АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И
19 липня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000663 від 29.12.2016 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, із середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в силу статті 89 КК України раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.286, ч.2 ст.162, ст.386 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 06.11.2017 року, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.286, ч.2 ст.162, ст.386 КК України та за їх вчинення призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами;
- за ч.2 ст.162 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ст.386 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту.
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна, без позбавлення права керування транспортними засобами.
ЄУНСС: 713/392/17 Головуючий в І інстанції:

ОСОБА_10 : 11-кп/794/16/18 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.289, ч.2 ст.286,
ч.2 ст.162, ст.386 КК України
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено відраховувати з моменту його затримання, тобто з 10 січня 2017 року.
Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено обраний у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
У строк відбутого ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі, зараховано строк його попереднього ув`язнення з 10 січня 2017 року до 20 червня 2017 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто із ОСОБА_8 витрати на залучення експертів, а саме, за проведення судової авто-товарознавчої експертизи №59-А від 01.03.2017 року в сумі 1319,40 грн.; судової авто-технічної експертизи №152-А від 03.03.2017 року в сумі 615,72 грн.; судової авто-технічної експертизи №13-А від 10.01.2017 року в сумі 791,64 грн.; судової авто-технічної експертизи №14-А від 11.01.2017 року в сумі 1055,52 грн.; судової авто-технічної експертизи №58-А від 09.02.2017 року в сумі 703,68 грн.; судової авто-товарознавчої експертизи №111-А від 16.02.2017 року в сумі 1319,40 грн., всього в розмірі 5805 (п`ять тисяч вісімсот п`ять) гривень 36 (тридцять шість) копійок на користь держави.
Вирішено долю речових доказів.
В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 28 грудня 2016 року близько 13 год. 30 хв. прибув до орендованого ОСОБА_11 гаражного приміщення, який розташований в АДРЕСА_3 , де останній здійснює ремонт транспортних засобів, біля якого був припаркований автомобіль марки «Mercedes-Benz Е280», 1996 року випуску, білого кольору, д/н НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_12 .
В подальшому ОСОБА_13 , достовірно знаючи що зазначений автомобіль належить ОСОБА_12 та знаходиться у ОСОБА_11 на ремонті, без відома та дозволу власника автомобіля, з метою його заволодіння, скориставшись тим, що вказаний транспортний засіб не був зачинений, під`єднав свою акумуляторну батарею, після чого сів за його кермо та за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання, запустив двигун автомобіля марки «Mercedes-Benz Е280», д/н НОМЕР_1 , після чого на зазначеному транспортному засобі скрився з місця вчинення злочину, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду, яка згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 59-а від 01.03.2017 року становить 141610,63 грн.
Крім цього, 28 грудня 2016 року біля 16 год. ОСОБА_8 керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Е280», д/н НОМЕР_1 , рухався в межах населеного пункту м. Вашківці, із перевищенням швидкості понад 60 км/год., в світлу пору доби по вул. Миколайчука зі сторони м. Вижниця в напрямку м. Чернівці, по дорозі загального користування із асфальтним покриттям та роздільною смугою руху, через неуважність та недбалість, не врахувавши погодних умов та дорожньої обстановки, тобто вологе покриття дороги після опадів, а також специфіку керованості задньопривідного автомобіля в момент заносу, неправильно застосував прийоми керування автомобілем, внаслідок чого втратив керованість вище вказаним транспортним

засобом, оскільки автомобіль почав виходити із траєкторії руху в межах своєї смуги руху, а тому своїми діями водій допустив бічний занос автомобіля із подальшим виїздом на зустрічну смугу руху та зіткненням із автомобілем який рухався у зустрічному напрямку марки «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру «Mercedes-Benz Е280», із д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_15 згідно висновку судово-медичної експертизи №45 від 04.03.2017 року, спричинено тілесні ушкодження у вигляді: полі травми; закритого перелому кісток тазу «Закритий скалковий перелом середньої третини правої ключиці» Правобічний пневмоторакс; Забій грудної та черевної порожнини; Травматичний шок 2-3 ступеня.
Згідно висновку експерта № 58-а від 09.02.2017 року, вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_8 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 12.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія: п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Не дотримання вказаних правил перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 , будучи підозрюваним у кримінальному провадженні №0000663 від 29.12.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, по факту незаконного заволодіння автомобілем марки «Mercedes-Benz Е 280», д/н НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_12 та перебуваючи у державному розшуку, 10.01.2017 року біля 20 год., з метою помсти ОСОБА_16 за надані останнім в якості свідка показання та примушування його до давання нових неправдивих показань, умисно, нехтуючи правом на недоторканість житла особи, у вечірній час доби, не будучи запрошеним до господарства ОСОБА_16 , останнім чи членами його сім`ї, які з ним проживають, через незачинену хвіртку воріт проник на територію господарства ОСОБА_16 , що розташоване в АДРЕСА_4 , яке на праві приватної власності належить матері потерпілого ОСОБА_17 , та яким на підставі усної домовленості користується та розпоряджається ОСОБА_16 та його дружина.
Після чого, ОСОБА_8 продовжуючи свої умисні дії, усвідомлюючи що порушує недоторканість житла особи, бажаючи незаконно вчинити такі дії, через незачинені на замок вхідні двері проник до зазначеного будинку, де був виявлений ОСОБА_16 , на зауваження останнього щодо вчинення такого проникнення відреагував негативно, а також з метою усунення перешкоди для вчинення іншого злочину (помсти свідкові) та недопущення опору з боку ОСОБА_16 застосував до останнього фізичне насильство, яке виразилося в нанесенні потерпілому чисельних ударів кулаками рук та ступнями ніг в

