Справа № 570/1415/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
з участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001072, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 23 липня 2015 року,
по обвинуваченню ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Рівне, місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше судимого 25.12.2014 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.190 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Згідно обвинувального акту органом досудового розслідування ОСОБА_12 пред`явлене обвинувачення у тому, що він, у нічну пору доби з 21 липня на 22 липня 2015 року, точного часу не встановлено, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, умисно наніс один удар гострим предметом в ділянку шиї власнику даного домогосподарства - ОСОБА_14 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани передньої та лівої бокової поверхні шиї, в глибині якої простежуються ушкодження м?яких тканин, м?язів та крупної (магістральної) кровоносної судини (лівої сонної артерії), в результаті чого останній помер. Зазначені тілесні ушкодження, спричиненні ОСОБА_14 , є небезпечними для життя в момент заподіяння, по цьому критерію носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті.
Крім того, ОСОБА_12 , будучи раніше судимим 25 грудня 2014 року Рівненським міським судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний злочин.
У червні 2015 року, у нічну пору доби, точного часу та дати не встановлено, ОСОБА_12 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, шляхом вільного доступу, перебуваючи на території військового містечка № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з сходинкового майданчика приміщення будинку особового складу №2 таємно викрав велосипед марки «MCKENZIE MOUNTAIN HILL 500Х» вартістю 2550 грн., що належить ОСОБА_9 .
Вказаними діями ОСОБА_9 завдано майнову шкоду в розмірі 2550 грн.
Також, у нічну пору доби з 25 серпня 2015 року на 26 серпня 2015 року, точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_12 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, шляхом пошкодження скла пластикового вікна, проник до приміщення перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_7 , а саме: гроші в сумі 4000 грн.; фен марки «Coifin B2R-ion Korto» вартістю 657,53 грн.; електричні щипці марки «Moser 4432» вартістю 342,72 грн.; фарбу для волосся «Хна», бальзам для волосся «Vatika», парфуми на розлив, що перебували у скляних ємностях, загальною вартістю 1500 грн., а також машинку для стрижки волосся марки «Jaguar 2000СМ» вартістю 683,90 грн., яка належить ОСОБА_8 . Вказаними діями ОСОБА_7 завдано майнову шкоду в розмірі 6500,25 грн., а ОСОБА_15 вказаними діями завдано майнову шкоду в розмірі 683,90 грн.
Крім того, 08 вересня 2015 року, близько 03 год. 00 хв., ОСОБА_12 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, діючи, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, шляхом пошкодження цементних швів проник до приміщення гаража № НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_10 на праві оренди, що знаходиться неподалік території колишнього цукрового заводу за адресою: АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 450 гривень та кутову шліфувальну машинку («болгарку») марки «Stark AG 2200» вартістю 491 гривень, які належать ОСОБА_10 . Вказаними діями ОСОБА_10 завдано майнову шкоду в розмірі 941 грн.
Дії ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч.3 ст.183 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.
Положеннями ст.91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно частини 2 даної норми доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального правопорушення.
