Справа №585/2689/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/276/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову у відкритті апеляційного провадження

27 липня 2018 року суддя колегії суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_2 перевіривши апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2018 року, у задоволенні клопотання прокурора Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про надання дозволу на реалізацію доказів, відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, відповідно якої просить ухвалу слідчого судді скасувати та постанови нову, якою задовольнити клопотання прокурора про надання дозволу на реалізацію речових доказів, а саме посівів сільськогосподарських культур кукурудзи та свої, які ростуть на земельних ділянках сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 144,7241 га. (за кадастровими номерами 020020172, 030030284, 030010179, 030010182, 030010178) на території Рогинської сільської ради Роменського району Сумської області.

Перевіривши апеляційну скаргу та додатки до неї, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 слід відмовити, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з вимогами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 392 КПК України ухвали слідчого судді можуть бути оскаржені в апеляційному порядку лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування визначено в ч. 1 ст. 309 КПК України, зокрема це ухвали про:

1) відмову у наданні дозволу на затримання;

2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні;

3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;

4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;

5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;

6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;

7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;

8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;

9) арешт майна або відмову у ньому;

10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;

11) відсторонення від посади або відмову у ньому;

12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування.

Відповідно ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмова у відкритті провадження по ній.

Згідно з ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Враховуючи зазначені положення кримінального процесуального закону, ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання прокурора Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про надання дозволу на реалізацію речових доказів, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Що ж стосується посилань у апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на те, що, відмовивши у відкритті апеляційного провадження з цих підстав, апеляційний суд залишить поза увагою загальні засади кримінального провадження, якими забезпечується право на апеляційне оскарження тих судових рішень, які прямо не передбачені нормами КПК, то вони не ґрунтуються на законі.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимозі імперативності. Водночас подолання прогалин процедури, яку не передбачено КПК, шляхом застосування аналогічного процесуального порядку є неприпустимим, оскільки призведе до нехтування окремими правами і свободами, які однаковою мірою гарантовано державою.

Слід звернути увагу й на те, що в загальних засадах йдеться про "забезпечення права на оскарження" (п.17 ч. 1 ст. 7, ст. 24 КПК), що, як зазначено в постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року № 5-347кс15, є більш широким поняттям, ніж поняття "право", яке використовується в главі 31 "Провадження в суді апеляційної інстанції", оскільки воно передбачає, крім самого "права", ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне й касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.

Також слід зазначити, що відмова у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, що не передбачене законом, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в апеляційній скарзі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 Рішення у справі "Делкур проти Бельгії" від 17 січня 1970 року та пункт 65 Рішення у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня 2001 року).

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (у даному випадку - кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про надання дозволу на реалізацію речових доказів, слід відмовити.

Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2018 року, якою у задоволенні клопотання прокурора Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про надання дозволу на реалізацію речових доказів, відмовлено.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_3 разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалів.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_2