ЄУН № 336/4339/17
пр. № 1-кп/336/450/2018
УХВАЛА
Іменем України
05 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника про повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 309 ч. 1, ст. 307 ч. 2, ст. 263 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя після скасування вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2017 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15.05.2018 року, якою призначено новий розгляд провадження у суді першої інстанції, надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні злочинів, передбачених ст. 309 ч. 1, 307 ч. 2, ст. 263 ч. 1 ст. 307 ч. 3 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вказав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просив призначити справу до розгляду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам КПК України, а саме у зв`язку з неконкретністю пред`явленого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника з тих саме підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника, вказуючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам чинного законодавства та може бути призначений судовий розгляд.

При вирішенні клопотання захисника суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти наступні рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, відповідно до ст. 291 ч. 3, 4 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Завданнями кримінального провадження як вказує ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Таким чином, для забезпечення належної правової процедури та надання можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.

Згідно із положеннями ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1)фактичних обставин кримінального правопорушення;

2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Що стосується обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_4 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ст. 309 ч. 1, 307 ч. 2, ст. 263 ч. 1 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме у тому, що на початку березня 2017 року ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, діючи умисно, знаходячись біля зупинки громадського транспорту по вул. саперна у м. Запоріжжя, у невстановленої слідством особи незаконно придбав не менше десяти зіп-пакетів з психотропною речовиною, які, незаконного зберігаючи при собі, переніс за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

На цьому викладення фактичних обставин злочину, у якому обвинувачується особа та які сторона обвинувачення вважає встановленими, закінчується, адже в подальшому в обвинувальному акті міститься опис наслідків проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 .

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані як незаконні придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту за ст. 309 ч. 1 КК України.

Також ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України, маючи умисел на незаконні придбання та зберігання з метою подальшого збуту, а також збут психотропної речовини, діючи умисно з корисливих мотивів, при невстановлених слідством обставинах незаконно придбав психотропну речовину метамфетамін, яку став незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.

27.03.2017 року приблизно о 17.00 годині ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконний збут, незаконно зберігаючи при собі вказану психотропну речовину, перебуваючи на перехресті вул. Богдана Хмельницького та пр.. Металургів у м. Запоріжжя, діючи умисно з корисливих мотивів незаконно збув ОСОБА_6 за 200 гривень два полімерних зіп-пакета з порошкоподібною речовиною. Білого кольору, яка згідно висновку експерта № 7-514 від 20.04.2017 року містить у своєму складі психотропну речовину метамфетамін масою 0,0157 грамів в перерахунку на основу.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 307 ч. 2 КК України як незаконні придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що на початку червня 2017 року, перебуваючи біля річки «Мокра Московка» у м. Запоріжжя, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу шляхом присвоєння знайденого незаконно придбав та в подальшому переніс до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де почав зберігати наступне: ручка-пістолет, яка є саморобною однозарядною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 7,6 мм, яка придатна для проведення пострілів з використанням саморобних патронів 9щумовий патрон калібру 8мм зі свинцевою кулею); один патрон з маркуванням 711_89, який є боєприпасом бойовим проміжним патроном калібру 7,62х39 мм, виготовлений промисловим способом, придатний для стрільби; три патрони з маркуваннями OZK_8mm Blank, які є боєприпасами кульовими патронами калібру 6 мм, придатними для стрільби, виготовленими саморобним способом, з використанням шумового патрону калібру 8 мм та свинцевої кулі;

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 263 ч. 1 КК України як незаконні придбання та зберігання бойових припасів та вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Також ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що маючи умисел на незаконні придбання та зберігання з метою подальшого збуту, а також збут психотропної речовини, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, при невстановлених слідством обставинах незаконно придбав психотропну речовину метамфетамін, яку став незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.

15.06.2017 року приблизно о 21.20 годині ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконний збут, незаконно зберігаючи при собі вказану психотропну речовину, перебуваючи за місцем свого мешкання у АДРЕСА_1 , незаконно збув ОСОБА_7 за 600 гривень шість полімерних зіп-пакетів з кристалічною речовиною коричневого кольору, яка згідно висновку експерта № 7-943 від 16.06.2017 року містить у своєму складі психотропну речовину метамфетамін масою 0,0046 грамів в перерахунку на основу.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 307 ч. 2 КК України як незаконні придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинені повторно.

Оцінюючи відповідність обвинувального акту вимогам чинного законодавства, суд виходить з того, що за епізодом обвинувачення за ст. 309 ч. 1 КК України стороною обвинувачення не викладено фактичних обставин скоєння злочину, у якому обвинувачується особа, адже зазначено тільки, що на початку березня ОСОБА_4 умисно незаконно придбав 10 зіп-пакетів з психотропною речовиною, які потім, зберігаючи при собі переніс за місцем свого мешкання.