Нормою ст.84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
В обґрунтування доведеності обвинувачення прокурор посилається на показання потерпілих, свідків, протоколи слідчих дій, та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи (протоколи оглядів місць подій, протоколи огляду речей, документів, висновок судово-медичної експертизи трупа, висновки судово-імунологічних експертиз, висновки судових дактилоскопічних експертиз, висновки судових молекулярно-генетичних експертиз, довідки, повідомлення, інше).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 надав показання, що десь приблизно в червні 2015 року вони з дружиною поїхали до її родичів в село в Черкаську область. 19 липня 2015 року він приїхав до м.Рівне, щоб дати завдаток за квартиру. Ввечері 21 липня 2015 року ОСОБА_12 поїхав в с.Дуби Рівненського району, так як в його матері там будиночок. Переночував там і 22 липня 2015 року о 06.00 годині ранку він пішов на зупинку, щоб їхати до м.Рівне. Біля лавочки на зупинці ОСОБА_12 помітив якісь розкидані різні бумаги. Серед них валялась банківська карточка на ім?я ОСОБА_14 . Простим олівцем було зазначено пін код. Він взяв цю карточку. З ОСОБА_14 він знайомий тільки візуально, іноді здоровались. Вдома в нього він ніколи не був. Про його майновий стан йому нічого не відомо. Чи мав ОСОБА_14 перед кимось боргові зобов?язання , йому не відомо. Десь о 08.00 годині ранку він приїхав до міста Рівне. Близько 12.00 години дня зняв зі своєї картки грошові кошти в сумі 200.00 гривень. З цікавості він попробував вставити в банкомат і карточку ОСОБА_14 , але вона виявилась заблокованою. ОСОБА_12 залишив її у себе. 23 липня 2015 року він поїхав в м.Ужгород у справах. 06 серпня 2015 року він в м.Рівне пішов до відділення Приватбанку з метою зняти власні кошти в сумі 10 000 Євро, які він заробив в Італії. У відділенні такої суми грошей не було і він вийшов на вулицю. В цей час був затриманий працівниками міліції. Вони почали запитувати його , де гроші. Добу його протримали затриманим, наносили йому побої, а зранку на наступний день повезли на проведення обшуку в квартиру за адресою АДРЕСА_5 , яку він на той час орендував. Під час затримання напередодні працівники поліції вилучили в нього ключи від квартири. Перед обшуком йому віддали ключи і попросили відчинити двері в квартиру. Поняті прийшли пізніше. Працівники міліції вимагали у нього код банківської карточки і гроші. Працівники поліції прищебнули його наручниками до батареї і так тримали добу. З його роутера в цей час заходили в інтернет. На слідуючий день його повезли в суд для обрання міри запобіжного заходу. Суд обрав міру запобіжного заходу тримання під вартою з утриманням в СІЗО на 60 днів. Після того його повезли в ІТТ м.Дубно Рівненської області, а не в СІЗО м.Рівне, де тримали 18 діб. Наносили побої, вимагали грошові кошти. Потім його все-ж таки привезли в СІЗО м.Рівне. За місяць до того , як справу мали направити до суду, йому інкримінували ще три крадіжки, які він не вчиняв.
Також дав показання, що на його думку до вбивства ОСОБА_14 причетний його односельчанин ОСОБА_16 , який неодноразово з ним конфліктував та погрожував розправою. На даний час ОСОБА_16 загинув під час пожежі його будинку.
Щодо епізоду крадіжки велосипеда у ОСОБА_9 пояснив, що в червні 2015 року вони з дружиною проживали у її родичів в Черкаській області, приїхав він до м.Рівне лише 19 липня 2015 року. Потім їздив по роботі та повернувся до м.Рівне 6 чи 7 вересня 2015 року. Він не міг скоїти крадіжку велосипеда у ОСОБА_9 , так як його в червні 2015 року не було в с.Дуби Рівненського району.
Крадіжки з перукарні «Вуаля» та гаража ОСОБА_10 він також не скоював. Шліфувальна машинка, яка в нього була вилучена працівниками міліції, належала йому, так як він з-за кордону привіз багато електроінструментів.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала суду, що вона є двоюрідною сестрою убитого ОСОБА_14 22 липня 2015 року до неї приїхали працівники військової частини, в якій ОСОБА_14 працював водієм та повідомили, що останній не з`явився на роботу. Вони пішли до нього додому, приїхав дільничний інспектор. Також приїхав її син. Велосипед ОСОБА_14 виявився на місці. Шукали Опольського скрізь всім селом, але так і не знайшли. Приблизно через два місяці сусідка прийшла і сказала, що на городі людська нога видніється з-під землі. Приїхали працівники міліції. Відкопали труп ОСОБА_14 , якого впізнали родичі. Вона підозрює, що ОСОБА_14 вбив ОСОБА_12 , так як у нього не було грошей, а по селу ходили чутки, що у ОСОБА_14 вдома зберігається велика сума грошей. Їй відомо, що напередодні зникнення ОСОБА_14 він був в гостях у ОСОБА_17 .Там ще була присутня ОСОБА_18 , але ввечері ОСОБА_14 пішов додому, так як йому вранці треба було йти на роботу. ОСОБА_12 в селі вона бачила приблизно за три місяці до зникнення ОСОБА_14 .
