Дата документу Справа № 317/885/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/885/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/378/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселянка Запорізького району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 15 вересня 2017 року, яким його визнано винним та засуджено за ч.1 ст.197-1 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Запобіжний захід до ОСОБА_6 не застосовувався.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Комунальної установи «Обласна туберкульозна лікарня» Запорізької обласної ради шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 199250 грн 28 коп.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати його та відмовити в задоволенні цивільного позову КУ «Обласна туберкульозна лікарня».

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. На його думку, суд формально розглянув обставини справи і невірно прийшов до висновку про те, що він самовільно став використовувати земельну ділянку і мав намір її зайняти. Судом не встановлено те, що він мав намір постійно користуватися земельною ділянкою та взяти її в оренду.

Судом не взяті до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були присутні під час його розмови з ОСОБА_11 - в.о головного лікаря, під час якої він отримав її усну згоду на обробку землі.

Ці показання знайшли підтвердження під час допиту свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що він до нього дійсно звертався з питанням про надання дозволу на обробку земельної ділянки. Цим показанням свідків суд не дав ніякої оцінки.

Апелянт вказує на те, що він прибрав бур`яни та сміття з зазначеної земельної ділянки, вивіз їх, через що поніс значні витрати і намагався компенсувати отриманням доходу за врожай соняшника.

Згідно з вироком суду, протягом березня-травня 2016 року (встановити більш точний час в ході судового розгляду не виявилося можливим) ОСОБА_6 , діючи умисно та достовірно усвідомлюючи про відсутність у нього законних підстав на використання земельної ділянки, маючи прямий умисел, спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи з метою отримання прибутку від збору сільськогосподарської продукції, самовільно, без наявності будь-яких правовстановлюючих документів, зайняв земельну ділянку загальною площею 15,7475 га, яка перебуває в користуванні Комунальної установи «Обласна туберкульозна лікарня» Запорізької обласної ради, що розташована за адресою: вул. Миру 5-б, с. Веселянка Запорізького району Запорізької області.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки, ОСОБА_6 протягом вказаного періоду провів на цій ділянці роботи з дискування ґрунту та засіяв ділянку насінням соняшника, чим завдав користувачу цієї земельної ділянки Комунальній установі «Обласна туберкульозна лікарня» Запорізької обласної ради матеріальної шкоди, яка згідно з висновком експерта №48/11.2 від 09 березня 2017 року, становить 199250,28 грн.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, представника потерпілого ОСОБА_8 , прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.197-1 КК України.

Згідно з матеріалами провадження, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 не заперечуючи того факту, що ним не укладались жодні договори на користування зазначеною земельною ділянкою та відсутність будь-яких документів на цю ділянку, свою вину не визнав та пояснив, що на початку 2016 року він звернувся до головного лікаря КУ «Обласна туберкульозна лікарня» ЗОР ОСОБА_13 з проханням надати дозвіл на обробку земельної ділянки, яка розташована поблизу вказаного закладу охорони здоров`я. На його прохання ОСОБА_13 відповіла згодою та зазначила, що документи на дану земельну ділянку до кінця не оформлені. Він також звертався по даному питанню до сільської ради, на що сільський голова дав йому усну відповідь, що не має заперечень проти того, щоб він обробив та засіяв землю та додав, що туберкульозна лікарня не має право користуватися землею та вести підсобне господарство. Оскільки земельна ділянка протягом останніх трьох-чотирьох років стояла необробленою та заросла бур`янами, він в квітні на початку травня 2016 року власними силами провів її дискування, а в травні 2016 року засіяв ділянку соняшником. Після цього до нього усно звернулась головний лікар КУ «Обласна туберкульозна лікарня» ЗОР ОСОБА_13 та заявила, що її керівництво заборонило користування цією земельною ділянкою і через це вона не дозволяє йому більше виходити на поле. Врожай соняшника, яким він засіяв земельну ділянку, було зібрано іншими особами в присутності працівників поліції.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими в установленому порядку доказами, які наведені в оскаржуваному вироку.

