Справа № 303/4650/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.07.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/777/203/18, відомості про кримінальне правопорушення в якому 03.07.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142, за апеляційними скаргами, які подали прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2017 року.

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, громадянин України, одружений, не працюючий, раніше не судимий,

визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачений ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 02 (два) роки і на підставі ч. 1 ст. 76 цього Кодексу на нього покладені обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

Скасовано арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.07.2017 на транспортний засіб марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , 1986 року випуску, що належить ОСОБА_12 , мешканцю АДРЕСА_2 .

Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику утримання транспортних засобів Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області, - повернуто ОСОБА_6 .

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

02 липня 2017 року приблизно о 22-й годині 20 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , у стані алкогольного сп`яніння (1,17 %, що відноситься до легкого ступеня сп`яніння), згідно рішення суду, будучи позбавленим права на керування транспортними засобами, керуючи технічно-справним автомобілем марки "ВАЗ 2107", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою у с. Лісарня Мукачівського району зі швидкістю приблизно 95-98 км/год./, що значно більша за допустиму в населених пунктах (60 км/год.), не забезпечив безпеку дорожнього руху, грубо порушив вимоги передбачені п. п. 2.1 (а), 2.9 (а), 10.1, 12.1, 1.10, 12.4 та 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, поблизу бази відпочинку «Бородіно», що розташована за адресою с. Лісарня, 1, Мукачівського району, під час здійснення маневру обгону попутного транспортного засобу марки «Фольксваген Гольф», реєстраційний номерний знак Польської Республіки НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги та зіткнення з деревом. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир переднього сидіння автомобіля «ВАЗ 2107» ОСОБА_9 отримала, згідно висновку судово-медичної експертизи № 511 від 28.07.2017, тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого косого перелому плечової кістки в нижній третині діафізу з дисторзією, скальпованої рани чола та зовнішньої поверхні лівого стегна, які виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, із прикладанням значної травмуючої сили, можливе їх виникнення у салоні автомобіля й які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а пасажир заднього сидіння автомобіля «ВАЗ 2107» - ОСОБА_14 отримала, згідно висновку судово-медичної експертизи № 215 від 27.07.2017, тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної тупої травми голови, грудної кліки, верхньої та нижньої кінцівок, яка супроводжувалась відкритим вдавленим переломом чолової кістки, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, перелому ребер зліва, розриву серцевої сорочки, розриву передньої стінки правого шлуночка, лівобічного гемотораксу, відкритого перелому обох кісток лівого передпліччя та лівої стегнової кістки, з розвитком травматичного шоку, що і являється безпосередньою причиною її смерті, які виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, з прикладанням значної травмуючої сили, як такі що небезпечні для життя в момент їх спричинення, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із безпосередньою причиною настання її смерті.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , вказує на те, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання є незаконним внаслідок м`якості, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суд, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, всупереч ст. 65 КК України, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, легковажне нехтування Правилами дорожнього руху України (перевищення швидкості руху, не забезпечення безпеки дорожнього руху, виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги, зіткнення з деревом), внаслідок чого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а ОСОБА_14 загинула. При цьому, вказує й на те, що суд не взяв до уваги те, що в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком судово-токсикологічної експертизи № 1158 від 10.07.2017, а також те, що вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Разом із тим, посилається й на те, що судом не враховано й не надано відповідної оцінки тому факту, що згідно постанови Мукачівського міськрайонного суду від 28.02.2017 ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і позбавлено права керування транспортними засобами на строк один рік, що у свою чергу свідчить про схильність обвинуваченого ОСОБА_6 до керування транспортним засобом, джерелом підвищеної небезпеки, у стані алкогольного сп`яніння, що створює особливу небезпеку як для самого водія, так і для інших учасників дорожнього руху. Тому, апелянт вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням не відповідає вимогам ст. 65 КК України. Крім того, посилається на те, що твердження суду про погодження прокурора із запропонованим порядком та обсягом дослідження доказів у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, є невірним, оскільки прокурор, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, запропонував дослідити всі докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження, у тому числі й шляхом допиту обвинуваченого, потерпілих та свідків. При цьому, вказує на те, що факт необхідності проведення повного дослідження всіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів підтверджується й тим, що під час дачі показів у суді, ОСОБА_6 стверджував, що рухався зі швидкістю 50-60 км/год. й не пам`ятає всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі й щодо самого виїзду із проїжджої частини дороги, обгону іншого транспортного засобу та зіткнення з деревом, яких також не пам`ятала й потерпіла ОСОБА_9 , однак, у ході досудового розслідування допитані ОСОБА_6 в якості підозрюваного та ОСОБА_9 в якості потерпілої надали детальні пояснення щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди. Також посилається на те, що у вироку не зазначено показів, які надали потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Просить вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. У ході апеляційного розгляду просить дослідити всі наявні в матеріалах кримінального провадження документи (докази), у тому числі й обвинувальний акт, копію постанови Мукачівського міськрайонного суду про позбавлення ОСОБА_6 права керування транспортними засобами, характеристику ОСОБА_6 та довідку про склад сім`ї, копію вимоги та відповіді УІАЗ, довідки ЦРЛ, інформацію з Управління превентивної діяльності;

