Справа №592/4328/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/332/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/4328/16-к за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 05 січня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання органу з питань пробації про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30 травня 2016 року у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник засудженого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання органу з питань пробації про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання через закінчення іспитового строку, оскільки засуджений, хоча і вчинив протягом іспитового строку два злочини, однак при призначенні йому покарання суди не застосовували вимоги ч.3 ст.78 КК. Також зазначає, що при призначенні ОСОБА_9 покарання за злочини, вчиненні ним протягом іспитового строку суди не застосували ст.ст.71, 72 і ч.3 ст.78 КК, то перебіг іспитового строку весь час продовжувався, а тому направлення його для відбування покарання після закінчення іспитового строку є незаконним.

В запереченнях на вказану вище апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення, оскільки ОСОБА_9 не виконав умов відбування покарання з випробуванням, а тому він не може бути звільнений від призначеного йому покарання.

06.12.2017 до Зарічного районного суду м. Сум звернувся начальник Зарічного районного сектору Сумського міськрайонного відділу з питань пробації з клопотанням про звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_9 у зв`язку із закінченням іспитового строку, яке обґрунтував тим, що вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 ОСОБА_9 був засуджений за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців. Протягом вказаного іспитового строку ОСОБА_9 вчинив новий злочин, за який вироком суду від 01.03.2017 йому було призначене покарання у виді штрафу в розмірі 5950 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст.ст.71 і 72 КК України, за сукупністю вироків, вказане покарання та покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 було ухвалено виконувати самостійно. В подальшому ОСОБА_9 повторно вчинив новий злочин, за який вироком суду від 25.07.2017 йому повторно було призначене покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ч.4 ст.70 КК України, вказане покарання та покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 також було ухвалено виконувати самостійно.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Сум від 05.01.2018 у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання було відмовлено. Своє рішення суд вмотивував тим, що ОСОБА_9 протягом іспитового строку вчинив два злочини, за які він був засуджений вироками судів та які набрали законної сили, що виключає можливість звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про звільнення від покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, начальник Зарічного районного сектору Сумського міськрайонного відділу з питань пробації звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців, яке було призначено йому за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Сум від 05.01.2018 у задоволенні вказаного клопотання про звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання було відмовлено з тих підстав, що протягом іспитового строку він вчинив два злочини, за які був засуджений вироками судів та які набрали законної сили, а тому він не може бути звільнений від відбування покарання.

Однак такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, належним чином не вмотивованими, не відповідають вимогам кримінального законодавства України, рішенням Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини (далі КС і ЄСПЛ).

Так, згідно матеріалів кримінального провадження вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 ОСОБА_9 був засуджений за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців та цим же вироком на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік шість місяців.

Протягом іспитового строку ОСОБА_9 вчинив два нових злочини.

Зокрема, за вчинення першого злочину вироком Зарічного районного суду м. Сум від 01.03.2017 йому було призначене покарання у виді штрафу в розмірі 5950 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. На підставі ст.ст.71 і 72 КК України, за сукупністю вироків, вказане покарання та покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 було ухвалено виконувати кожне самостійно.

Після цього, ОСОБА_9 повторно вчинив новий злочин, за який вироком Зарічного районного суду м. Сум від 25.07.2017 йому знову було призначене покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ч.4 ст.70 КК України вказане покарання та покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 було ухвалено виконувати самостійно.

Таким чином, будучи звільненим від відбування призначеного покарання, ОСОБА_9 знову вчинив два злочини, за які він був засуджений вироками суду. При цьому, вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 кожного разу було ухвалено виконувати самостійно, в першому випадку на підставі ст.ст.71 і 72 КК України, а в другому ч.4 ст.70 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Разом з тим, ч.2 тієї ж норми кримінального закону визначено, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, а згідно ч.3 вказаної статті у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71 і 72 КК України.

Таким чином, кримінальним законом визначено дві умови, за наявності яких засуджений після закінчення іспитового строку може бути звільнений від призначеного йому покарання, а саме:

? виконання покладених обов`язків;

? не вчинення нового злочину.

У свою чергу, підставами для направлення засудженого відбувати призначене покарання є:

? не виконання покладених обов`язків;

? систематичне вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення.

Тобто законодавець не пов`язує (не співставляє) підстави, при дотриманні яких можливе звільнення від відбування призначеного покарання з умовами, не дотримання яких тягне за собою направлення засудженого для відбування призначеного покарання, а обумовлює їх як окремі чинники, які впливають на настання тих чи інших правових наслідків для засудженого.

Розглядаючи клопотання, судом першої інстанції не було враховано, що засуджений ОСОБА_9 , хоча і вчинив протягом іспитового строку злочини, але це не є підставою для його направлення відбувати призначене покарання, а в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що він протягом іспитового строку не виконав покладені на нього обов`язки або систематично вчиняв правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчили про його небажання стати на шлях виправлення, які б були підставами для направлення ОСОБА_9 відбувати призначене покарання.

Крім того, поза увагою суду залишилися ті обставини, що на момент звернення до суду з клопотанням, встановлений ОСОБА_9 іспитовий строк сплинув, а вчинення ним двох нових злочинів протягом цього строку фактично було враховано іншими судами при призначенні йому остаточних покарань у виді штрафу за кожним вироком. При цьому покарання з випробуванням за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 ОСОБА_9 продовжував відбувати кожного разу окремо, спочатку на підставі ст.ст.71 і 72 КК України, а потім на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права (п.1), законність (п.2) та диспозитивність (п.19), згідно яких зокрема кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч.1 і ч.2 ст.8 КПК).

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК України. У разі якщо норми КПК України суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. У випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу (ч.1 і ч.ч.3-6 ст.9 КПК).

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (п.31, рішення по справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п.109, рішення по справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п.53, рішення по справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та п.19, рішення по справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), за вказаних вище обставин слід враховувати принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права і згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Аналогічним рішенням від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), ЄСПЛ визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

В іншій справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п.54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

КС України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз.3 п.п.3.1 п.3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз.2 п.п.5.4 п.5).

Виходячи із системного аналізу вказаного вище кримінального законодавства України, судової практики КС України та рішень ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що в даному випадку, остаточна відмова у задоволенні клопотання про звільнення від покарання призвела б до таких наслідків (колізій), за яких ОСОБА_9 не був би ані звільненим від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, ані направленим відбувати це покарання, оскільки законні підстави для цього відсутні, що суперечить принципу правової визначеності, який є невід`ємною та органічною складовою принципу верховенства права, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

При цьому, враховуючи зазначені вище обставини, клопотання начальника Зарічного районного сектору Сумського міськрайонного відділу з питань пробації підлягає задоволенню, а ОСОБА_9 звільненню від відбування покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців призначеного йому за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п.1 ч.1 ст.413 цього Кодексу, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 05 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та постановити нову ухвалу.

Задовольнити клопотання начальника Зарічного районного сектору Сумського міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_13 щодо звільнення від відбування покарання.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців призначеного за вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 30.05.2016 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4