Фактично на цьому викладення фактичних обставин обвинувачення в цій частині закінчено, при цьому не вказано ані виду, ані кількості психотропної речовини, ані часу, коли такий злочин був закінчений, адже далі по тексту обвинувального акту викладено інформацію, яка міститься в письмових доказах у кримінальному провадженні, а саме у протоколі обшуку, що є неприпустимим, не відповідає положенням ст. 291 КПК України та є порушенням принципу змагальності сторін та права особи на захист, у зв`язку з наступним.

Так, статтями 84, 85, 86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 КПК України вказано, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Однак, всупереч положенням ст. 291 КПК України, у відповідності до якої в обвинувальному акті мають бути викладені фактичні обставини злочину та формулювання обвинувачення, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 стороною обвинувачення детально викладені письмові докази, які можуть бути надані стороною обвинувачення лише під час розгляду кримінального провадження по суті, та можуть бути досліджені судом виключно у тому випадку, якщо стороною захисту не буде заперечуватись їх допустимість з очевидних підстав.

Кожен доказ, до яких відносяться, зокрема, протокол обшуку та висновок експерта, не має наперед встановленої сили, про що вказує ст. 94 КПК України, тож будь-які докази мають досліджуватись судом виключно після встановлення порядку та обсягу дослідження доказів та лише після вирішення заяв сторін кримінального провадження з приводу їх допустимості чи очевидної недопустимості.

В іншому випадку порушується принцип презумпції невинуватості, адже фактично стороною обвинувачення при висуненні обвинувачення суду вже повідомляється зміст доказів, які не були предметом дослідження суду та не можуть досліджуватись на стадії підготовчого судового засідання.

Таким чином, при викладенні стороною обвинувачення саме фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ст. 309 ч. 1 КК України обвинувачення пред`явлено не конкретно, а саме не зазначенні часу, місця та способу вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину.

З урахуванням положень статті 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд вважає, що в обвинувальному акті, який є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, мають бути викладені чітко, детально, повно та у такий спосіб, який не викликає жодних сумнівів, викладені обставини злочину, у скоєнні якого обвинувачується особа, а докази, які сторона обвинувачення надаватиме під час судового слідства, мають лише підтверджувати або спростовувати ті обставини, про які вказує обвинувальний акт.

При цьому кожен доказ має прийматись та досліджуватись за відсутності для того перешкод судом з урахуванням положень щодо їх допустимості та належності з урахуванням позиції захисту з цього приводу.

Саме це і забезпечує принцип об`єктивності та неупередженості суду у кримінальному провадженні.

Крім того, суд погоджується і з доводами захисника про те, що обвинувальний акт не містить дати його складення та затвердження.

При цьому під час з`ясування цих обставин у прокурора, який приймав у участь в підготовчому судовому засіданні, було з`ясовано, що, на переконання прокурора, обвинувальний акт був затверджений саме 01.07.2017 року, що відповідає даті на першій сторінці обвинувального акту, а в реєстрі матеріалів досудового розслідування міститься технічна помилка щодо затвердження обвинувального акту 31.07.2017 року.

Водночас такі твердження прокурора очевидно є сумнівними, адже з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що протягом липня 2017 року органом досудового розслідування проводились слідчі дії в межах кримінального провадження, а копію обвинувального акту підозрюваному та захиснику було вручено лише 31.07.2018 року.

Враховуючи все вищенаведене, суд позбавлений можливості встановити коли ж дійсно було складено та коли саме затверджено обвинувальний акт, а в самому обвинувальному акті такі відомості не зазначені, а зазначені не відповідають дійсності.

Крім того, з метою підтвердження повноважень прокурора у кримінальному провадженні прокурором були надані постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні.

При цьому з`ясувалось, що постанова в.о. керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 від 05.07.2017 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0002959 за ст. 309 ч. 1 КК України не підписана жодною особою.

Прокурор ОСОБА_3 , який брав участь у підготовчому судовому засіданні, вказав, що ним надані всі постанови, які приймались в порядку ст. 37 КПК України, в межах усіх кримінальних проваджень, які були згодом об`єднані.

Враховуючи вищевикладене, у суду також немає підстав вважати, що в судовому розгляді приймає участь прокурор, який був в установленому порядку призначений прокурором у кримінальному провадженні № 0002959 за ст. 309 ч. 1 КК України та, відповідно такий прокурор мав повноваження на затвердження обвинувального акту в тому числі і за цим епізодом обвинувачення.

Таким чином, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, адже у ньому не викладені чітко та докладно обставини скоєння злочину, відсутні дата складення та затвердження обвинувального акту, а сам обвинувальний акт затверджений прокурором, який не підтвердив своїх повноважень у кримінальному провадженні за ст. 309 ч. 1 КК України.

Враховуючи вищевикладене, суд, з урахуванням вищевказаного, вбачає підстави для повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст. 314, 315, 392, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 309 ч. 1, ст. 307 ч. 2, ст. 263 ч. 1 КК України, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 3 як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Головуючий суддя ОСОБА_1