обличчя, тулуб, інші частини тіла, внаслідок чого спричинив ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді чисельних синців, саден та гематом.
Крім цього, 28.12.2016 року до Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області звернулася ОСОБА_12 , про те, що 28.12.2016 року близько 14 год. ОСОБА_8 , знаходячись в АДРЕСА_3 , незаконно заволодів належним їй автомобілем марки «Mercedes-Benz Е 280», д/н НОМЕР_1 , чим завдав значної матеріальної шкоди. 29.12.2016 року за даним фактом були внесені відомості до ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України. Вказаного дня, в ході здійснення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження був допитаний, як свідок чоловік потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_16 , який надав показання, що в сукупності із іншими доказами стали підставою для повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.
ОСОБА_8 будучи підозрюваним у кримінальному провадженні №0000663 від 29.12.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, по факту незаконного заволодіння автомобілем марки «Mercedes-Benz Е 280», д/н НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_12 та перебуваючи у державному розшуку, 10.01.2017 року біля 20 год. з метою помсти свідку ОСОБА_16 , за надані останнім показання, знаходячись за адресою проживання останнього в АДРЕСА_4 , застосував до ОСОБА_16 фізичне насильство, яке виразилося в нанесенні йому чисельних ударів кулаками рук та ступнями ніг в обличчя та різні частини тіла, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_16 тілесні ушкодження.
В подальшому, ОСОБА_8 пригнітивши волю ОСОБА_16 шляхом нанесення тілесних ушкоджень та продемонструвавши свою фізичну силу і перевагу над потерпілим, з метою уникнення кримінальної відповідальності по факту вчиненого ним незаконного заволодіння транспортним засобом, висловив ОСОБА_16 вимогу відмовитися від написаної раніше до органу поліції заяви про викрадення автомобіля та надати слідству нові неправдиві показання, щодо його непричетності до вчинення зазначеного кримінального правопорушення та вказав, що в разі відмови виконати зазначені вимоги він продовжуватиме наносити потерпілому тілесні ушкодження. В свою чергу, потерпілий ОСОБА_16 відчуваючи фізичну біль від нанесених йому тілесних ушкоджень та не маючи змоги чинити фізичний опір ОСОБА_8 , який є фізично сильнішим, з метою уникнення подальшого побиття з боку останнього, повідомив йому, що відмовиться від написаної заяви до поліції по факту викрадення автомобіля та змінить показання на користь ОСОБА_8 .
В подальшому, ОСОБА_8 продовжуючи свої умисні дії, направлені на примушування свідка ОСОБА_16 до давання неправдивих показань, сказав останньому сісти в салон автомобіля марки «Фольксваген Гольф 3» д/н НОМЕР_3 , після чого під його керуванням на зазначеному транспортному засобі прибули до жителя м. Вашківці Вижницького району ОСОБА_11 , з території станції технічного обслуговування якого 28.12.2016 року ОСОБА_8 був
викрадений автомобіль марки «Mercedes-Benz Е 280», д/н НОМЕР_1 , де останній застосовуючи до ОСОБА_16 психологічний тиск, який виразився в погрозах застосування фізичного насильства до потерпілого та членів його сім`ї, змусив останнього надати ОСОБА_11 , неправдиві показання, щодо непричетності ОСОБА_8 до незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом.
На вказаний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , та обвинувачений ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.
Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вбачається, що він просить змінити оскаржуваний вирок, виправдавши ОСОБА_8 за ч.2 ст.289, ст.162 КК України, та перекваліфікувати його дії з ст.386 на ч.1 ст.125 КК України. При призначені ОСОБА_8 покарання за ст.286 КК України на підставі ст.69 КК України, обмежитись строком позбавлення волі, відбутим ним під час попереднього ув`язнення.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду при вирішенні кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_18 , на підтвердження обставин, що виправдовують ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, було безпідставно відхилено.

