Справа №577/2070/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/715/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Конотопським міськрайонним судом Сумської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2018 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Шостка, Сумської області, українцю, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, одруженому, мешканцю АДРЕСА_1 , судимого вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2015 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України,

відмовлено в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07.05.2015 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду від 03.06.2016 року іспитовий строк скасовано і ОСОБА_7 направлено для відбування покарання в місця позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду від 15.11.2016 року в строк відбування покарання ОСОБА_7 згідно ст. 72 КК України судом було зараховано час попереднього ув`язнення з 03.06.2016 року по 08.08.2016 року.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду від 18.12.2017 року згідно ст. 82 КК України невідбуту частину строку покарання ОСОБА_7 змінено на більш м`яке у виді 1 року 03 місяців 11 днів обмеження волі.

На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у виді обмеження волі в ДУ «Конотопський виправний центр (№130)». Кінець строку відбування покарання 28.02.2019 року.

16.05.2018 року до Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшла заява засудженого ОСОБА_7 про застосування ст.81 КК України щодо його умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2018 року в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від покарання відмовлено. В мотивах до прийняття такого рішення суд послався на відсутність відомостей, які б доводили виправлення ОСОБА_7 .

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду несправедливою та незаконною, просить переглянути справу та винести обґрунтоване рішення за його заявою. Апелянт вказує, що весь час перебування в КВІ-130 працював днювальним, стягнень не отримував, що спростовує висновки суду в цій частині. Вказує, що під час судового засідання не було досліджено довідку, згідно якої він не може працювати на важкій праці, не враховано і наявність 3 заохочень за гарну поведінку за час відбування покарання в ШВК №66, які стали підставою для його направлення до КВІ-130.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який не вбачав підстав до задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши особову справу засудженого ОСОБА_7 та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною другою цієї норми закріплено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання більш м`яким, ухвалою Шосткинського міськрайонного суду від 18.12.2017 р. зараховано час попереднього ув`язнення, та на момент розгляду клопотання він відбув 3/4 частини строку покарання.

Згідно дослідженої судом характеристики, ОСОБА_7 характеризується посередньо, за весь час відбування покарання в установі заохочень та стягнень не має. Має заохочення під час відбування покарання у ВК № 66, що стало підставою для заміни покарання на більш м`яке.

За заявою ОСОБА_7 питання про його умовно-дострокове звільнення розглядалося комісійно керівництвом служб ВЦ і йому було відмовлено. Виправним центром зроблено висновок про те, що позитивних змін в особистості засудженого в частині доведення ним виправлення не відбулося і, що особа ОСОБА_7 потребує подальшого спостереження, вивчення і контролю.

З того часу будь-яких нових відомостей, які б доводили його виправлення, до суду не надходило.

Таким чином, суд першої інстанції розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання через те, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення.

Доводи апеляційної скарги засудженого стосовно того, що він заслуговує на застосування до нього положень ст. 81 КК України є необґрунтованими, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, а наявні в матеріалах кримінального провадження та особової справи дані, лише підтверджують посередню характеристику засудженого.

Крім того, згідно ст.60 КВК України засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів досліджено матеріали особової справи засудженого та встановлено відсутність будь-яких доказів щодо неможливості працевлаштування ОСОБА_7 в установі через стан здоров`я. Натомість в особовій справі ОСОБА_7 наявна медична довідка про те, що засуджений працездатний з працевлаштуванням, в Конотопському ВЦ утримуватись може (а.о.с.54).

Інших доказів, які б могли спростувати наведене, матеріали провадження та особової справи не містять, і самим засудженим таких не надано.

При цьому в досліджених матеріалах ніде не зазначено, що засуджений ОСОБА_7 не був задіяний до суспільно корисної оплачуваної праці із-за відсутності виробничих потужностей.

За таких обставин, суд фактично позбавлений можливості з урахуванням положень ч. 2 ст. 81 КК України зробити висновок про те, що засуджений проявив сумлінне ставлення до праці та виправлення.

Доводи засудженого про те, що він працює днювальним не підтверджують того, що до нього необхідно застосувати ст. 81 КК України та не спростовують висновків суду.

Крім того, із витягу протоколу № 6 від 07.03.2018 року засідання комісії ДУ «Конотопський виправний центр (№130)» з питання умовно-дострокового звільнення встановлено, що засудженому було відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення (а.о.с.84), незважаючи на те, що на той момент він вже був працевлаштованим на посаді днювального.

Посилання апелянта на наявність у нього 3 (трьох) заохочень за час відбування покарання в ШВК №66 підтверджено дослідженням матеріалів справи та саме їх наявність стала підставою для заміни ОСОБА_7 покарання на більш м`яке. Однак, колегія суддів відмічає, що для застосування положень ст.81 КК України поведінка засудженого має бути послідовною протягом всього строку відбування покарання, який передує можливому застосуванню пільги.

За таких обставин, ухвала Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.05.2018 р. щодо відмови в умовно-достроковому звільненні від покарання засудженого ОСОБА_7 , є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Порушень вимог процесуального закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4