Справа № 278/2595/16-к
В И Р О К
Іменем України

13 серпня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ружин Житомирської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, приватного підприємця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі КК) ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 обвинувачується у підробленні офіційного документа та його подальшому використанні за наступних обставин.
20 вересня 2016 року у ОСОБА_5 виник умисел на підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі посвідчення та надає право на керування транспортними засобами, з метою використання такого підробленого документа особисто. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 в той же день з метою підроблення тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 категорій В та С, виданого на його ім`я, та подальшого використання його для керування транспортними засобами, перебуваючи за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 , за допомогою канцелярського ножа підчистив рукописні записи дати в графах "виданий" та "дата складання", а саме цифри "6", та за допомогою кулькової ручки фарбником синього кольору у вказані графи посвідчення, яке є офіційним документом, вніс завідомо неправдиву інформацію, записавши цифру "8". У результаті вказаних дій первісний зміст записів у графах "виданий" та "дата складання", який був "04.06.2016", змінено на "04.08.16".
В подальшому ОСОБА_5 , переслідуючи мету використання завідомо підробленого тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 категорій В та С, 21.09.2016 близько 9 години, перебуваючи за кермом автомобіля ВАЗ 21074 в с. Оліївка Житомирського району, з метою підтвердження права керування транспортними засобами пред`явив вказане посвідчення співробітникам Житомирського РВП ГУНП в Житомирській області, які зупинили останнього за порушення Правил дорожнього руху України, тобто використав останнє в особистих цілях.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованих діяннях не визнав та показав, що дійсно 21 вересня 2016 року близько 9 години ранку був зупинений поліцейськими в с. Оліївка за якесь порушення Правил дорожнього руху (далі ПДР). Поліцейські попросили пред`явити документи, і він надав їм у файлі разом з іншими документами тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, повідомивши, що водійське посвідчення у нього було вилучено. Поліцейські подивились документи та попросили проїхати до Житомирського райвідділення поліції (далі Житомирське РВП) для з`ясування якихось питань. Проїхав із ними до Житомирського РВП, де слідча повідомила йому, що все буде нормально, попросила з`явитись наступного дня, проте тимчасовий дозвіл йому не повернули. Наступного дня зранку знов з`явився до слідчої, підписав у неї якісь документи, можливо протоколи, проте дозвіл йому повернуто знов не було. Категорично заперечив внесення ним будь-яких виправлень у тимчасовий дозвіл. Проте під час досудового розслідування погодився на пропозицію слідчої укласти угоду про визнання винуватості у його підробці та подальшому використанні, оскільки за її запевненнями це значно б пришвидшило розгляд цього питання, а йому б довелось сплатити невеликий штраф.
Окрім показань обвинуваченого, суд, керуючись принципами диспозитивності та безпосередності дослідження доказів, дослідив усі докази, подані сторонами кримінального провадження.
Так, свідок ОСОБА_7 (інспектор поліції Житомирського РВП) показав, що у 2016 році (точної дати не пам`ятає) він разом з інспектором ОСОБА_8 під час виконання своїх службових обов`язків зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_5 , який під час перевірки документів пред`явив тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, у якому в графі видачі було ручкою виправлена дата видачі, чим збільшено на два місяці термін його дії, тобто були явні ознаки його підроблення. У зв`язку з цим ОСОБА_5 було запропоновано проїхати у райвідділення поліції, на що останній погодився. Приїхавши до Житомирського РВП, було складено відповідний рапорт, який разом із тимчасовим дозволом ОСОБА_5 було передано до чергової частини. Окремих документів (зокрема, акту або протоколу) про вилучення тимчасового дозволу у ОСОБА_5 не складалось, оскільки ОСОБА_5 добровільно надав цей дозвіл.
Аналогічні показання надав суду свідок ОСОБА_8 , який уточнив, що відносно ОСОБА_5 було складено постанову про порушення ним Правил дорожнього руху, яку разом з вилученим у ОСОБА_5 тимчасовим дозволом та відповідним рапортом було передано слідчій Шипнівській.
Згідно із листом розстановки нарядів Житомирського РВП 21.09.2016 свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з поліцейським ОСОБА_9 несли службу в одному наряді по охороні громадського порядку (а.с. 80).