Крім цього, судом першої інстанції проігноровані фактичні обставини, які виправдовують ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, оскільки, стороною обвинувачення не доведена його винуватість щодо предмета цього злочину - автотранспортного засобу, його вартості, вартості відновлюваного ремонту, що покладена в основу кваліфікації його дій за вказаною статтею, належності цього майна відповідному юридичному власнику, правомірності визнання ОСОБА_12 потерпілою.

Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги відсутність доказів наявності у ОСОБА_8 суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.289 КК України, оскільки ОСОБА_16 та обвинувачений ОСОБА_8 , є кумами, до подій 28.12.2016 року ОСОБА_16 неодноразово брав без попереднього узгодження автомобіль ОСОБА_13 , а свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_8 в частині отримання ним згоди від ОСОБА_16 на використання 28.12.2016 року автомобіля марки Мерседес Бенц Е280 номерний знак НОМЕР_1 , таким чином, вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Також вважає, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження висновок суду про наявність в діях ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ст.386 КК України, оскільки його дії підпадають під ознаки діяння, передбаченого ст.125 КК України,

Крім цього, звертає увагу суду на те, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст.162 України, є недоведеною, оскільки

ОСОБА_13 наміру вчиняти цей злочин не мав, зайшов до будинку ОСОБА_16 , який є його кумом, на запрошення останнього, мета і мотив незаконного проникнення до житла ОСОБА_16 у нього були відсутні, вони неодноразово бували у гостях один у одного, і 10.01.2017 року він прийшов до ОСОБА_16 , щоби владнати питання з відшкодуванням збитків автомобілю внаслідок ДТП.

Вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність допущене судом першої інстанції, оскільки у строк відбутого ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі суд зарахував строк його попереднього ув`язнення з 10.01.2017 року до 20.06.2017 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, хоча в даному випадку повинні застосовуватись положення ч.5 ст.72 КК України в попередній редакції, до внесення в неї змін законом 2046-УІІІ від 18.05.2017 року.

Наголошує, що за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_8 судом призначене надмірно суворе покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він просить застосувати до нього ст.69 КК України та пом`якшити призначене покарання.

Також, просить перерахувати за законом ОСОБА_20 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім цього, просить повернути автомобіль марки Фольксваген Гольф - 3, який належить його дружині ОСОБА_21 , мобільний телефон «НАМІ» та дві сім картки, які були вилучені слідчим - ОСОБА_22 .

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що районний суд виніс несправедливий вирок нехтуючи усіма доказами, що підтверджують його невинуватість, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_19 дали покази, що чули як потерпілий просив забрати його автомобіль з СТО від свідка ОСОБА_23 , суд проігнорував дані покази, суддя задовольнивши клопотання про допит свідка ОСОБА_24 , останнього так і не допитав.

Також суд не взяв до уваги, що він був затриманий 10.01.2017 року, а запобіжний захід було обрано 12.01.2017 року.

Вказує, що при продовжені запобіжних заходів його захисника жодного разу не було, що є грубим порушенням, адже кожна людина має право на захист.

Вважає, що суд необґрунтовано не взяв до уваги того, що автомобіль Мерседес - Бенц Е280, білого кольору, д/н НОМЕР_1 , є не законним та не перебуває на обліку у територіальному сервісному центрі, технічний паспорт на даний автомобіль не відповідає державним стандартам, а саме є підробленим, тому вважає що суддя невірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.289 КК України.

Також звертає увагу суду на те, що по кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.162 КК України не було допитано жодного свідка, жодного сусіда потерпілого, суддя не взяв до уваги, що вони з потерпілим куми, і заходили до житла один одного будь-коли.

Крім цього, зазначає, що суд не взяв до уваги його щире каяття, та те, що

він повністю визнав свою вину, але не згідний з кваліфікацією статей, тому вважає, що до нього можливо застосувати положення ст.69 КК України та пом`якшити покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та діючого в його інтересах захисника ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги в повному обсязі та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вимогами ст.404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України по епізоду, який мав місце 28.12.2016 року, в поданих апеляційних скаргах не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційних скаргах.

Апеляційний суд вважає, що районним судом проігноровано неналежне виконання органом досудового розслідування вимог ст.ст.91, 92 КПК України при кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України.

Згідно вимог зазначених норм у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид та розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, цей обов`язок покладено на слідчого, прокурора.

Органом досудового розслідування у обвинувальному акті вказано таку кваліфікуючу ознаку, як «значна матеріальна шкода» за ч.2 ст.289 КК України виходячи із ринкової вартості автомобіля, яка становила 141610,63 грн.

При цьому органом досудового розслідування, винесено постанову про те, що автомобіль «Мерседес - Бенц Е280», білого кольору, д/н НОМЕР_1 , згідно постанови про прилучення речових доказів від 29.12.2016 року знаходиться на зберіганні на території Вижницького відділення поліції.