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав, що у червні 2015 року у нього зі сходової клітини було викрадено два велосипеди. Йому подзвонили працівники міліції та повідомили, що велосипед марки «MCKENZIE» знайшли. Він прийшов до відділу міліції і впізнав велосипед. Другий велосипед так і не знайшли.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що 08 вересня від відчинив бокс № 9, який він орендує та виявив зникнення грошових коштів в розмуру 1100 гривень та болгарки. У боксі були пошкоджені склоблоки у вікні та зламана арматура. Навісний замок пошкоджений не був. В боксі ще були електроінструменти, але вони були прикриті і їх не знайшли. Документів у нього на болгарку не було. Десь через місяць після крадіжки його знайомий ОСОБА_19 повідомив, що у районному відділі міліції він бачив болгарку схожу на його. Тоді він звернувся до працівників поліції і написав заяву про злочин. Болгарку йому предявляли для впізнання у районному відділі міліції.
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона працює перукарем в перукарні «Вуаля», яка знаходиться за адресою:м.Рівне по вул..Вербовій, 19-Г. 26 серпня 2015 року вона прийшла на роботу і виявила крадіжку. Вона викликала працівників поліції. З моїх особистих речей зникли фен та електричні щипці. Ще пропало 4 000 гривень, парфуми, фарба для волосся. При впізнанні речей , викрадених з перукарні поняті присутні не були. Чеки на викрадені речі у неї відсутні, слідчому вона їх теж не надавала. Працівники поліції оглядали приміщення, знімали відбитки пальців.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона працює перукарем в перукарні «Вуаля», яка знаходиться за адресою:м.Рівне по вул..Вербовій, 19-Г. 26 серпня 2015 року зранку до неї зателефонувала ОСОБА_7 та повідомила, що вночі з приміщення перукарні були викрадені речі. Вона прийшла на роботу та виявила, що з її речей зникла машинка для стрижки. Також було викрадено парфуми, фарба для волосся, інші інструменти. Машинку для стрижки вона їздила впізнавати у районний відділ міліції. Машинку вона впізнала. Працівники міліції повідомили її, що крадіжку здійснили де-кілька осіб. При впізнанні речей поняті присутні не були.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показала, що обвинувачений її чоловік. З червня по жовтень 2015 року вона перебувала з дитиною в селі в Черкаській області. Влітку їй подзвонили подруги із с.Дуби та повідомили, що зник їхній односельчанин ОСОБА_14 . В серпні їй подзвонили та розповіли, що знайшли труп ОСОБА_14 . Його було вбито та закопано на городі. Тоді казали, що у вбивстві всі підозрюють жителя с.Дуби, з яким у ОСОБА_14 були неприязні відносини. З чоловіком в цей період вона спілкувалась через мережу інтернет. Вона питала його чи він знає про вбивство ОСОБА_14 . А він спитав чи зловили вже ОСОБА_21 , так як він прочитав в інтернеті, що вбивство скоїв він. Один раз в той період ОСОБА_12 надіслав їй посилку через Нову пошту в серпні 2015 року. В посилці була косметика, фарба для волосся, парфуми, фен плойка, одяг для дитини. ОСОБА_12 казав, їй , що він працює в Італії.