Так, представник потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді завідуючого господарством в КУ «Обласна туберкульозна лікарня» ЗОР. Приблизно в квітні-травні 2016 року працівники лікарні на полі, що розташоване біля лікарні та яке знаходиться в користуванні лікарні, побачили трактор. Вони разом з головним лікарем ОСОБА_13 вийшли на поле та побачили, що ОСОБА_6 за допомогою трактора проводить дискування ґрунту. Головний лікар ОСОБА_13 сказала ОСОБА_6 , щоб той припинив будь-які роботи на полі. Комісією в складі працівників лікарні складались акти про попередження ОСОБА_6 щодо недопустимості самовільного використання земель лікарні.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді виконуючої обов`язки головного лікаря КУ «Обласна туберкульозна лікарня» ЗОР. На початку квітня 2016 року працівники лікарні побачили, що на полі, яке розташоване безпосередньо біля лікарні та яке знаходиться в користуванні лікарні з 2002 року на підставі відповідного держаного акту, кимось здійснюються роботи по обробці ґрунту. Вона разом з працівниками лікарні вийшла на поле та побачила, що роботи по культивації ґрунту проводяться ОСОБА_6 , який на її питання відповів, що проводить роботи на полі з дозволу голови сільської ради. Вона повідомила ОСОБА_6 , що його дії незаконні, оскільки земельна ділянка перебуває на праві користування у лікарні та не відноситься до земель сільської ради. Після цього, в квітні 2016 року вона написала звернення з приводу самовільного зайняття ОСОБА_6 земельної ділянки до голови Запорізької обласної ради, до прокуратури та до органів поліції. Крім того, з квітня по вересень 2016 року вона неодноразово попереджала ОСОБА_6 про недопустимість самовільного використання земельної ділянки. Зазначила, що земельна ділянка дійсно протягом кількох років не оброблялась ніким, оскільки технічна документація на цю ділянку перебуває у стані оформлення, а ОСОБА_6 не звертався до неї з приводу оренди земельної ділянки.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він працює в КУ «Обласна туберкульозна лікарня» ЗОР сторожем. Під час однієї зі змін навесні 2016 року йому подзвонив завгосп лікарні та повідомив, що на полі, яке знаходиться біля лікарні хтось обробляє землю. Коли вони вийшли на поле, то побачили комбайн з водієм та обвинуваченого ОСОБА_6 . Земельна ділянка, при цьому була оброблена.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 доли аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді головного бухгалтера КУ «Обласна туберкульозна лікарня» ЗОР. На балансі лікарні з 2002 року на праві користування перебуває земельна ділянка, яка розташована біля території лікарні. В квітні-травні 2016 року вона входила до складу комісії, якою складались акти, якими було зафіксоване незаконне оброблення зазначеної земельної ділянки ОСОБА_6 , якого неодноразово попереджували про недопустимість самовільного користування землею. Вона особисто не бачила жодного звернення від ОСОБА_6 до лікарні з питання надання дозволу на користування земельною ділянкою.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є рідною сестрою обвинуваченого ОСОБА_6 . На початку 2016 року під час розмови з її племінником, сином обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_20 вона дізналась, що він планує займатись обробкою землі, для чого нещодавно він їздив до головного лікаря тублікарні ОСОБА_13 та отримав її усну згоду на обробку землі, яка знаходиться біля лікарні. Через деякий час, приблизно на початку літа 2016 року, коли на ділянці вже з`явились сходи соняшника, вона була в гостях в родини Одностеблиці та побачила, як до Одностеблиці на автомобілі приїхала ОСОБА_13 та сказала, щоб вони не заходили на поле. Вона нічого не знає про документи на землю, однак усну згоду на обробку землі ОСОБА_13 давала.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона колишня дружина сина обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_21 . На момент подій даного кримінального провадження і до вересня 2016 року вони проживали разом. ОСОБА_21 намагався знайти контакт з головним лікарем туберкульозної лікарні, щоб дізнатись про можливість отримання дозволу на обробку землі. Під час зустрічі ОСОБА_13 надала свою згоду на обробку землі з однією умовою їм необхідно буде зібрати з ділянки все сміття, після чого вони можуть починати обробку землі. Навесні 2016 року вони почали обробляти ділянку. Після того, як на земельній ділянці зійшли сходи соняшника, їм повідомили про те, щоб вони більше не виходили на земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_22 , працюючий в лікарні інженером по охороні праці пояснив, що земельна ділянка була оброблена та засіяна ОСОБА_6 . В квітні-травні 2016 року він входив до складу комісії, якою складались акти, якими було зафіксоване незаконне оброблення зазначеної земельної ділянки ОСОБА_6 .

Допитаний в якості свідка голова Григорівської сільської ради ОСОБА_12 пояснив, що зазначена земельна ділянка не перебуває у власності сільської ради. Протитуберкульозна лікарня користується земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, який на теперішній час є дійсним. До нього дійсно в усній формі звертався ОСОБА_6 з питання надання дозволу на обробку земельної ділянки, однак він його відправив домовлятися з головним лікарем лікарні.

Показання вищезазначених свідків узгоджуються з письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом під час розгляду провадження, а саме:

- відомостями з протоколів огляду місця події від 17 вересня 2016 року та 28 жовтня 2016 року, під час якого було виявлено, що на частині поля площею 10,472 га росте соняшник, а частина поля розміром 5,2755 га містить сліди зібраного соняшника (а.п.44-49, 84-85);

- актами від 07 квітня 2016 року, 25 квітня 2016 року та 25 травня 2016 року, складеними комісією з працівників КУ «Обласна туберкульозна лікарня» ЗОР, якими зафіксоване факти самовільного користування земельною ділянкою, яка перебуває на балансі та в постійному землекористуванні лікарні, ОСОБА_6 , який попереджений про недопустимість таких дій (а.п.60-62);

- листом Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області №01-16/517 від 29 вересня 2016 року, відповідно до якого при зверненні ОСОБА_6 до сільської ради йому було роз`яснено про необхідність оформлення документів на оренду земельної ділянки. Будь-яких дозволів на обробку ОСОБА_6 земельної ділянки Григорівською сільською радою не надавалось (а.п.68);

- листом КУ «Обласна туберкульозна лікарня» ЗОР, відповідно до якого жодних дозволів на користування землею ОСОБА_6 не надавалось (а.п.67);

- листом Управління Держгеокадастру у Запорізькому районі Запорізької області Головного управління Держгеокадастру у Запорізької області, згідно з яким, станом на 31 грудня 2012 року право власності або оренди за ОСОБА_6 будь-якої землі на території Григорівської сільської ради не оформлювалось (а.п.80).

Відповідно до інформації наданої Вільнянською ДПІ ГУ ДФС в Запорізькій області, ОСОБА_6 протягом 2016 року не перебував на обліку як платник земельного податку (а.п.83).

Згідно з висновком судово-економічної експертиза № 48/11.2 від 09 березня 2017 року, розмір шкоди, яка заподіяна внаслідок самовільного зайняття ОСОБА_6 земельної ділянки площею 15,7475 га становить 199250,28 гривень (а.п.96-108).

Оцінивши всі ці докази, які було відкрито стороні захисту з дотриманням вимог ст.290 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав їм відповідну оцінку з точки зору їх достатності та допустимості й дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він мав право обробляти землю за наявності усної згоди головного лікаря ОСОБА_13 , є необґрунтованими, оскільки набуття права користування земельною ділянкою та права оренди земельної ділянки здійснюється у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до вимог ст.125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Таким чином, наявність усної згоди керівника установи, у користуванні якої знаходиться земельна ділянка (навіть якщо б вона і була), не наділяє будь-кого правом користування земельною ділянкою.

Крім того, вказані ОСОБА_6 факти спростовуються перш за все самою ОСОБА_13 , яка послідовно вказувала на те, що ніякої згоди ОСОБА_6 на обробку вищевказаної земельної ділянки не давала, більш того, неодноразово вказувала останньому на недопустимість таких дій.

Свідок ОСОБА_12 , на якого посилається обвинувачений, також не підтвердив зазначених обставин, а вказав лише на те, що дійсно до нього звертався ОСОБА_6 з питань користування зазначеною земельною ділянкою, але він порадив йому звернутися до головного лікаря вищевказаної медичної установи.

Твердження обвинуваченого, що земельна ділянка тривалий час не оброблялась та була в занедбаному стані, а він своїми діями очистив її від бур`янів та сміття за свій кошт та засіяв, щоб повернути затрачені кошти, не спростовують факту самовільного зайняття обвинуваченим земельної ділянки, а відповідно, не спростовують і висновків суду.

З огляду на викладене, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на які посилається обвинувачений, також цих висновків суду не спростовують.

Що стосується фактично призначеного судом покарання ОСОБА_6 , то воно відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, і на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 15 вересня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.197-1 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4