Згідно резолютивної частини оскаржуваного вироку районного суду автомобіль «Мерседес - Бенц Е280», білого кольору, д/н НОМЕР_1 , який відповідно до постанови про прилучення речових доказів від 29.12.2016 року знаходився на зберіганні на території Вижницього відділення поліції, повернуто за належністю потерпілій ОСОБА_12 .

Як органом досудового розслідування так і районним судом встановлено факт наявності автомобіля «Мерседес - Бенц Е280», білого кольору, д/н НОМЕР_1 , та повернення його потерпілій, при цьому, не встановлено даних про те, що цей автомобіль не підлягає відновленню.

У відповідності до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно обвинувального акту, дії ОСОБА_8 , кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало потерпілому значної матеріальної шкоди, розмір якої, згідно висновку експерта №59-а від 01.03.2017 року, ринкової вартості автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Е280», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , 1996 року випуску, станом на 28.12.2016 року, складала 141610,63 грн.
Вказані розрахунки висновку експерта №59-а від 01.03.2017 року були покладені в основу оскаржуваного вироку. Згідно якого, за ч.2 ст.289 КК України було визначено значну матеріальну шкоду, яка станом на 28.12.2016 року становила 141610,63 грн.
Відповідно до висновків вказаної експертизи судового експерта ОСОБА_25 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Е280», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , 1996 року випуску, внаслідок пошкодження в результаті ДТП, станом на 28.12.2016 року становила 445856, 96 грн.
Допитаний в судовому засіданні районного суду експерт Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_25 показав, що завдана власнику досліджуваного транспортного засобу матеріальна шкода не досліджувалася, визначено було ринкову вартість автомобіля.
Однак, надаючи свої пояснення ОСОБА_25 заперечив власні висновки дослідницької частини дослідження, у зв`язку із чим, з метою усунення цих протиріч, колегією суддів було частково задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 про призначення повторної товарознавчої експертизи.
Відповідно до змісту повторної товарознавчої експертизи, а саме висновку експерта № 13-Б від 10.07.2018 року, встановити ринкову вартість, автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Е280», 1996 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , із номером кузова НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , який у встановленому законом порядку не зареєстрований у Єдиному державному реєстрі і не перебуває на обліку в державних органах України, не видавалося за можливе.
Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Е280», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , із номером кузова НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , станом на 28.12.2016 року становила 173904,38 грн.
Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України

законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що відповідно до частин 2, 3 ст.289 КК України та п.3 примітки до цієї статті матеріальну шкоду слід визнавати значною в разі заподіяння реальних збитків на суму від 100 до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а великою - на суму понад 250 таких мінімумів. При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Якщо транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень унаслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує або сума відповідних витрат менша від зазначеної у п.3 примітки до ст.289 КК України, така кваліфікуюча ознака, як заподіяння значної або великої шкоди, відсутня. У разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

В даному випадку органом досудового розслідування необхідно було визначити вартість завданих пошкоджень автомобілю, унаслідок незаконного заволодіння ним винною особою, і в залежності від визначеного розміру реальної шкоди, яка полягала у пошкодженні автомобіля, кваліфікувати його дії за відповідною частиною ст.289 КК України.

Натомість органом досудового розслідування визначено, як значний розмір матеріальної шкоди, ринкову вартість автомобіля, цю помилку правової кваліфікації дій ОСОБА_8 не усунуто, а проігноровано районним судом.

Органом досудового слідства у постанові про пред`явлення підозри, обвинувальному акті даного кримінального провадження ОСОБА_8 інкриміновано матеріальну шкоду, яка була завдана ним потерпілому, саме з розрахунку ринкової вартості вказаного автомобіля, на основі первинної товарознавчої експертизи в розмірі 141610,63 грн., у відповідності до вимог ст.421 КПК України, суд апеляційної інстанції не може збільшити, чи визначити розмір матеріальної шкоди, яка інкримінується ОСОБА_8 , так як це виходить за межі пред`явленого обвинувачення та погіршує його становище.
Наявні у матеріалах кримінального провадження висновки експертів не містять даних про те, які саме ушкодження автомобілю марки «Mercedes-Benz» моделі «Е280», 1996 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , із номером кузова НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , спричинено його незаконним заволодінням ОСОБА_8 , розмір фактичних витрат для покриття матеріальних збитків з врахуванням того, що даний автомобіль офіційно не зареєстрований в Україні, не встановлено його правового статусу.
Неконкретність обвинувачення за ч.2 ст.289 КК України полягає у тому, що, як органом досудового розслідування, так і районним судом не встановлено розміру реальних матеріальних збитків спричинених винними діями ОСОБА_8 , що є порушенням його права на захист.