Допитаний в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_22 показав, що обвинувачений- син його сусідки. Вбитий ОСОБА_14 працював у військовій частині с.Дуби водієм. Одного дня влітку 2015 року ОСОБА_14 не вийшов на роботу. Його почали розшукувати.В кінці серпня 2015 року вони з дружиною поїхали на город. Дружина покликала його, так як собака щось розкопав на городі. Він взяв лопату , копнув та побачив людську ступню, замотану в целофан. Він зрозумів, що це труп та позвонив в міліцію. Приїхала оперативна група. Коли розкопали труп, то впізнали в ньому зниклого ОСОБА_14 . Хто міг бути причетним до вбивства йому не відомо.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показав, що обвинуваченого бачив де-кілька разів в с.Дуби. Після зникнення ОСОБА_14 він залазив в хату ОСОБА_14 через вікно, так як вхідні двері було замкнено на навісний замок. Ні слідів боротьби, ні слідів крові всередині не було. Це було при працівниках поліції. Про будь-які грошові заощадження ОСОБА_14 йому нічого не відомо. Конфліктів він не з ким не мав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показала, що вона мати обвинуваченого. В червні 2015 року її сестра повідомила, що зник ОСОБА_14 . Її син в селі бував дуже рідко, проживав в м.Рівному. ОСОБА_14 при житті не з ким не спілкувався, був відлюдкуватий. Через два місяці після зникнення труп ОСОБА_14 виявили закопаним на городі. Вона підозрює, що вбивство ОСОБА_14 скоїв ОСОБА_25 , який мешкав в с.Дуби. Його матір розповідала, що в ніч коли зник ОСОБА_14 її син прийшов увесь в крові. Він мав конфлікти з ОСОБА_14 . На даний час і ОСОБА_25 і його матір згоріли у власній хаті.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показав, що з ОСОБА_14 вони разом працювали у військовій частині АДРЕСА_2 .Коли ОСОБА_14 зник, його шукали всім селом. Будинок його був зачинений на навісний замок. На роботв він конфліктів не з ким не мав. ОСОБА_14 при житті був дуже кремезним чоловіком, важив приблизно 90 кг. Після його зникнення ніяких підозрілих слідів ні в хаті, ні на подвір`ї виявлено не було. Він був присутній, коли виявили труп ОСОБА_14 . Його тіло було замотано у покривала та клейонку.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що ОСОБА_14 був його другом, вони товаришували. Ввечері перед зникненням ОСОБА_14 був у нього вдома. Ще з ними була мешканка с.Дуби ОСОБА_18 .В той вечір він і ОСОБА_27 вживали алкоголь. ОСОБА_14 з ними не пив, так як він працював водієм і вранці йому потрібно було йти на роботу. ОСОБА_14 пішов додому приблизно о 21 годині 45 хвилин. Йому йти до своєї хати метрів 600-700. Полонець пішла додому за хвилин 20 до ОСОБА_14 . ОСОБА_14 погрожував вбивством ОСОБА_25 . Він зловживав спиртними напоями, якось вкрав у ОСОБА_14 200 гривень і гаманець у якому була зарплатна картка ОСОБА_14 . Про це він дізнався від самого ОСОБА_14 . Після цього він виготовив нову карточку. ОСОБА_14 до себе в хату нікого не впускав. На даний час ОСОБА_25 помер, згорів у хаті.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 показав, що ОСОБА_14 був його дядьком. Про його зникнення він взнав 23 липня 2015 року. Матір ОСОБА_21 розповідала, що її син в ніч, коли зник ОСОБА_14 прийшов весь у крові. Пояснив це тим, що в лісі різав козу.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показала, що останній раз при житті вона бачила ОСОБА_14 у ОСОБА_30 . ОСОБА_14 ходив до ОСОБА_31 дивитись телевізор, так як унього відрізали світло. ОСОБА_14 спиртних нопоїв в той вечір не вживав. Вона пішла додому десь о 21 годині 15 хвилин. ОСОБА_14 ще залишався. На слідуючий день його вже шукали. Жук казав, що ОСОБА_14 пішов додому через 15-20 хвилин після неї.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 показав, що він був присутній в якості понятого при проведенні обшуку в помешканні ОСОБА_33 . Було вилучено якійсь одяг. ОСОБА_34 був присутній. На одязі, який вилучався, були наявні сліди бурого кольору.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_35 показав, що він проживає в с.В.Олексин. За місцем його проживання працівники поліції вилучали речі: велосипед, машинку для стрижки, дрельку, болгарку, лобзик. Деякі з цих речей йому дав ОСОБА_12 , деякі він сам придбав. При вилученні вказаних речей був присутній один понятий. Він не є власником помешкання, з якого вилучались речі, власники його батьки.
