Справа № 162/316/17 Провадження №11-кп/773/100/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.309 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження №0000042 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, неодружений, непрацюючий, з базовою загальною середньою освітою, раніше судимий вироком Любешівського районного суду Волинської області від 04.04.2011 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 122 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з умовно-достроковим терміном 1 рік 7 місяців 7 днів на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 06.08.2014 року,
визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Органими досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він 14 лютого 2017 року за місцем проживання у власному житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , незаконно зберігав без мети збуту подрібнену речовину рослинного походження, яка згідно висновка експерта № 74/70 від 21.02.2017 року являє собою небезпечний наркотичний засіб канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 10,18 грам, який цього ж дня було вилучено працівниками Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області під час проведення санкціонованого обшуку даного житлового будинку.
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Вироком суду ОСОБА_8 виправдано за пред`явленим йому обвинуваченням за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
У вироку зазначено, що ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України підлягає виправданню за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор, вказує, що апеляційна скарга подається у зв`язку з істотним порушенням процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло безпідставне та необґрунтоване виправдання обвинуваченого. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, за фактом зберігання наркотичного засобу без мети збуту, та призначити останньому покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді 6 місяців арешту.
Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, захисника та обвинуваченого, які апеляційну скаргу прокурора заперечили, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
На думку колегії суддів судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини провадження і зроблений обґрунтований висновок про виправдування ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження винуватість ОСОБА_8 доводилася стороною обвинувачення показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та письмовими доказами.
Однак виправдовуючи ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що надані в судовому засіданні показання вказаних свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 стосовно обставин проведення обшуку і виявлення пакета з речовиною рослинного походження є суперечливими, в них містяться розбіжності щодо обставин та місця виявлення пакета з ніби-то наркотичним засобом.
Так судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Любешівського районного суду від 13.02.2017 року слідчим було доручено проведення обшуку в будинку ОСОБА_8 у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження за ст. 263 ч. 1 КК України.
Разом з тим проведення даної слідчої дії слідчий ОСОБА_9 без достатніх підстав для цього усно доручив працівникам сектору карного розшуку Любешівського ВП ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Крім того судом першої інстанції було встановлено, що ніхто з учасників обшуку, окрім ОСОБА_13 , не бачив, де саме було виявлено пакет з речовиною рослинного походження.
Так свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вказали, що їх було залучено в якості понятих для проведення обшуку в будинку ОСОБА_8 . Зазначили, що перед початком проведення слідчої дії слідчий ОСОБА_9 не роз`яснив їм їх права та обов`язки, як понятим, не забезпечив можливість стежити за діями кількох осіб, що проводили обшук, у зв`язку з чим вони не бачили де виявили пакет із подрібненою речовиною рослинного походження. Ствердили, що їх увагу до цього предмету було привернуто працівниками поліції вже тоді, коли він лежав на землі і був відкритий. Вказали, що на вказані порушення звертали увагу слідчого при складанні протоколу обшуку.
Що стосується показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то суд правильно не поклав їх в основу обвинувачення, оскільки останні є оперативними працівниками, незаконно залученими слідчим для проведення обшуку, а тому їх показання викликають сумнів у їх правдивості.
Крім того суд першої інстанції вірно вважав, що письмові докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 , є такими, що не доводять винуватість останнього у вчиненні інкримінованого злочину.
Так спростовуючи як доказ протокол обшуку від 14.02.2017 року суд першої інстанції вірно вказав, що у ньому зафіксовані відомості про проведення слідчої дії, в тому числі сторонніми особами оперативними працівниками, без письмового доручення слідчого, не повно зафіксовані обставини проведення обшуку, не внесено зауважень понятих до нього, зафіксовано вилучення речовини, дозвіл на вилучення якої слідчий суддя в ухвалі не надавав.
Крім того суд підставно визнав недопустимим доказом знайдений під час обшуку засіб рослинного походження, який в подальшому був вилучений слідчим згідно з протоколом обшуку з порушенням вимог ч. 7 ст. 236 КПК України, оскільки він був вилучений та приєднаний до матеріалів провадження з грубим порушенням процесуального закону.
Так в матеріалах провадження відсутнє, передбачене законом письмове доручення слідчого, який проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні про проведення слідчих (розшукових) дій у вигляді обшуку.
Крім того будь-яких ознак, що вилучена речовина рослинного походження належить до речовин, оббіг якої заборонено, в протоколі не зазначено.
Також в порушення вимог ст.170 КПК України вказана речовина не була визнаною речовим доказом в кримінальному провадженні та з клопотанням про накладення арешту на вказане майно слідчий не звертався, у зв`язку з чим встановити де знаходилась, вилучена речовина рослинного походження з 14.0.2017 року по 21.02.2017 року неможливо.
Також суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що висновок експертизи за №74/70 від 21.02.2014 року та постанова про визнання речового доказу та передачу його на зберігання від 24.02.2017 року не є беззаперечними доказами, оскільки обшук 14.02.2017 року був проведений з істотним порушенням вимог процесуального законодавства України, а вилучена під час обшуку речовина рослинного походження визнана судом недопустимими доказами.
Враховуючи зазначене твердження прокурора в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції, визнаючи вищевказані докази недопустимими, неповно та упереджено дослідив надані стороною обвинувачення докази не заслуговують на увагу.
Також не заслуговують на увагу твердження прокурора, що висновок суду щодо відсутності у обвинуваченого умислу на зберігання наркотичного засобу та внаслідок цього відсутності в його діях складу злочину не узгоджується з матеріалами провадженя.
Так в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 ствердили, що після виявлення під час обшуку речовини рослинного походження ОСОБА_8 повідомив, що цей пакет з речовиною йому не належить, висловив припущення щодо належності речовини його покійній матері або іншим особам, які періодично проживали в будинку. Крім того, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 працівники Великоглушанської сільської ради Любешівського району, ствердили в суді, що у ОСОБА_8 в період з осені 2016 року по лютий 2017 року проживали сторонні особи.
Дані показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_8 щодо можливої належності речовини рослинного походження його покійній матері або іншим особам, які раніше проживали в його будинку, стороною обвинувачення не спростовані належними та допустимими доказами, а тому суд підставно вважав, що дані показання відповідають дійсності, є узгодженими між собою, послідовними та не суперечать наданим стороною обвинувачення доказам.
Інших допустимих доказів обвинувачення суду не надало.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно вимог ст. 373 КПК України, п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження рішення суду про виправдання ОСОБА_8 , є правильним. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки в його основу покладено належні й допустимі докази, досліджені в судовому засіданні, у тому числі ті, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, яким суд дав належну оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності.
Суд прийшов до висновку, що отриманих судом доказів, не достатньо для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 , а тому його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України слід виправдати за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.
У апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної обставини, що передбачена ст.412 КПК України, яка б свідчила про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило суду постановити законний та обґрунтований вирок.
Інших доводів щодо незаконності постановленого ОСОБА_8 судового рішення, які б давали підстави для його зміни чи скасування, та які б спростовували висновки суду першої інстанції у апеляційній скарзі не наведено.
З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи на підставі дослідження всіх матеріалів представлених у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає виправдувальний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:
Дата набрання законної сили 17.05.2018р.

Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_16