У відповідності до вимог ст.62 Конституції України усi сумнiви щодо доведеностi вини особи тлумачаться на її користь.
В даному випадку, є правові підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.289 на ч.1 ст.289 КК України.
Апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_26 за ч.1 ст.289, що підтверджується сукупністю належно досліджених доказів.
Із показань потерпілого ОСОБА_27 , який був допитаний районним судом вбачається, що він мав у власності автомобіль марки ВАЗ 2109, відремонтувавши автомобіль, розмістив на сайті «Авто-Ріа» оголошення про його продаж. Через деякий час йому запропонували обмін на автомобіль марки «Mercedes-Benz Е 280» з доплатою 2000,00 доларів США. Порадившись з дружиною ОСОБА_12 , вирішили погодитись на такі умови. Приїхавши у м. Чернівці, з посередником домовились про покупку. В зв`язку з тим, що власниці автомобіля на той час не було у країні, доручення на керування автомобілем та переоформленням документів не займались, вирішили для початку відремонтувати автомобіль. Ремонтом автомобіля марки «Mercedes-Benz Е 280» займався майстер ОСОБА_11 на СТО, яке розташоване в м. Вашківці, Чернівецької області, а він допомагав останньому в ремонті автомобіля, так як залишились завершальні роботи біля автомобіля, наступного дня повинен був забирати автомобіль з ремонту.
28.12.2016 року в обідній час біля 14 год., до нього зателефонував ОСОБА_11 та повідомив, що ОСОБА_8 хоче забрати вказаний автомобіль, на що він сказав ОСОБА_28 , щоб він не давав його ОСОБА_8 , а він знаходиться поряд з СТО і скоро підійде. В цей час він також набрав дружину та повідомив їй про це. Прийшовши на сервіс побачив, що автомобіля дружини вже не було, на сервісі стояла машина ОСОБА_8 , ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_8 приїхав на автосервіс та сказав, що забирає автомобіль марки «Mercedes-Benz Е 280», при цьому зняв акумулятор з своєї машини та поставив його у машину ОСОБА_12 . ОСОБА_11 намагався його зупинити, однак останній не реагував на його вимоги не брати автомобіль.
Із наданих районному суду показів потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що у грудні 2016 року їй зателефонував чоловік ОСОБА_27 та повідомив, що йде до майстра, який ремонтує її машину ОСОБА_11 , занести лампи. Через тридцять хвилин ОСОБА_27 зателефонував їй та повідомив, що автомобіль викрав ОСОБА_8 . Вона відразу зателефонувала до ОСОБА_8 , однак він телефон з її номеру не взяв, тоді вона зателефонувала з номеру сусідки, та попросила ОСОБА_8 повернути автомобіль на СТО, однак останній відмовився. Після чого, вона зателефонувала на гарячу лінію «102» та повідомила про дану подію. Їй відомо, що ОСОБА_8 часто приходив на СТО до ОСОБА_11 , оскільки останній ремонтував і його автомобіль, напевно бачив на СТО її автомобіль та її чоловіка, який допомагав ОСОБА_11 ремонтувати автомобіль. ОСОБА_11 повідомив їй, що на момент викрадення автомобіля, ключі були у замку запалювання.
Зазначила, що дозволу ОСОБА_8 брати її автомобіль, ні вона, ані її чоловік не давали, ОСОБА_8 проти їх волі взяв автомобіль.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що займається роботами по ремонту автомобілів, має свій авто сервіс, 28.12.2016 року він проводив зварювальні роботи автомобіля марки «Mercedes-Benz Е280» ОСОБА_29 , оскільки він завершив ремонт автомобіля, потрібно було тільки вставити лампочки у фари, автомобіль перемістив на вулицю і займався своїми справами всередині гаража. Акумулятора у автомобілі марки «Mercedes-Benz Е280» - не було. Через деякий час відкрив двері гаража та побачив за кермом автомобіля, який належить ОСОБА_30 - ОСОБА_8 . На його запитання що він робить за кермом автомобіля, ОСОБА_8 сказав, що ОСОБА_31 дав дозвіл йому взяти автомобіль. В цей час ОСОБА_32 взяв акумулятор з автомобіля ОСОБА_8 та переставив його у автомобіль ОСОБА_33 . Побачивши це, він відразу зателефонував до ОСОБА_29 , останній сказав, що вже підходить до нього і особисто все вирішать, в цей час ОСОБА_8 поїхав. ОСОБА_31 залишив йому на зберігання автомобіль, ОСОБА_31 не давав дозвіл брати ОСОБА_8 автомобіль.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що 28.12.2016 року зустрівся з ОСОБА_8 , який був на власному автомобілі та їздили по м. Вашківці. Після чого вирішили поїхали на СТО, для того, щоб ОСОБА_8 взяв автомобіль ОСОБА_33 . Приїхавши на СТО, автомобіль марки «Mercedes-Benz Е 280» стояв перед приміщенням авто - сервісу, ОСОБА_8 взяв з автомобіля акумулятор та переставив у автомобіль марки «Mercedes-Benz Е 280», авто-майстер ОСОБА_11 заборонив брати машину, сказав, що без власника не можна брати автомобіль, однак ОСОБА_8 сів за кермо, а він сів на пасажирське сидіння попереду, решту сіли ззаду, і вони поїхали до знайомої додому.
В судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_34 показала, що 28.12.2016 року приїхала у м. Вашківці до знайомого ОСОБА_35 , куди приїхав ОСОБА_8 та ОСОБА_15 . Їй потрібно було їхати у м. Вижниця, ОСОБА_8 , сказав, що відвезе її, так, як у ОСОБА_8 був пошкоджений автомобіль, вони поїхали на СТО. На авто - сервісі майстер заборонив ОСОБА_8 забирати автомобіль марки «Mercedes-Benz Е 280», білого кольору, при цьому зазначив, що автомобіль не належить ОСОБА_8 , на що останній сказав, що розбереться з власником. Виїхавши з СТО, поїхали до медичного коледжу, по дорозі чула, що у ОСОБА_8 дзвонив телефон і його просили повернути автомобіль. Не чула, щоб ОСОБА_8 дзвонив до власника автомобіля марки «Mercedes-Benz Е 280» та просив дозволу взяти автомобіль.
Крім наведених показань потерпілих, свідків, вина обвинуваченого підтверджується також і наявними в матеріалах справи письмовими доказами, які були безпосередньо досліджені та ретельно перевірені районним судом.
Підстав сумніватися у показаннях потерпілих, свідків та письмових доказах у апеляційного суду не має, оскільки вони об`єктивно узгоджуються між собою, взаємодоповнюють один одного та повністю у своїй сукупності відтворюють картину вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.
Отже, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 28 грудня 2016 року близько 13 год. 30 хв. прибув до орендованого ОСОБА_11 гаражного приміщення, який розташований в АДРЕСА_3 , де останній здійснює ремонт транспортних засобів, біля якого був припаркований автомобіль марки «Mercedes-Benz Е280», 1996 року випуску, білого кольору, д/н НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_12 .
В подальшому ОСОБА_13 , достовірно знаючи що зазначений автомобіль належить ОСОБА_12 та знаходиться у ОСОБА_11 на ремонті, без відома та дозволу власника автомобіля, з метою його заволодіння, скориставшись тим, що вказаний транспортний засіб не був зачинений, під`єднав свою акумуляторну батарею, після чого сів за його кермо та за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання, запустив двигун автомобіля марки «Mercedes-Benz Е280», д/н НОМЕР_1 , після чого на зазначеному транспортному засобі скрився з місця вчинення злочину.
Апеляційний суд погоджується із критичною оцінкою районного суду показань свідка ОСОБА_19 в частині погодження обвинуваченим ОСОБА_8 з потерпілим ОСОБА_16 питання про користування, тобто законне володіння автомобілем марки «Mercedes Benz» Е280 номерний знак НОМЕР_6 , так як такі покази спростовуються показаннями свідків та потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , дослідженими судом доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.
Також, колегія суддів погоджується із думкою районного суду щодо відмови в задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_18 , оскільки вказана особа не була допитана під час досудового слідства, та більше того, самі апелянти не навели доказів на підтвердження того, що пояснення ОСОБА_18 прямо чи не прямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для даного кримінального провадження.
Стороною захисту при поданні вказаного клопотання не зазначено якими об`єктивними даними щодо обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні володіє вказана особа.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 щодо не взяття до уваги судом того факту, що автомобіль марки «Mercedes-Benz Е 280» являється незаконним та не перебуває на обліку у територіальному сервісному центрі, та технічний паспорт на даний автомобіль не відповідає Державному стандарту і являється підробленим, на думку колегії суддів є передчасними, оскільки згідно постанови прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_36 від 07 березня 2017 року було прийнято рішення про виділення з кримінального провадження №0000663, матеріали, що стосуються підробки свідоцтва реєстрації транспортного засобу за серійним номером НОМЕР_7 від 10.04.2014 року, видане на транспортний засіб «Mercedes-Benz Е

