Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Провадження № 1-кс/490/21/2018
У Х В А Л А
08 лютого 2018 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Миколаєві заяву слідчого судді ОСОБА_3 про її відвід від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого прокуратури у кримінальному провадженні № 0000269, -

встановив:
На розгляді в слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_3 перебуває скарга ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого прокуратури у кримінальному провадженні № 0000269.

03 січня 2018 року слідчий суддя подала заяву про свій відвід від участі у розгляді вказаної скарги.

У заяві зазначала, що бере участь у колегії суддів з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307 Кримінального Кодексу України.

Зі змісту заяви вбачається, що, як на думку слідчого судді, ця обставина може призвести до виникнення об`єктивних сумнівів у стороннього спостерігача у неупередженості слідчого судді під час розгляду скарги на бездіяльність слідчого прокуратури у кримінальному провадженні № 0000269.

У судове засідання скаржники ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, просили про розгляд заяви про відвід слідчого судді за їх відсутності.

Слідчий та прокурор у кримінальному провадженні № 0000269 у судове засідання також не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Слідчий суддя у судове засідання також не з`явилась, додаткових пояснень із приводу поданої заяви не надала.

За такого подана заява розглянута за відсутності сторін кримінального провадження та слідчого судді.

Після вивчення доводів, викладених у заяві про відвід, а також матеріалів скарги суд дійшов висновку про те, що подана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

І......Під час розгляду вказаної заяви судом встановлені такі фактичні обставини.

1. З 13 грудня 2016 року в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження № 0003450 (унікальний номер справи в суді 490/11449/16-к) про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307 Кримінального Кодексу України. Ця справа розглядається колегією суддів у складі: головуючого - судді ОСОБА_7 , суддів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

2. З 02 серпня 2016 року до 20 листопада 2017 року в провадженні слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Миколаївської області перебувало кримінальне провадження № 0000269 щодо відомостей стосовно:

-обмеження волі неповнолітнього ОСОБА_4 під час проведення обшуку 26 липня 2016 року під час досудового розслідування кримінального провадження № 0003450;

-незаконного затримання ОСОБА_4 26 липня 2016 року під час досудового розслідування кримінального провадження № 0003450;

-підроблення слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження № 0003450 протоколу допиту ОСОБА_4 від 19.08.2016 року

Постановою старшого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Миколаївської області від 20 листопада 2017 року кримінальне провадження № 0000269 закрите.

14 грудня 2017 року потерпілий в кримінальному провадженні № 0000269 ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_6 звернулись до слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва із скаргою на бездіяльність слідчого під час розслідування цього кримінального провадження.

14 грудня 2017 року ця скарга була передана на розгляд слідчого судді ОСОБА_8 .

ІІ......Далі з огляду на суть питання, що було поставлене слідчим суддею у заяві про відвід, суду належить з`ясувати характер та сутність зв`язку між кримінальними провадженнями № 0003450 та № 0000269.

З цього приводу суд відзначає наступне.

1. Відповідно до статті 7 Кримінального Процесуального Кодексу України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати його загальним засадам, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.

Відповідно до статті 8 цього Кодексу принцип верховенства права полягає у тому, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; у кримінальному провадженні він застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

До того ж, відповідно до частини 5 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини під час винесення рішень виходе з положень Європейської Конвенції про захист прав людини та її основних свобод, стаття 6 якої передбачає, що: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

При цьому Конвенція не надає визначення терміну «кримінальне обвинувачення», але таке визначення розроблене у практиці Європейського суду з прав людини, який займається тлумаченням норм Конвенції.

При цьому тлумачення цього явища у практиці суду відрізняється своєю "автономністю" та охоплює увесь комплекс процедур, передбачених національним законодавством для розгляду справи стосовно особи та винесення остаточного рішення, включаючи «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального злочину», так й «інші підстави, що підтверджують це обвинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного» (як то видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук тощо) /див. наприклад справу "Фоті та інші проти Італії "(1982)/.

2. Повертаючись до обставин, яких стосується подана слідчим суддею заява, суд відзначає, що:

-у кримінальному провадженні № 0000269 йдеться про встановлення обґрунтованості "інших підстав", що підтверджують наявність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307 Кримінального Кодексу України;

-у кримінальному провадженні № 0003450 - йдеться про встановлення обґрунтованості "офіційного повідомлення" про наявність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307 Кримінального Кодексу України

Таке доводить, що хоча формально провадження № 0000269 та № 0003450 є різними, вони стосуються того ж самого предмету - обґрунтованості "офіційного повідомлення" про наявність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307 Кримінального Кодексу України.

