судимостей обвинуваченого в зв`язку з їх неповним дослідженням судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню в зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду слід скасувати та ухвалити новий вирок; апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення велосипеда потерпілого ОСОБА_11 , вчиненому повторно, при наведених у вироку обставинах, як і кваліфікація його дій за цим епізодом за ч. 2 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно) ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, відтак вирок суду першої інстанції в цій частині відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядається.
Посилання в апеляційній скарзі захисника про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що під час судового розгляду не було доведено наявності в його діях умислу на відкрите заволодіння, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , мобільного телефону останнього, та що в обвинуваченого був намір повернути мобільний телефон потерпілому, про невідповідність висновків суду щодо наявності в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, фактичним обставинам провадження - безпідставні.
Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Твердження обвинуваченого про наявність в справі обставин, що виключають настання відповідальності за вчинене та що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, були предметом перевірки суду першої інстанції та фактично визнані такими, що не відповідають дійсності і вказують на намагання винного уникнути настання відповідальності.
Дослідивши зібрані в справі докази, суд дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та обгрунтовано відхилив його показання в суді про відсутність в його діях складу цього злочину, навів у вироку належне мотивування своїх висновків.
Суд у вироку підставно послався на показання самого обвинуваченого ОСОБА_8 в суді першої інстанції, який в суді першої інстанції давав непослідовні твердження щодо обставин появи в нього мобільного телефону, який належить потерпілому ОСОБА_10 . Спочатку обвинувачений вказував, що в день та час, зазначений в обвинувальному акті, з дозволу потерпілого взяв мобільний телефон останнього, щоб послухати музику, пообіцявши повернути мобільний телефон наступного ранку. Згодом виказував іншу версію появи в нього мобільного телефону обвинуваченого, вказуючи, що знайшов мобільний телефон потерпілого біля входу до будинку наступного ранку, коли потерпілий пішов від нього. Не оспорював факту нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, однак не пов`язує їх спричинення з метою заволодіння мобільним телефоном потерпілого. Підтверджував, що мобільний телефон потерпілого знайшов наступного дня після інциденту з потерпілим; разом з братом ОСОБА_14 здав в ломбард, а виручені від продажу кошти витратив на власні потреби. Такі ж показання підтверджував і під час апеляційного розгляду.
Суд першої інстанції обгрунтовано критично оцінив такі показання обвинуваченого, навів у вироку суду мотивування своїх висновків. З такими висновками погоджується також колегія суддів, позаяк, незважаючи на зміну його показань, невизнання ним своєї причетності до відкритого заволодіння мобільним телефоном потерпілого, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, його вина у вчиненні злочину, за який він засуджений, підтверджується сукупністю досліджених в суді об`єктивних доказів.
Потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції послідовно підтверджував, що ввечері 25 лютого 2017 року після спільного вживання ним, обвинуваченим та свідком ОСОБА_13 спиртних напоїв за місцем проживання обвинуваченого він зібрався йти додому. Біля виходу з будинку між ними трьома виникла суперечка та штовханина. В цей час обвинувачений кричав та бив його руками в голову та тулуб, від чого потерпілий впав, тоді обвинувачений наносив удари ногами по різних частинах тіла, вимагаючи залишити в нього мобільний телефон, однак потерпілий йому відмовив. Після цього обвинувачений проти його волі витягнув мобільний телефон з кишені його куртки та виштовхав за двері. Коли ж потерпілий наступного дня зранку прийшов до помешкання обвинуваченого, щоб повернути свій телефон, обвинуваченого дома вже не було. Потерпілий зателефонував на свій номер, слухавку підняв обвинувачений, який пообіцяв повернути мобільний телефон, однак, коли через деякий час потерпілий знову зателефонував на свій номер, слухавку вже ніхто не брав. Згодом потерпілий дізнався, що обвинувачений разом з братом ОСОБА_14 здав мобільний телефон до ломбарду.
