Дата документу Справа № 311/1515/18
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1488/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №311/1515/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.259 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мартинівка Джанкойського району АР Крим, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.259 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 16.04.2018 року о 13 годині 45 хвилин, маючи умисел на завідомо неправдиве повідомлення про загрозу безпеці громадян, знищення чи пошкодження об`єктів власності, діючи умисно, усвідомлюючи, що його завідомо неправдиве повідомлення викличе обстановку страху у населення, порушить громадську безпеку та дезорганізує нормальне функціонування Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУ НП в Запорізькій області, знаходячись на порозі літньої кухні на території домоволодіння АДРЕСА_1 , з належного йому мобільного телефону здійснив дзвінок до оператора служби «102» та повідомив, що відбудуться теракти на території Василівського району, якщо йому на номер мобільного телефону не поступить 50 тисяч грн., що не відповідало дійсності, після чого покинув місце здійснення дзвінка.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.259 КК, як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками. Йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить призначити йому більш м`яке покарання, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання не прийняв до уваги, що він раніше не скоював аналогічного злочину, позитивно характеризується, а сільська рада може офіційно його працевлаштувати.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який повністю підтримав апеляційну скарга та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду змінити.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_7 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який віднесено до тяжких злочинів, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.
Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, суспільно-корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий. Новий злочин обвинуваченим вчинено через два місяці від дня його звільнення з місць позбавлення волі, що безперечно свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та вказує на стійку антисоціальну спрямованість поведінки обвинуваченого.

Крім того, злочин у даній справі обвинуваченим вчинено під час його перебування під адміністративним наглядом, встановленим постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.02.2018 року, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

Санкція ч.1 ст.259 КК передбачає покарання лише у виді позбавлення волі.

Згідно ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.
Разом з тим, врахувавши дані про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.69 КК і призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, оскільки наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого обставини істотно не знижують ступеню тяжкості вчиненого ним злочину.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, яке призначено у мінімально можливому розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.259 КК, не можна визнати занадто суворим. Таке покарання, на переконання колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через його суворість колегія суддів не убачає.

Разом з тим, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, визнав вчинення злочину повторно, на чому також наголошував в своїй апеляційній скарзі обвинувачений. Між тим, ст.67 КК не містить у собі такої обтяжуючої покарання обставини, а відповідно до ч.3 ст.67 КК при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, не зазначені в частині першій цієї статті обставини.

Відтак вирок районного суду в цій частині підлягає зміні. Між тим така зміна вироку не позначиться на призначеному обвинуваченому покаранні, оскільки воно визначено судом у мінімально можливому розмірі, а підстав для застосування положень ст.69 КК колегією суддів встановлено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 в цій справі змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку в якості обставини, що обтяжує покарання «вчинення злочину повторно».

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4