Допитаний як свідок ОСОБА_36 в судовому засіданні показав, що він брав участь в якості понятого при впізнанні речей, викрадених у ОСОБА_10 . Його працівники поліції привезли до гаража, в середині якого знаходилась Болгарка. Працівники поліції показали йому її і повідомили, що ця річ крадена. Про крадіжку його повідомив слідчий. У ОСОБА_10 була схожа болгарка, але марку він не пам`ятає. Кого підозрюють у вчиненні крадіжки працівники міліції його не повідомляли.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_37 показала, що восени 2015 року її знайомий ОСОБА_12 попросив її відправити посилку через Нову пошту його дружині. Там були дитячі речі, решту вона не пам`ятає. Він попросив її це зробити, так як не хотів, щоб його дружина знала, що він в Україні.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_38 показав, що він працює слідчим ГУНП в Рівненській області. Він був слідчим по справі по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України. У зв`язку з тим, що під час досудового розслідування виникла необхідність в огляді предметів, ним такий огляд проводився в присутності потерпілих. Дані слідчі дії були ним оформлені протоколами огляду речей, але на бланках протоколів огляду місця події, так як інших бланків не було. При слідчий дії огляд речей не обов`язково мають бути присутні поняті. Обшук в помешканні ОСОБА_12 проводився на підставі ухвали слідчого судді. Протокол обшуку складався на місці обшуку. ОСОБА_35 надав дозвіл на проведення огляду в підсобному приміщенні, звідки було вилучено ряд речей, які визнані речовими доказами по вказаному кримінальному провадженні. Ним обвинуваченому були надані для ознайомлення всі матеріали досудового розслідування. Був прошитий та пронумерований лише один том, а решта документів надавались в непрошитому вигляді. При обшуку в квартирі ОСОБА_39 всі працівники карного розшуку були присутні в якості помічників.
Об`єктивно з`ясувавши обставини та дослідивши під час судового розгляду докази, надані сторонами, суд встановив факти та відповідні їм правовідносини, згідно з якими пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, не знайшло свого підтвердження, а тому суд визнає його недоведеним.
Згідно з ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на прокурора.

Проте, стороною обвинувачення не надано жодного допустимого та достатнього доказу на обґрунтування форми вини, мотиву і мети, об`єкту, об`єктивної і суб`єктивної сторони правопорушень за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, які інкримінуються ОСОБА_12 .
Так, оцінюючи показання обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_6 ,свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_40 суд приходить до висновку, що вони жодним чином не доводять, що вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тобто не підтверджують вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині , а саме ОСОБА_14 .
Так в якості доказіввини ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України стороною обвинувачення надані висновки судово-імунологічних експертиз (т.2 а.к.п.5-7; т.2 а.к.п., т.2 а.к.п. 35-36); висновок судово-цитологічної експертизи (т.2 а.к.п.29-30); висновок судової молекулярно-генетичної експертизи (т.2 а.к.п.79-81); висновок судової молекулярно-генетичної експертизи (т.2 а.к.п.91-94); висновок судової молекулярно-генетичної експертизи (т.2 а.к.п.101-103); висновок судової молекулярно-генетичної експертизи (т.2 а.к.п.112-119); висновок судової молекулярно-генетичної експертизи (т.2 а.к.п.130-135); висновок судово-імунологічної експертизи (т.2 а.к.п.146-148); висновок судово-імунологічної експертизи (т.2 а.к.п.153-154); висновок судової молекулярно-генетичної експертизи (т.2 а.к.п.158-165); висновок судово-імунологічної експертизи (т.2 а.к.п.171-178).

Також, в якості доказу вини ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України стороною обвинувачення надано висновок дактилоскопічної експертизи № 1.3-159/15 від 01.09.2015 року( т.2 а.к.п. 63-65).

В результаті дослідження наданого доказу, судом встановлено, що у висновку експерт зазначив, що слід пальця руки, який був вилучений при проведенні огляду місця події по АДРЕСА_2 залишений великим пальцем лівої руки ОСОБА_14 .