Такі показання потерпілого повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 в суді першої інстанції, який підтверджував той факт, що на вимогу обвинуваченого потерпілий відмовлявся надати тому свій мобільний телефон, після чого обвинувачений біля виходу з помешкання побив потерпілого, наніс тому удари кулаками по голові та тулубу, від чого той впав. Коли ОСОБА_10 лежав на підлозі, обвинувачений нахилившись над потерпілим, викрикував до останнього, що коли той не хоче добровільно віддати свій телефон, той забере його силою, після чого, нагнувшись над потерпілим, самовільно забрав з курки потерпілого мобільний телефон.
Такі ж показання потерпілий давав і під час слідчого експерименту, що підтверджується даними протоколу цієї слідчої дії; узгоджуються з даними протоколу огляду куртки, в яку був одягнений потерпілий, який в присутності двох понятих вказував, що в лівій зовнішній кишені куртки, в яку він був одягнений, перебував його мобільний телефон, яким в ході побиття заволодів обвинувачений проти його волі.
Підстав сумніватись в таких показаннях потерпілого та свідка в апеляційній скарзі захисника не наведено, не встановлено таких і під час апеляційного розгляду. Підстав вважати, що потерпілий та свідок його оговорили, в зв`язку з чим, на переконання обвинуваченого та захисника, слід сумніватись в таких їх показаннях, в апеляційного суду немає. Колегія суддів враховує показання потерпілого та свідка є послідовними, в деталях співпадають між собою, з іншими об`єктивними доказами, в той же час показання обвинуваченого щодо обставин появи в нього мобільного телефону, є суперечливими, вказують на його намагання пом`якшити настання відповідальності за вчинене ним.
Даними висновку експертизи № 27 від 3 березня 2017 року підтверджується факт виявлення в потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в вигляді крововиливів в лівій підочній ділянці, крововиливи в ділянці мушлі лівої вушної раковини, по тильній поверхні лівої кисті в ділянці основи 3-4 пальців, які могли виникнути від дії ударів тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки рук, ноги сторонньої особи, або їм подібні предмети, можливо, в строк та за обставин, вказаних в постанові та потерпілим та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Факт здачі в денну пору доби до ломбарду двома чоловіками, одним з яких був обвинувачений, мобільного телефону, підтверджувала свідок ОСОБА_15 ; вартість мобільного телефону «Lenovo A1010A20» становила 2300 грн., картки пам`яті, об`ємом 32 Гб 385 грн., стартового пакету оператора мобільного зв`язку «Київстар» - 25 грн., чохла з шкірзамінника до мобільного телефону 160 грн., що підтверджується довідкою ПП « ОСОБА_16 », визнається учасниками провадження.
Свідок ОСОБА_12 , як видно з її показань в суді першої інстанції, підтверджувала факт вживання обвинуваченим, потерпілим та свідком спиртного в її будинку, між ними періодично виникали сварки та штовханина. Свідок вказувала, що не була очевидцем заволодіння мобільним телефоном потерпілого. За таких обставин, твердження обвинуваченого та його захисника про те, що суд не дав належної оцінки її показанням про те, що мобільний телефон обвинувачений віднайшов наступного дня зранку біля її помешкання та йшов повертати потерпілому, як і доводи обвинуваченого з приводу таких же обставин, не можуть бути враховані апеляційним судом, як такі, що суперечать сукупності зібраних та досліджених судом першої інстанції доказів.
Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази давали суду першої інстанції підстави для висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, а доводи його та його захисника про відсутність в справі належних та допустимих доказів в підтвердження доведеності його вини у вчиненні відкритого викрадення мобільного телефону не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.
З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає доведеним, що обвинувачений 5 лютого 2017 року близько 21 години перебуваючи за адресою проживання ОСОБА_12 , по АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном, пред`явив вимогу потерпілому ОСОБА_10 віддати йому свій мобільний телефон. Отримавши від потерпілого відмову наніс останньому декілька ударів кулаками рук в область голови та лівої руки, внаслідок чого той впав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_10 ще декілька ударів ногами в голову та тулуб, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в лівій підочній ділянці, крововиливи: в ділянці мушлі лівої вушної раковини, по тильній поверхні лівої кисті в ділянці основи 3-4 пальців, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності для потерпілого та ОСОБА_13 , умисно, повторно, відкрито, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, заволодів його мобільним телефоном марки «Lenovo A1010A20», вартістю 2300 грн., із картою пам`яті 32 Гб вартістю 385 грн., стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар», вартістю 25 грн., на рахунку якого кошти були відсутні та чохлом зі шкірозамінника чорного кольору, вартістю 160 грн., вийнявши його з лівої зовнішньої кишені куртки потерпілого, чим спричинив останньому майнової шкоди на загальну суму 2870 грн.