- потерпіла ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , вказує на те, що вирок у частині призначеного ОСОБА_6 покарання є незаконним внаслідок суворості, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що жодних претензій щодо ОСОБА_6 у неї немає, що останній є доброю, чуйною та працьовитою людиною, прекрасним сім`янином, під час дорожньо-транспортної пригоди також отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого йому необхідно зробити операцію, вказана дорожньо-транспортна пригода дуже вплинула на нього, він дуже болісно переносить дану подію, карає себе морально й розкаюється у вчиненому. Крім того, вказує й на те, що під час судового розгляду кримінального провадження розповідала про обставини, які передували дорожньо-транспортній пригоді, а саме про те, що причиною керування ОСОБА_6 транспортним засобом стало те, що при святкуванні дня народження його бабусі ОСОБА_14 раптом стало погано, остання почала скаржитись на різкі болі в серці, задихатись і майже нічого не могла говорити, ніяких людей з елементарними медичними знаннями поруч не було, ліки бабуся забула вдома, в сусідів транспортних засобів не було, телефонні дзвінки, які вони всі здійснювали в швидку медичну допомогу та знайомим, були безуспішні, оскільки зв`язок був відсутній, у зв`язку з чим, вони просили ОСОБА_6 відвезти бабусю до лікарні, оскільки остання могла померти в них на очах. Просить вирок змінити та пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання. У ході апеляційного розгляду просить дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , акт судово-медичної експертизи ОСОБА_6 та виписку із травматологічного відділення Мукачівської ЦРЛ щодо хворого ОСОБА_6 , висновок органу з питань пробації, її покази як потерпілої та покази потерпілої ОСОБА_10 ;

- потерпіла ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , вказує на те, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання є незаконним внаслідок суворості, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що моральних чи матеріальних претензій до ОСОБА_6 у неї немає, просила при можливості взагалі не призначати йому покарання, оскільки останній сам себе покарав як морально, так і фізично. При цьому, вказує на те, що ОСОБА_6 є доброю, добропорядочною, чуйною та прекрасною людиною, з великою душевною біллю переносить те, що сталося. Крім того, посилається на те, що у вироку не повністю викладено її показання із приводу обставин, за яких сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме про те, що дійсно під час святкування дня народження бабусі ОСОБА_14 стало зле, і оскільки остання не мала ліків, їй дедалі ставало гірше, всі спроби додзвонитись до будь-кого з людей чи до швидкої медичної допомоги були марними, оскільки мобільний зв`язок був відсутній, а стаціонарних телефонів не було й ОСОБА_6 сам робив спроби додзвонитись до кого-небудь, однак також не зміг, а тому, оскільки бабуся почала задихатись, міняти колір обличчя, вони всі дуже перелякались за її життя і слізно просили ОСОБА_6 відвезти її хоча б додому за ліками, щоб вона не померла, на що останній спочатку не погоджувався, однак, враховуючи подальше погіршення стану бабусі, був покладений у крайнє становище й погодився відвезти її додому, щоб надати термінову допомогу й спасти їй життя. Просить вирок змінити та пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання. У ході апеляційного розгляду просить дослідити акт судово-медичної експертизи ОСОБА_6 та інші документи щодо його стану здоров`я, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , висновок органа з питань пробації, її покази як потерпілої та покази потерпілої ОСОБА_9 ;