З рапорту поліцейського ОСОБА_9 від 21.09.2016 вбачається, що в той же день під час несення служби з інспекторами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був зупинений водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_5 за порушення п. 2.5 ПДР, під час перевірки документів якого виявлено виправлення у тимчасовому дозволі на право керування транспортним засобом категорій "В","С" серії НОМЕР_1 , виданого 04.06.2016, місяць видачі якого змінений на «08» (а.с. 67). Суд відкидає відомості названого рапорту, оскільки такий документ не є процесуальним джерелом доказів, передбаченим ст. 84 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Орієнтовний, проте не вичерпний перелік таких документів закріплений у ч. 2 ст. 99 КПК. У випадку допущення водіями порушень Правил дорожнього руху відповідно до глави 19 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) складається протокол про адміністративне правопорушення. У випадку вилучення у водія документів складається окремий протокол або про це зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення, про адміністративне затримання тощо (ч. 3 ст. 266 КУпАП). Названі протоколи у такому випадку і будуть відповідними документами, у яких зафіксовано відповідні відомості, що можуть бути використані як докази. Складений поліцейським ОСОБА_9 рапорт не є таким документом, а є документом внутрішнього документообігу в органах поліції. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 86 КПК, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК. Оскільки названий рапорт отриманий не у передбаченому цим Кодексом порядку, суд визнає його недопустимим доказом.
Згідно із копіями протоколу про адміністративне правопорушення, витягу із бази НАІС та картки обліку адміністративного правопорушення (а.с. 79, 88, 89) 4.06.2016 відносно ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 123 КУпАП, в нього тимчасово вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 .
Свідок ОСОБА_10 (поліцейський Бердичівського міського відділу поліції) показав, що саме він тимчасово вилучив у ОСОБА_5 посвідчення водія та видав йому вищезазначений тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами.
20.07.2016 постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу за ч. 2 ст. 123 КУпАП (а.с. 78).
ОСОБА_5 вилучення у нього свідком ОСОБА_10 посвідчення водія та видачу замість нього названого тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами, притягнення судом до адмінвідповідальності не заперечував.
З протоколу огляду місця події від 22.09.2016 вбачається, що в той день у період часу з 11-ї год. по 11-ту год. 20 хв. під час огляду кабінету № 15 Житомирського РВП ОСОБА_5 добровільно надав тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 . Тимчасовий дозвіл опечатано та вилучено (а.с. 68-69).
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні категорично заперечив свою участь у названій слідчій дії, пояснивши, що після того, як він на вимогу поліцейських 21.09.2016 в с. Оліївка на місці надав їм названий тимчасовий дозвіл, його йому повернуто не було, отже, він не міг його видавати слідчій наступного дня.
Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що вони відпочивали біля Житомирського РВП, співробітники якого запросили їх як понятих до участі в слідчій дії. В кабінеті слідча демонструвала їм якийсь підроблений документ, і вони підписали протокол. Свідок ОСОБА_11 не впізнав ОСОБА_5 як учасника названої слідчої дії, а свідок ОСОБА_12 зазначив, що обвинувачений був тоді присутній в кабінеті слідчої, проте категорично заперечив видачу останнім тимчасового дозволу, наполягав на тому, що цей дозвіл демонструвала саме слідча. На пред`явленій під час судового розгляду бірці з тимчасовим дозволом на ім`я ОСОБА_5 свідки впізнали свої підписи, хоча не бачили, щоб при них цей дозвіл було упаковано та опечатано.
Відповідно до ст. 237 КПК для участі в огляді можуть бути запрошені учасники кримінального провадження. Такі особи мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду. Усі вилучені під час огляду речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду.
Як вбачається з названого протоколу огляду, при його проведенні саме ОСОБА_5 видав підроблений тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Проте, вступна частина протоколу не містить посилання на участь в проведенні огляду ОСОБА_5 . Ані протокол огляду, ані бірка з пакуванням тимчасового дозволу також підпису ОСОБА_5 не містить. Названий протокол також не містить зазначення про те, що ОСОБА_5 відмовився підписати протокол, як того вимагає ч. 6 ст. 104 КПК.
Згідно із ч. 3 ст. 104 КПК протокол процесуальної дії повинен містити відомості про всіх осіб, які присутні під час її проведення (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання). З вступної частини протоколу огляду вбачається, що при його проведенні як понятий брав участь ОСОБА_13 . Проте, в судовому засідання як свідок був допитаний ОСОБА_12 , який з його слів брав участь у проведенні названого огляду.
