Справа № 576/1009/18
Провадження № 1-кп/576/176/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.18 м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пить-Ях Тюменської області РФ, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, студента 2-го курсу Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка, проживаючого у АДРЕСА_1 , не судимого,

за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

встановив:

До суду надійшло клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру. За змістом цього клопотання ОСОБА_4 скоїв суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України за наступних обставин.

02.04.2018 р. близько 1-ї години ОСОБА_4 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в громадському місці біля магазину «Динамо», що у будинку № 53 по вул. Києво-Московській в Глухові, безпричинно грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства та проявляючи особливу зухвалість, руками та ногами розбив скло вітрини вказаного магазину, вартістю 1391 грн., завдавши фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 матеріальної шкоди на вказану суму, а потім підійшов до розташованої поруч із магазином Глухівської центральної районної бібліотеки, де ногою розбив скло вікна цієї будівлі, вартістю 92 грн., завдавши матеріальної шкоди вказаній установі на суму 92 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що у той день був п`яний та посварився зі своєю дівчиною і став розбивати вікна магазину та бібліотеки.

Суд дослідивши, представлені стороною обвинувачення докази, вважає, що в застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 слід відмовити, а кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру слід закрити у зв`язку з наступним.

Статтею 503 КПК України визначено чіткі підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Зокрема , кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена.

У цій справі суд не вбачає підстав, щоб констатувати, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності у зв`язку із наступним.

Згідно із ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Водночас відповідно до ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

Тобто, за змістом приведеної норми кримінального закону, обмежено осудна особа відповідає за вчинення не суспільно-небезпечного діяння, а злочину, і на загальних підставах. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру (ч. 2 ст. 20 КК України).

Висновком судово-психіатричного експерта від 19.04.2018 р. стверджується, що ОСОБА_4 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав та страждає на даний час хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом.

При цьому, у висновку експерта зазначається, що ОСОБА_4 знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння і не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Отже висновок експерта, як і всі інші докази у справі, не дають підстав вважати, що ОСОБА_4 на момент вчинення інкримінованого йому діяння знаходився у стані неосудності. Даний висновок експерта лише дає підстави вважати, що ОСОБА_4 перебував у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах з урахуванням положень ч. 2 ст. 20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватися у загальній процедурі з усіма гарантіями, які закон надає стороні захисту.

За таких обставин суд на підставі ч. 5 ст. 513 КПК України доходить до висновку, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 слід закрити, оскільки неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена.

На додаток, суд звертає увагу й на те, що у п. 6 своєї постанови № 7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи. Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання. Примусові заходи медичного характеру можуть застосовуватися до засудженої обмежено осудної особи також при звільненні її від покарання в разі, коли вона під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними (ч. 1 ст. 84 КК). Роз`яснити судам, що обмежено осудна особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності чи покарання або від його подальшого відбування у випадках, передбачених законом, у тому числі на підставі акта амністії.

На підставі викладеного та відповідно до ст. 20 КК України, керуючись ст.ст. 372, 503, 513 КПК України, суд, -

постановив:

В застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 відмовити, а кримінальне провадження щодо застосування до нього примусових заходів медичного характеру закрити.

Ухвала може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1