280», в оригіналах.
Виділені матеріали були внесені до ЄРДР за вказаним фактом, після чого кримінальне провадження направлено в слідче відділення Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області для організації досудового розслідування. Остаточне рішення по вказаному факту на момент розгляду даного кримінального провадження в апеляційній інстанції ще не прийнято.
Питання належності права власності на вказаний автомобіль торкається інтересів потерпілої ОСОБА_12 , а тому доводи апелянтів в цій частині є безпідставними.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про можливість часткового задоволення апеляційних скарг апелянтів та необхідність змінити вирок на підставі п.2 ч.1 ст.408 КПК України, перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_8 на ч.1 ст.289 КК України.

В подальшому, питання відшкодування матеріальних збитків спричинених незаконним заволодінням вказаного транспортного засобу, потерпіла має право вирішувати шляхом пред`явлення позову до винного у порядку цивільного судочинства.

Що стосується доводів апелянтів про відсутність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст.162 та ст.386 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, які спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162 та ст.386 КК України, тобто у вчиненні незаконного проникнення до житла чи до іншого володіння особи із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування та перешкоджання з`явленню свідка, потерпілого до суду, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку, а також до давання завідомо неправдивих показань чи висновку шляхом погрози насильством, знищення майна цих осіб чи їх близьких родичів, а також погроза вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання, відповідає встановленим фактичним обставинам даного кримінального провадження, визнаних судом доведеними, та ґрунтується на досліджених у ході судового розгляду і належним чином оцінених у вироку показаннях обвинуваченого, потерпілих, свідків, ряду письмових доказів, яким судом була надана оцінка з точки зору їх достатності та взаємозв`язку згідно вимог статей 94, 374 КПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду, як і в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 не визнавав своєї вини в інкримінованих йому слідством злочинів, передбачених ч.2 ст.162, ст.386 КК України та надав суду пояснення такого ж змісту, які надавав в районному суді. При цьому, ОСОБА_8 не заперечував сам факт проникнення до житла ОСОБА_16 , оскільки хотів поговорити з ним щодо розміру шкоди, яку необхідно відшкодувати. Також не заперечував заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини за ч.2 ст.162, ст.386 КК України, в суді першої та апеляційної інстанцій вона повністю підтверджується

сукупністю досліджених районним судом доказів.

Так, суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_16 , який будучи допитаним в районному суді пояснив, що 10.01.2017 року він разом з неповнолітньою дитиною залишився в житловому будинку, дитина спала в кімнаті, а він сидів біля неї. Через деякий час почув у сусідній кімнаті шум і крики ОСОБА_8 , який намагався вирвати двері у кімнаті, однак не міг, так як вони не відчинялись. Для того, щоб ОСОБА_8 не розбудив дитину, він відразу вийшов до іншої кімнати, де побачив ОСОБА_8 , та ще одного незнайомого йому чоловіка. ОСОБА_8 дозволу зайти до житлового будинку не просив, силою відкрив двері у кухню, і зайшов до будинку, та почав йому погрожувати і наносити удари руками, ногами по різних ділянках тіла та в обличчя, через те, що його дружина ОСОБА_37 подала заяву до поліції, а він дав покази, які підтверджували його вину. ОСОБА_8 сказав йому змінити покази та вимагав поїхати разом з ним до ОСОБА_11 , для того щоб йому сказати, що конфлікт між ними вичерпано та узгодити покази. Оскільки він переживав за своє життя та життя дружини і дочки, зателефонував до ОСОБА_37 щоб вона йшла додому до дитини. Вийшовши з будинку, на зустріч їм йшла його дружина ОСОБА_37 , якій ОСОБА_8 почав погрожувати. Для того, що ОСОБА_8 не займав дружину, бо переживав за її здоров`я та життя, з примусу ОСОБА_8 він сів у автомобіль.
Зазначені пояснення ОСОБА_16 підтвердила потерпіла ОСОБА_12 , яка була також допитана в районному суді. При цьому, вона пояснила, що 10.01.2017 року пішла до сусідки. Через деякий час до неї зателефонував ОСОБА_31 та попросив, щоб вона прийшла додому, оскільки йому треба не надовго поїхати. Коли зайшла до себе на подвір`я, побачила, що з будинку вийшов її чоловік ОСОБА_31 , який був весь побитий, ОСОБА_8 та незнайомий їй чоловік. ОСОБА_38 сказав їй, що скоро повернеться та попросив, щоб вона нікому не казала про побачене, оскільки він переживав за її безпеку, не хотів щоб ОСОБА_39 спричинив їй шкоду. ОСОБА_8 , сказав їй забрати заяву, яку вона подала до поліції, дав зрозуміти, що якщо вона не забере заяву, то буде говорити з нею по-іншому. Вона в той момент слова ОСОБА_8 , сприйняла як погрозу. ОСОБА_31 сів у автомобіль до ОСОБА_8 , і вони поїхали у невідомому напрямку. Зайшовши до будинку, побачила, що у кімнаті всюди кров. Вона зателефонувала до інспектора поліції та повідомила про те, що ОСОБА_8 побив її чоловіка та відвіз автомобілем у невідомому напрямку та паралельно зателефонувала на лінію «102». До неї приїхав інспектор поліції і вони разом чекали на повернення ОСОБА_29 , якого не було десь до години. Через годину повернувся ОСОБА_31 та розказав про все працівникам поліції. Зазначила, що того дня, вона та її чоловік не запрошували ОСОБА_8 до себе в гості, не давали йому дозволу зайти в житловий будинок, де перебуває їхня малолітня дитина. Ніхто без дозволу у будинок не заходить. ОСОБА_31 казав їй, що не давав ОСОБА_40 дозвіл зайти у житловий будинок, останній самовільно зайшовши у будинок, намагався вирвати двері у кімнаті, де перебував ОСОБА_31 разом з малолітньою дитиною.
Крім зазначених вище показань, вина ОСОБА_8 за ч.2 ст.162,

ст.386 КК України підтверджується також наявними в матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, які були безпосередньо досліджені та ретельно перевірені районним судом.