Зазначені порушення при проведенні огляду місця події від 22.06.2016 та фіксації його результатів на думку суду є істотними порушеннями, в тому числі права ОСОБА_5 на самозахист шляхом подання заяв слідчому при проведенні огляду, що в сукупності з поясненнями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ставить під сумнів достовірність викладених у протоколі названої слідчої дії відомостей. Виходячи з названого загального правила допустимості доказів, закріпленого у ч. 1 ст. 86 КПК, суд визнає недопустимими доказами відомості зазначеного протоколу огляду місця події, а також здобутий під час його проведення тимчасовий талон на право користування транспортними засобами на ім`я ОСОБА_5 .
Крім того, виходячи із положення, закріпленого у ч. 1 ст. 87 КПК, про те, що недопустимими є не лише докази, отримані внаслідок порушення права особи на захист, а й будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок такого порушення, суд визнає недопустимими доказами відомості висновку криміналістичної експертизи від 6.10.2016 № 1/3442 (а.с. 73-76), оскільки предметом її дослідження був визнаний судом недопустимим доказом внаслідок порушення права ОСОБА_5 на захист тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами.
Суд відкидає як доказ постанову від 22.09.2016 про визнання речовим доказом тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 70), оскільки названа постанова відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК є процесуальним рішенням слідчого і не належить до процесуальних джерел доказів, визначених ч. 2 ст. 84 КПК.
Також суд відкидає як доказ винуватості обвинуваченого посилання прокурора про схильність ОСОБА_5 до вчинення правопорушень, оскільки такі відомості відповідно до ч. 1 ст. 88 КПК є недопустимими, обвинувачений не погодився на допустимість таких відомостей, ці відомості не свідчать про наявність у обвинуваченого певної підготовки або навичок у вчиненні підроблень, обвинувачений не намагався шляхом подання характеризуючих відомостей дискредитувати свідків.
Крім того, суд відкидає наданий стороною захисту витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.07.2018 в іншому кримінальному провадженні, оскільки внесення відомостей до названого реєстру не посвідчує цих відомостей, вони підлягають доказуванню за допомогою процесуальних джерел доказів, визначених ч. 2 ст. 84 КПК.

Таким чином, оцінюючі відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Частина 1 ст. 17 КПК передбачає, що кожен має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 712/13361/15, висновки якого в силу ч. 6 ст. 369 КПК є обов`язковими, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Судом встановлено, що обвинуваченому 4.06.2016 видавався тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, тримісячний термін дії якого на момент його зупинки поліцейськими 21.09.2016 в с. Оліївка сплив. Проте, встановлено також і те, що ще 20.07.2016, тобто за два місяця до зупинки, ОСОБА_5 судом було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу, і тимчасово вилучене його посвідчення водія підлягало поверненню обвинуваченому, про що останньому було відомо, у зв`язку з чим підробляти тимчасовий дозвіл через два місяці після такого судового рішення уявляється нелогічним. Виходячи з того, що судом визнано недопустимими низку доказів, обвинувачення фактично ґрунтується на показаннях поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що вони при перевірці документів ОСОБА_5 виявили у нього тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами з явними ознаками підроблення. Проте, такі показання поліцейських не підтверджені іншими доказами, зокрема, відсутній сам предмет злочину підроблений офіційний документ, показання поліцейських заперечуються обвинуваченим, а тому суд, керуючись ст. 62 Конституції України, тлумачить усі сумніви на його користь.
Крім того, доказів на підтвердження підроблення самим ОСОБА_5 зазначеного тимчасового дозволу суду взагалі не надано. Суд відкидає доводи прокурора про те, що таке підроблення не заперечувалось самим ОСОБА_5 , у зв`язку з чим він уклав угоду про визнання винуватості, оскільки процесуальна поведінка на досудовому слідстві не є джерелом доказів, доказами є показання обвинуваченого, проте суд в силу ч. 4 ст. 95 КПК не вправі не лише обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, а й навіть посилатися на них.
Таким чином, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_5 було підроблено офіційний документ та використано його у подальшому, у зв`язку з чим він підлягає виправданню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК за недоведенням, що вчинено кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають віднесенню на рахунок держави.
Речовий доказ підлягає знищенню.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку із недоведенням, що вчинено злочини, в яких він обвинувачується.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не обирати.
Судові витрати у сумі 527 (п`ятсот двадцять сім) грн. 76 коп. на залучення експерта при проведенні експертизи віднести на рахунок держави.
Після набрання вироком законної сили речовий доказ тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_1 знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1