3.Оцінюючи цю обставину, суд виходе з правової позиції Європейського Суду з прав людини, висловленої у рішенні у справі «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року, відповідно до якої суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи.
При цьому суд враховує, що право на висунення обвинувачення зрештою належить державі, в цьому випадку прийняте рішення про висунення обвинувачення ОСОБА_4 ; обґрунтованість цього обвинувачення має оцінюватись в порядку, передбаченому Кримінальним Процесуальним Кодексом України, а саме - в суді під час судового розгляду кримінального провадження.

Наведене у сукупності доводить, що як провадження № 0000269, так й провадження № 0003450 є однією справою про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307 Кримінального Кодексу України

ІІІ......Це дозволяє зробити такі висновки стосовно аргументів слідчого судді, що наведені у її заяві про відвід.

1. У своїй заяві слідчий суддя стверджує, ніби провадження № 0000269 та № 0003450 є різними справами, та вона наразі має одночасно брати участь у розгляді різних справ.

Проте, ці твердження не відповідають встановленим вище реаліям розглядуваних справ та хибно базуються на формальному підході до обставин справи.

В той же час, як доведено вище, такий підхід не відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, на засади якої посилається сама слідча суддя у своїй заяві про відвід.

2. Далі слідча суддя стверджує, ніби сам факт розгляду нею кримінального провадження № 0003450, яке хибно визнається нею окремою справою, може викликати в стороннього спостерігача сумніви у її неупередженості під час розгляду, як на її думку, окремого провадження № 0003450.

Проте, ці твердження не засновані ані на фактичних обставинах розгляду справи, ані на сталій практиці з цього приводу.

Так, згідно ж Бангалорських правил Поведінки судді цінності, що сповідуються суддею, його принципи або думка відносно закону не є проявами упередженості. Той факт, що суддя має певну думку з правового питання, що має відношення до розгляду справи, не позбавляє його права брати участь у розгляді справи /См. Jeffrey M. Shaman, Steven Lubet and James J. Alfini, Judicial Conduct and Ethics, 3rd ed. (Charlottesville, Virginia, The Michie Company, 2000)/.

Доказ же того, що розум судді являє собою tabula rasa («чисту дошку») свідчив би про відсутність кваліфікації, але - не про відсутність упередженості /Laird v Tatum, United States Supreme Court (1972) 409 US 824/.

Це правило не стосується лише ухвал суду або коментарів відносно наданих свідчень або доказів, поданих під час судового розгляду конкретної справи.

Твердження ж самої слідчої судді про те, що провадження № 0003450 є окремою справою, до розгляду якої, як свідчать надані суду матеріали, вона ще не приступила, самі по собі не дають підстави для припущення, що в межах цієї справи вона у будь-який спосіб будь-коли надавала коментарі щодо досліджених доказів.

Отже, аргументи слідчого судді із приводу необхідності її відводу є неприйнятними та не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

ІV......Наведені обставини у їх сукупності призводять до необхідності вирішення заявленого відводу наступним чином.

1. Як доведено вище, наведені слідчим суддею обставини не дають підстав для задоволення заяви про її відвід.

2. Діюче законодавство не містить обмежень для судді щодо участі судді, який бере участь у розгляді питання про обґрунтованість обвинувачення по суті, щодо форм його участі у розгляді цього питання, зокрема, щодо його одночасної участі у розгляді цього питання, що є різними за формою.

3. Про наявність підстав, передбачених пунктами 1-3; 5 частини 1 статті 75 Кримінального Процесуального Кодексу України, слідча суддя не посилається на наявність таких обставин під час розгляду заяви про відвід слідчого судді встановлена не була.

Отже, підстави для відводу слідчого судді ОСОБА_8 від участі у розгляді скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого прокуратури у кримінальному провадженні № 0000269 є відсутніми, в зв`язку із чим у задоволенні її заяви про "самовідвід" слід відмовити.
Принагідно суд відзначає, що діючим законодавством окремий порядок розгляду заяв про самовідвід не встановлений, через що підстави для твердження, ніби сам по собі факт подання такої заяви автоматично тягне її задоволення наразі є відсутніми.

Керуючись ст. 81, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні заяви заяву слідчого судді ОСОБА_3 про її відвід від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого прокуратури у кримінальному провадженні № 0000269 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
СУДДЯ = ОСОБА_10 =
08.02.2018