Дослідивши та оцінивши наведені докази, як окремо, так і в їх сукупності з урахуванням приписів ст.94 КПК України, суд вірно встановив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження, за ч.2 ст.162, ст.386 КК України знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Підстав сумніватись та недовіряти показанням потерпілих у колегії суддів немає, оскільки вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та в своїй сукупності узгоджуються між собою й з письмовими доказами.

Оскільки вказані показання та письмові докази не суперечать один одному, є чіткими, послідовними й такими, що взаємодоповнюють один одного, то, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу обвинувального вироку.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо невизнання ОСОБА_8 вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162, ст.386 КК України, а саме, що обвинувачений з дозволу зайшов до будинку по місцю проживання потерпілого, не чинив тиску на нього як на свідка, апеляційний суд розцінює, як обрану лінію та метод захисту, з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєні умисні кримінальні правопорушення.
Не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що судом було порушено його право на захист, оскільки, як було встановлено апеляційним судом з матеріалів кримінального провадження та не заперечувалося і самим обвинуваченим, під час вказаних судових засідань, деякі з яких були проведені без участі захисника, під час них ставилося на обговорення лише одне питання, яке стосувалося, виключно, продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, при цьому, сам обвинувачений не заперечував проти вирішення вказаного питання без участі його захисника. Розгляд справи по суті, у вказаних судових засіданнях не проводилося.

Крім цього, безпідставними є вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 , які наведені в його апеляційній скарзі щодо повернення йому речових доказів, а саме транспортного засобу марки «Фольксваген Гольф», д.н. НОМЕР_3 , який згідно постанови про прилучення речових доказів до кримінального провадження від 11.01.2017 року знаходився в зберіганні на території Вижницького ВП, що за адресою: вул. Р. Шухевича,4, м. Вижниця Чернівецької області, оскільки відповідно до змісту резолютивної частини вироку районного суду вказаний речовий доказ було повернуто за належністю ОСОБА_21 , при цьому, долю і інших речових доказів було вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Доводи апеляційних скарг, що до закінчення терміну попереднього ув`язнення і набрання вироком законної сили до ОСОБА_8 повинні застосовуватись положення ч.5 ст.72 КК України в попередній редакції, до

внесення змін законом 2046 - VIII від 18.05.2017 року, апеляційний суд вважає помилковими, оскільки районним судом ОСОБА_8 зараховано в строк відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 10.01.2017 року по 20.06.2017 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто до дії вказаного закону, подальше застосування цих норм є неприпустимим, так як нормами матеріального права визначено час застосування та чинності цього закону, районний та апеляційний суд є правозастосовним органом і застосував цей закон згідно його змісту.
Також, колегія суддів визнає безпідставними твердження апеляційних скарг про те, що районний суд призначив надто суворе покарання ОСОБА_8 .

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 вид та міру покарання, районний суд відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які згідно ст.12 КК України належать до категорії середньої тяжкості та тяжкого злочинів, особу ОСОБА_8 , який в силу ст.89 КК України, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, тимчасово непрацює, на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, та стан його здоров`я.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував усі обставини справи та прийшов до правильного висновку про те, що покаранням, яке буде необхідним і достатнім щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , сприятиме виправленню і перевихованню, є позбавлення волі без конфіскації майна та без позбавлення права керування транспортними.
Реальне відбуття покарання сприятиме виправленню і перевихованню ОСОБА_8 , призначення розміру покарання не у максимальному розмірі, застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим свідчить про врахування усіх можливих обставин, що пом`якшують покарання, в тому числі і тих, що перераховані у поданих апеляційних скаргах.
Апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, про відсутність підстав застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.ст.69, 75 КК України.

Призначене ОСОБА_8 покарання, є справедливим, повністю відповідає вимогам ст.65 КК України та меті відображеній у положеннях ст.50 КК України.

З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок районного суду - зміні.
Інші, наведені в апеляційних скаргах, доводи не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення районного суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 , змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.289 КК України на ч.1 ст.289 КК України.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.162, ч.2 ст.286, ч.1 ст.289, ст.386 КК України та за їх вчинення призначити йому покарання:
-за ч.2 ст.162 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
-за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами;
-за ч.1 ст.289 КК України у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ст.386 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту.
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна, без позбавлення права керування транспортними засобами.
В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 в цей строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3
"Копія. Згідно з оригіналом."
Суддя доповідач _________________ ОСОБА_1
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

20.07.2018 року

(дата засвідчення копії)