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу і заперечував щодо задоволення поданих потерпілими апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників адвокатів ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали подані потерпілими апеляційні скарги і заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають із таких підстав.

Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів зазначає, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Тому, колегія суддів вважає, що при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленні порядку їх дослідження та роз`ясненні, при цьому, учасникам судового розгляду прав, судом першої інстанції вимоги ст. 349 КПК України порушені не були.

Під час розгляду апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , даючи пояснення в присутності захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , підтвердив, що вину в скоєнні злочину визнає повністю, кається в його вчиненні, що його позиція є добровільною. Просив вирок суду залишити без зміни.

При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора про недотримання вимог ст. 349 КПК України, про неповноту під час допитів потерпілих враховується те, що прокурор не ставить питання про скасування вироку з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України.

Враховуючи те, що висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілої, будь-ким з учасників судового розгляду не оспорюється, тому апеляційним судом з урахуванням положень ст. 404 КПК України не перевіряється й визнається таким, що ґрунтується на наведених у вироку доказах, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційних скарг про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто м`яке та занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання враховані характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у тому числі те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше не судимий, є молодим за віком, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває ; думки потерпілих, які не мають до нього претензій як матеріального, так і морального характеру, обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що до обвинуваченого ОСОБА_6 безпідставно застосовано вимоги ст. 75 КК України і його необґрунтовано звільнено від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Колегія суддів вважає, що, призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, судом першої інстанції вищевказані норми матеріального права були дотримані.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги досудову доповідь органа пробації, відповідно до якої ризик повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину є середнім, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства є можливими, і не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, що вищенаведені обставини дають підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та призначення йому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів приймає до уваги й те що обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілі є родичами, конкретні обставини справи, зокрема, обставини, за яких ОСОБА_6 вимушений був сісти за кермо саме у силу захворювання потерпілої ОСОБА_14 , яка у зв`язку з погіршенням стану її здоров`я потребувала негайної медичної допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що при призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував конкретні обставини справи, зокрема, легковажне нехтування Правилами дорожнього руху України (перевищення швидкості руху, не забезпечення безпеки дорожнього руху, виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги, зіткнення з деревом), колегія суддів, з урахуванням вищенаведеного, відхиляє з огляду на те, що вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та кваліфікації його діянь і не свідчать про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства. При оцінці цих доводів та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує матеріали кримінального провадження, які підтверджують що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілої, у тому числі наведені вище порушення правил дорожнього руху України , вимоги ст. 67 КК України, відповідно до яких, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, не може ще раз враховуватись судом при призначенні покарання як таку, що його обтяжує, і вважає ці доводи такими, що не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах матеріального закону.

Тому, призначене обвинуваченомуОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від його відбування з іспитовим строком два роки, апеляційний суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_6 притягувався до адміністративної відповідальності колегія суддів вважає такими, що не свідчать про необґрунтованість та невмотивованість висновків суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Під час апеляційного розгляду не встановлено будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства є неможливим.

З урахуванням наведеного вище відхиляються й доводи апеляційних скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин, подані прокурором та потерпілими ОСОБА_9 і ОСОБА_10 апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги, які подали потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2017 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: