Провадження № 1-кс/638/2915/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного
для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу,
у вигляді тримання під вартою
23 липня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

Слідчого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання першого заступника військового прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000131 від 07 липня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 408 КК України, про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ Луганська область, дагестанця, громадянина України, неодруженого, старшого солдата строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , водія-машиніста заправної машини автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, та проходячи її на посаді водія-машиніста заправної машини автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03 червня 2014 року №274 «Про організацію переміщення особового складу військової частини НОМЕР_1 та зарахування на всі види забезпечення» та від 18 червня 2014 року №316 «Про продовження строків переміщення особового складу військової частини НОМЕР_1 » всі військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і старший солдат ОСОБА_4 , переведені з військової частини НОМЕР_1 , та у строк до 16 години 00 хвилин 02 липня 2014 року повинні були прибути для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , проте в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 129-130, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з метою тимчасово ухилитись від військової служби, 02 липня 2014 року, за попередньою змовою з солдатом ОСОБА_5 не з`явився на службу без поважних причин, до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та станом на теперішній час продовжує ухилятись, тобто підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 408 КК України дезертирство, тобто нез`явлення, з метою ухилитися від військової служби, у разі переведення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В ході досудового розслідування направлено доручення ВСМ ГУ МВС України в Харківській області, в якому доручено оперативному підрозділу в порядку ст. ст. 40, 41 КПК України встановити місце перебування ОСОБА_4 , допитати в якості свідків начальника, товаришів по службі, близьких родичів, сусідів, друзів, а також підозрюваного ОСОБА_4 та з`ясувати, що останній може пояснити з приводу своєї відсутності у військовій частині НОМЕР_2 . В ході виконання доручення, оперативним працівником ВСМ ГУ МВС України в Харківській області відібрано пояснення у начальника та співслужбовців ОСОБА_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які пояснили, що після переміщення особового складу військової частини НОМЕР_3 до АДРЕСА_2 встановити місце знаходження ОСОБА_4 не вдалось.

Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний

ОСОБА_4 переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме, що відповідно до ст.ст. 280, 281 КПК України є підставою для оголошення його розшуку та зупинення досудового розслідування.

Враховуючи, що під час досудового розслідування місце знаходження підозрюваного ОСОБА_4 невідоме, останнього оголошено у розшук 19 грудня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи, закріплений ст.5 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи клопотання слідчого, суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. Рішенням ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини» визначено, що попередня судимість може бути підставою ризику вчинення нових правопорушень.

З врахуванням викладеного вище, рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права й свободи підозрюваного, відповідає характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи зазначені вище обставини, слідчий суддя вважає, що застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить запобіганню ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 189-191 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання першого заступника військового прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону капітана юстиції ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ Луганська область, дагестанця, громадянина України, неодруженого, старшого солдата строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , водія-машиніста заправної машини автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановити строк дії ухвали 12 місяців - до 23 липня 2019 року.

Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законної сили з моменту приводу підозрюваного, обвинуваченого до суду; закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення п`яти місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії; відкликання ухвали прокурором.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1