Справа № 204/7352/18
Провадження № 1-м/204/20/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвоката ОСОБА_4

за участю затриманого ОСОБА_5

за участю перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Узбекистан, який розшукується правоохоронними органами Республіки Узбекистан, у зв`язку із вчиненням злочину, передбаченого ст. 81 Кримінального кодексу Республіки Узбекистан, -

ВСТАНОВИВ:

5 жовтня 2018 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Узбекистан, який розшукується правоохоронними органами Республіки Узбекистан, у зв`язку із вчиненням злочину, передбаченого ст. 81 Кримінального кодексу Республіки Узбекистан.
В обґрунтування клопотання, керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 , зазначає, що 30.08.2018 року працівниками Дніпровського районного відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області затримано в порядку ст. 208 КПК України, громадянина республіки Узбекистан ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується правоохоронними органами Республіки Узбекистан, у зв`язку із вчиненням злочину, передбаченого ст. 81 Кримінального кодексу Республіки Узбекистан по кримінальній справі № 77-294 від 10.02.1995 року з метою арешту та екстрадиції правоохоронним органам Республіки Узбекистан. 10.02.1995 року постановою слідчого прокуратури Уртачирчикського району Республіки Узбекистан відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по кримінальній справі № 77-294 обрано запобіжний захід у вигляді арешту та оголошено в розшук. 03.10.2018 року до Генеральної прокуратури України від Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан відповідно до ст. 56, 58, 60, 80 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від т22 січня 1993 року надійшов запит № 26/13-360-18 про застосування тримання під вартою та екстрадицію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ст. 81 Кримінального кодексу республіки Узбекистан. Проведення екстрадиційної перевірки Генеральною прокуратурою України доручено прокуратурі Дніпропетровської області. Відповідно до довідки Відділу внутрішніх справ Уртачирчикського району Ташкентської області Республіки Узбекистан ОСОБА_5 є громадянином Республіки Узбекистан відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 . Інкримінований ОСОБА_5 злочин за законодавством України відповідає ч. 1 ст. 115 КК України, і є екстрадиційним. Оскільки передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, тобто відповідно до ч. 2 ст. 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року діяння останнього передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на термін не менше одного року, а саме більш тяжке покарання. З огляду на викладене, керівник прокуратури звертається до суду з даним клопотанням.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання і просив суд застосувати до затриманого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт).

Затриманий ОСОБА_5 у судовому засіданні просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він має постійне місце проживання та реєстрації, до арешту не переховувався, мав постійне місце роботи, одружений, а тому заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, а також просив застосувати до його підзахисного домашній арешт, посилаючись на той факт, що ОСОБА_5 офіційно був працевлаштований, має тісні соціальні зв`язки, одружений, з 2010 року має посвідку на постійне місце проживання в Україні, має постійне місце проживання та реєстрації.

Суд, вислухавши думку прокурора, затриманого, захисника, дослідивши клопотання та додані матеріали до нього, вважає, що воно не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 584 КПК України, після отримання запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про його екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. Разом з клопотанням на розгляд слідчого судді подається: копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), посвідченого центральним органом України; документи про громадянство особи; наявні матеріали екстрадиційної перевірки. При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу. Екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців. В межах цього терміну слідчий суддя, у межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.

Згідно статті 56 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 року, договірні сторони зобов`язуються відповідно до умов Конвенції, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності або для виконання вироку. Видача для притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, які за законом запитуючої сторони є карані і за скоєння яких передбачається покарання у вигляді позбавлення волі строком не менше одного року або більш тяжке покарання.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2018 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тимчасового арешту на строк 40 діб, до надходження запиту від компетентних органів Республіки Узбекистан про його видачу(екстрадицію), з утриманням в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

У матеріалах клопотання міститься запит № 26/13-360-18 від 25 вересня 2018 року від Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан, відповідно до «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», про вирішення питання стосовно видачі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ст. 81 Кримінального кодексу Республіки Узбекистан.
10.02.1995 року постановою слідчого прокуратури Уртачирчикського району Ташкентської області Республіки Узбекистан, відносно ОСОБА_5 по кримінальній справі № 77-294 обрано запобіжний захід у вигляді арешту та оголошено в розшук. Інкримінований ОСОБА_5 злочин за законодавством України відповідає ч. 1 ст. 115 КК України і є екстрадиційним.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Однією із загальних засад кримінального провадження відповідно до вказаної статті Кодексу є - доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, зміст якої розкрито у ст. 21 Кодексу.
Так, частиною 1 статті 21 КПК України визначено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно ст. 585 КПК України, за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Частиною 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
Слід зазначити, що прокурором не надано слідчому судді відомостей про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень, а з матеріалів клопотання встановлено, що постановою старшого слідчого прокуратури Уртачирчикського району від 01.02.1995 року порушена кримінальна справа за ознаками злочину ст. 81 УК УзССР. Постановою слідчого прокуратури Уртачирчикського району від 10.02.1995 року притягнуто громадянина ОСОБА_8 у якості обвинуваченого, висунувши йому обвинувачення. Однак, дане обвинувачення йому оголошено не було. Постановою слідчого прокуратури Уртачирчикського району від 10.02.1995 року ОСОБА_8 було оголошено у розшук.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п.п. 3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того слід зазначити, що тяжкість покарання, що загрожує особі в разі її засудження не може бути виключною підставою для висновку про те, що ця особа буде переховуватися від суду.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) суд приймає до уваги наступні факти.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Узбекистан. До Державної міграційної служби України з питань набуття громадянства України та статусу біженця не звертався. Однак, відповідно до інформації наданої ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 30.11.2010 року ОСОБА_5 отримав посвідку на постійне місце проживання в України. Згідно даної посвідки він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Також, згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 22.06.2012 року.

Крім того, згідно пояснень у судовому засіданні ОСОБА_5 він має постійне місце проживання зі своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_2 , а також до його затримання мав постійне офіційне місце роботи у Підгороднянській школі № 2, на посаді різноробочого.

Суд не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі ОСОБА_5 .
З урахуванням вищенаведеного, віку та стану здоров`я арештованого, відсутності в нього судимостей, міцності його соціальних зв`язків, враховуючи наявність в нього родини та перебування на його утриманні дружини, наявності постійного місця проживання та реєстрації, приходжу до переконливого висновку про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) відносно ОСОБА_5 , та вважаю за можливе обрати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом), а саме домашній арешт на певний період доби.
При цьому, вважаю за необхідне покласти на арештованого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 56 «Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 року, ст. ст. 9, 21, 177, 181, 194, 584, 585 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) відносно ОСОБА_5 відмовити.
Застосувати до затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Узбекистан, який розшукується правоохоронними органами Республіки Узбекистан, у зв`язку із вчиненням злочину, передбаченого ст. 81 Кримінального кодексу Республіки Узбекистан, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, в період часу з 20.00 години до 07.00 години строком на 60 днів, тобто до 6 грудня 2018 року включно.
Покласти на затриманого ОСОБА_5 наступні обов`язки:
-прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час;

-не відлучатися за межі міста Підгороднього без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-не залишати місце свого проживання кожного дня у період часу з 20 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, якщо такі отримувалися.

Попередити затриманого ОСОБА_5 що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1