У подальшому викрадений мобільний телефон марки «Lenovo A1010A20» обвинувачений ОСОБА_8 передав ОСОБА_14 , який за його проханням, даний телефон здав у Старокостянтинівське відділення ломбарду «Благо» Повного товариства «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-ріелті» і компанія» по вул. К. Острозького, 11 м. Старокостянтинова Хмельницької області. Отримані від реалізації кошти в сумі 841 грн. 50 коп. ОСОБА_14 передав обвинуваченому ОСОБА_8 , який витратив їх на власні потреби. Стартовий пакет мобільного телефону оператора «Київстар», карту пам`яті 32 Гб та чохол зі шкірозамінника чорного кольору до мобільного телефону, викраденого у ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 викинув у смітник.
ОСОБА_8 24 квітня 2017 року біля 22год., перебуваючи поряд з магазином «Крамничка», по вул. 1 Травня в м. Старокостянтинові Хмельницької області, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно викрав припаркований поряд з магазином велосипед марки «TREK», вартістю 3331,84грн., який належить потерпілому ОСОБА_11 .
Такі його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно (за епізодом обвинувачення в заволодінні майном потерпілого ОСОБА_10 ) та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно (за епізодом обвинувачення в заволодінні майном потерпілого ОСОБА_11 ).
Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні покарання закону України про кримінальну відповідальність при визначенні покарання за сукупністю злочинів, є таким, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, відтак вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Як вірно зазначив прокурор в поданій апеляційній скарзі суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, не дотримався, зокрема, вимог ч. 4 ст. 70 КК України (якою передбачено, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. В даному випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу). Суд першої інстанції, в резолютивній частині вироку, фактично не призначив обвинуваченому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, не зазначив принципу призначення покарання за сукупністю злочинів, що, на переконання колегії суддів, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів враховує, що обвинувачений вчинив злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин; часткове визнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повне визнання вини в таємному викраденні майна ОСОБА_11 , його щире каяття у цьому, активне спричинення розкриттю злочину, часткове відшкодування збитків в частині визнаного злочину, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також рецидив злочинів, як обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого.
При обранні виду та строку покарання колегія суддів враховує, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення умисних корисних злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, та знову вчинив нові умисні середньої тяжкості та тяжкий корисливий злочини, що в сукупності з його негативною поведінкою під час судового розгляду судом першої інстанції, ухиленням від суду, в зв`язку з чим судом оголошувався його розшук, колегія суддів приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише шляхом ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання в виді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України. При визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів колегія суддів вважає необхідним застосувати принцип часткового складання призначених покарань, зважаючи, що обвинувачений, який раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став та знову вчинив два умисні злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі, що в сукупності з вищевказаними судом обставинами дає підстави для висновку щодо небажання обвинуваченого виправитись та вказує на підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого. Саме таке покарання, яке слід відбувати реально, на переконання колегії суддів, буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, попередження вчинення нових злочинів. Підстав для призначення більш м`якого покарання, про що вказували обвинувачений та його захисник, колегія суддів не знаходить, оскільки призначення більш м`якого покарання не буде необхідним та достатнім для його перевиховання та виправлення, попередження вчинення нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставами для безумовного скасування вироку суду, в провадженні не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,-
У х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - один рік шість місяців позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України п`ять років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_8 покарання в виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання в виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.
Зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, частково відбуте покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2017 року в період часу з 20 листопада 2017 року по 3 серпня 2018 року включно, з розрахунку - один день перебування під вартою за один день позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16 серпня 2017 року по 19 листопада 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 3 серпня 2018 року.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з часу його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2