АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000625 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . уродженки с. Новопетрівка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, громадянки України, заміжньої, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_7

захисник - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року, ОСОБА_6 визнано винною за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття основного покарання та встановлено іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Покладено обов`язки передбачені п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 14.04.2017 року на автомобіль «Nissan Almera», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 скасовано.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те що, 31.03.2017 року приблизно о 17 годині 48 хвилин вона, керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Almera», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 01.11.2016 року, рухалася по проспекту Богдана Хмельницького в м. Дніпро з боку вул. Бориса Кротова в напрямку вул. Тітова.

Під час руху по проїзній частині проспекту Богдана Хмельницького в м. Дніпро, водій ОСОБА_6 проявляючи злочинну недбалість, не діяла таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян. Будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру, наближаючись до трамваю, що стояв на зупинці, здійснюючи посадку та висадку пасажирів з проїзної частини, ОСОБА_6 своєчасно не зменшила швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходам, які йшли з боку відчинених дверей до (або від) трамвая, продовжида рух, внаслідок чого в районі електроопори №127 допустила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який вийшов з трамваю та перетинав проїзну частину дороги зліва направо по напрямку руху автомобіля «Nissan Almera», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Своїми діями ОСОБА_6 грубо порушила вимоги п.п. 1.3,1.5, 2.3 б), 12.3 та 18.8 Правил дорожнього руху України, згідно яких: п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знайти й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; п. 18.8 «Водій транспортного засобу повинен зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до (або від) трамвая, що стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеного на ній.

Продовжувати рух дозволяється лише тоді, коли пішоходи залишать проїзну частину і в трамваї зачиняться двері».

Порушення п.п. 12.3 та п.18.8 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали.

Невиконання вказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку першого ступеню, уламкового перелому основи лобної кістки з переходом на передньо-верхню стінку правої орбіти з гемосинусом верхньощелепної пазухи, основної пазухи та лобної пазухи, уламкового перелому кісток носу, масивної підшкірної гематоми з емфіземою м`яких тканин у правій тім`яній області, синця у правій параорбітальній області, субкон`юктивального крововиливу правого ока, саден обличчя, розриву слизової оболонки в області третього та четвертого зубів на нижній щелепі ліворуч, крововиливу в області дна порожнини роту; саден обох кистей рук та обох колінних суглобів; закритого перелому п`ятої плюсневої кістки лівої стопи без зміщення уламків.

За своїм характером виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Не погодившись з вказаним вироком, прокурор, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої та доведеність її вини у вчиненні даного кримінального правопорушення просить оскаржувальний вирок відносно обвинуваченого скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме те, що суд першої інстанції не застосував положення ч. 1 ст. 76 КК України поклавши на обвинувачену обов`язки передбачені лише п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону України №1492 - 8 від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У частині 2 цієї статті передбачено право суду покласти додаткові обов`язки на осіб під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, відповідно до правової позиції, викладеній в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) від 28.09.2017 року, норма ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016 року має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків, наведених у п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Зменшення обсягу такого обов`язку судом і призначення лише одного з передбачених у ч. 1 ст. 76 КК України не належить до його повноважень і вважається неправильним застосуванням матеріального закону.

Суд першої інстанції, при звільненні обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком поклав на останню тільки один обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, без зазначення обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з викладеним просить ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленнм права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття основного покарання та встановити іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців з покладенням обов`язків передбачених п. п. ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора, який просив апеляційну скаргу задовільнити, а вирок скасувати, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника, які підтримали апеляційну апеляційну скаргу прокурора та не заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 статті 413 КПК України неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

На думку колегіїї суддів доводи прокурора стосовно неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу оскільки суд першої інстанції при ухваленні вироку та призначаючи покарання ОСОБА_6 не в повній мірі застосував положення ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону України №1492 8 від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У частині 2 данної статті передбачено право суду покласти додаткові обов`язки на осіб під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до правової позиції, викладеній в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ) від 28.09.2017 року, норма ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016 року має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків, наведених у п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Зменшення обсягу такого обов`язку судом і призначення лише одного з передбачених у ч. 1 ст. 76 КК України не належить до його повноважень і вважається неправильним застосуванням матеріального закону.

Однак судом першої інстанції, помилково всупереч нормам ч. 1 ст. 76 КК України при звільненні обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком покладено на останню тільки один обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, без зазначення обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, враховуючи викладене зважаючи на те, що на обвинувачену необхідно покласти обов`язок, передбачені ще й п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, що погіршує становище обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає скасуванню та ухвалення нового вироку.

Відповідно до ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 420, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного їй покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбваленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття основного покарання та встановити іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки передбаені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На ухвалене рішення апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим - в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.
Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4