Справа № 589/4805/17
Провадження № 1-кп/589/223/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження №0000106 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шаргород Винницької області, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого начальником Третього відділу КП ШКЗ «Зірка», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , з 09.12.2016р. обіймаючи посаду начальника Третього відділу казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка», тобто будучи посадовою особою юридичної особи публічного права та особою, яка відповідно до п.п. "а" п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язковість подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий 2016 рік, будучи попередженим про необхідність декларування шляхом реєстрації та внесення відповідних відомостей на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції і про відповідальність за неподання такої декларації, а також достовірно знаючи про те, що в строк до 01.05.2017 він зобов`язаний подати до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларацію за минулий 2016 рік, перебуваючи на території України, в порушення вимог ч.1 ст. 45, п. 5-1 розділу XIII "Прикінцеві положення" Закону України «Про запобігання корупції» умисно не подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларацію за минулий 2016 рік.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 366-1 КК України, визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. У вчиненому щиро розкаюється. Зазначив, що усвідомлював, що чинить протиправно, але не в повній мірі розумів правові наслідки своєї бездіяльності. Пояснив, що подав вказану декларацію лише у грудні 2017 року. При цьому, обвинувачений не заперечує вірність кваліфікації своїх дій органами досудового слідства.

Відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за клопотанням прокурора та згодою обвинуваченого судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. При цьому, учасникам судового розгляду судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_4 , будучи суб`єктом декларування, умисно не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Так, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має вищу освіту, офіційно працевлаштований, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, одружений, є пенсіонером, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши все вищевикладене, суд дійшов висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, обвинувачений заслуговує мінімальне за своїм видом та розміром покарання в межах санкції ст. 366-1 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади, а саме: посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та прирівняні до них в розумінні п.п. 1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», на 1 рік. Саме таке покарання буде співмірним діянню і характеристиці особи.

Крім того, зважаючи, що прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році», яке було підтримане в судовому засіданні і обвинуваченим, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному.

Відповідно до статті 85 Кримінального кодексу України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набув чинності Закон України від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році».

Згідно з п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, і які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому, відповідно до ст. 15 цього Закону особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 19.02.2013, та копією паспорту громадянина України.

Свою вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України, який є злочином невеликої тяжкості, визнав повністю. Наслідки застосування амністії обвинуваченому відомі.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених частиною 4 статті 86 Кримінального кодексу України, статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статтею 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», відтак, він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання як основного, так і додаткового.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42500 (сорок дві тисячі п`ятсот) грн., з позбавленням права обіймати певні посади, а саме: посади, пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування та прирівняні до них в розумінні п.п. 1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», строком на 1 (один) рік.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначених за цим вироком основного та додаткового покарань на підставі пунку «ґ» статті 1 Закону України від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1