Справа № 522/9386/18-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області майора юстиції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Одеської області радника юстиції ОСОБА_4 розглянувши клопотання слідчого про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області майор юстиції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Одеської області радника юстиції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, про накладення арешту на тимчасово вилучене у кримінальному провадженні № 0000106 від 29.05.2018 майно, а саме:
-три аркуша рукописного тексту громадянина ОСОБА_5 ;
-флеш-накопичувач білого кольору марки «Арасег»;
-ноутбук марки «Lenovo 50-30» s/n СВ3472.1.423 ;
-мобільний телефон марки «Ксиоми» ІМЕІ(1) НОМЕР_1 , ІМЕІ(2) НОМЕР_2 .
Розглянути клопотання без виклику власника (володільця) майна
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на наступне.

Слідчим відділом Управління СБ України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000106 від 21.05.2018 року, за фактом вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 333 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно відповіді ГВ БКОЗ УСБУ в одеській області на повідомлення № 16 митного посту «Одеса-спеціалізований» Одеської митниці ДФС від 07.12.2017 року отримано інформацію щодо спроби протиправного переміщення через митний кордон України шолома, що використовується для польотів військових літаків, та може бути виробом подвійного призначення.

Крім того встановлено, що 07.12.2017 року в цеху обробки міжнародної пошти Одеської області дирекції УДППЗ (Укрпошта) в зоні діяльності м/п «Одеса-спеціалізована» Одеської митниці ДФС під час митного контролю «народного поштового відправлення № СР 210159755 UA (бандероль), яке відправлено з України від особи на ім`я ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), на адресу особи на ім`я « ОСОБА_7 » ( АДРЕСА_2 ), виявлено шолом герметичний ГШ6ЛП ПС, що може використовуватись для польотів військових літаків.

Відповідно до листа Державної служби експортного контролю України, виріб «шолом герметичний ГШ6ЛП ПС» відповідає опису товарів за позицією ML 10 Додатку до Порядку здійснення державного контролю за «народними передачами товарів військового призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 року № 1807 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за «народними передачами товарів військового призначення».

Міжнародні передачі зазначеного товару суб`єкт може здійснювати за наявності у нього відповідного дозволу (висновку) Держекспортногоконтролю України.

30.05.2018 року слідчий суддя Приморського районного суду и. Одеси ОСОБА_8 задовольнив клопотання слідчого СВ УСБУ в Одеській області майора юстиції ОСОБА_3 про проведення обшуку за адресою : АДРЕСА_3 , за якою зареєстрований та проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення обшуку 01.06.2018 року за адресою: АДРЕСА_3 , при проведенні якого було виявлено та вилучено: три аркуша рукописного тексту громадянина ОСОБА_5 :

-флеш-накопичувач білого кольору марки «Арасег»;

-ноутбук марки «Lenovo 50-30» s/n СВ34721423 ;

-мобільний телефон марки «Ксиоми» ІМЕІ(1) НОМЕР_1 , ІМЕІ(2) НОМЕР_2 .

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане в клопотання слідчого майно.

В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених підстав.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту у встановленому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України в клопотанні прокурора про арешт майна мають бути зазначені правові підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Разом з цим, відповідно до положень діючого кримінального процесуального законодавства, застосування такого заходу не допускається, якщо сторона кримінального провадження не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для досягнення якого слідчий, прокурор звернувся із клопотанням.

Створені умови тягнуть за собою порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Зазначені міжнародні гарантії прав людини на недоторканість житла, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя, недоторканість прав власності нормативно визначені в Конституції України та є, відповідно до положень ст.2 КПК України, загальними засадами кримінального провадження.

Вивченням матеріалів провадження вбачається, що жодній особі не повідомлено про підозру, таким чином у разі погодження клопотання слідчого буде порушено ст. 170 КПК України, якою встановлено підстави для арешту майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області майора юстиції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Одеської області радника юстиції ОСОБА_4 - відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя:

21.06.2018