Також, в якості доказу вини ОСОБА_12 за ч.1 ст.115 КК України стороною обвинувачення надано висновок дактилоскопічної експертизи № 1.3-21/16 від 20.01.2016 року( т.3 а.к.п. 210-212).

В результаті дослідження наданого доказу, судом встановлено, що у висновку експерт зазначив, що слід руки вилучений 01.09.2015 року під час проведення додаткового огляду за місцем проживання ОСОБА_14 в АДРЕСА_2 , залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В результаті дослідження наданих доказів, судом не встановлено вини ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Оцінюючи показання обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_24 , суд приходить до висновку, що вони жодним чином не доводять вини обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України.

Жодних речових доказів на підтвердження вини ОСОБА_12 стороною обвинувачення не надано.
Щодо речей, які були вилучені під час досудового слідства, а саме кутова шліфувальна машинка (болгарка), велосипед марки «Mckenzie» коробка з-під фарби для волосся, фен, електричні щипці машинка для стрижки волосся, то вони постановою слідчого речовими доказами не визнавались, їх місцезнаходження на даний час не відоме, сторона захисту, так само, як і суд були позбавлені можливості оглянути ці речі.
Після дослідження усіх доказів сторони обвинувачення очевидним стає те, що жоден з таких доказів не доводить причетність ОСОБА_12 до вчинення вищевказаних правопорушень.
Відповідно до положень Конституції України, кожному гарантується право на захист, та закріплюється принцип презумпції невинуватості.
Проте, органами досудового розслідування, прокурором при вирішенні питання щодо вручення 19.02.2016 року повідомлення ОСОБА_12 про підозру у вчиненні злочину за ч.І ст. 115 КК та ч.2 ст. 185, ч.З ст. 185 КК України, не було надано можливості особі надати показання щодо підозри за ч.2 ст. 185, ч.З ст. 185 КК України, оскільки з моменту вручення такого повідомлення про підозру до вручення повідомлення про об`єднану підозру за ч.І ст. 115 КК та ч.2 ст. 185, ч.З ст. 185 КК ОСОБА_12 допитували з порушенням його права на захист.
Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, в рішенні ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечепорук, Йонкало проти України» порушенням права на захист визнається :
Пункт 258. Щодо використання доказів, отриманих із порушенням права на мовчання та права не свідчити проти себе. Суд наголошує, що вони становлять загальновизнані міжнародні стандарти, які лежать в основі поняття справедливого судового розгляду за статтею 6 Конвенції. Встановлення таких стандартів пояснюється зокрема необхідністю захисту особи, яка переслідується за кримінальним законом, від неналежного тиску з боку органів влади, щоб завдяки цьому уникнути помилок правосуддя та сприяти реалізації цілей статті 6. Право не свідчити проти себе передбачає також, що сторона обвинувачення в кримінальній справі, намагаючись довести свою версію щодо обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті всупереч волі обвинуваченого за допомогою методів примусу чи утиску (див. рішення від І7 грудня 1996 року у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», п. 68).
Пункт 260. У справі, яка розглядається, Суд визнав, що первинні зізнання заявника були отримані від нього в результаті поганого поводження, яке прирівнюється до катування у значенні статті 3 Конвенції (див. пункти 154-159 вище). Він також зазначає, що при розгляді його справи національні суди визнали ці зізнання допустимими доказами (див. пункт 109 вище). З огляду на принципи своєї практики, наведеної вище, Суд визнає, що це звело нанівець саму суть права заявника не свідчити проти себе, незалежно від того, яку вагу мали зазначені зізнання у доказовій базі для його засудження, і незважаючи на те, що протягом слідства він зізнавався ще кілька разів.
В рішенні ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Шабельник проти України» в
пункті 55 зазначено: Стосовно використання доказів, отриманих із порушенням права зберігати мовчання та не свідчити проти себе, Суд нагадує, що ці права є загальновизнаними міжнародними стандартами, які складають серцевину поняття справедливого судового розгляду в значенні статті 6. їх сенс полягає, окрім іншого, в захисті обвинуваченого від неправомірного примусу з боку влади, і таким чином, у сприянні уникненню судових помилок і досягненню мети статті 6. Право не свідчити проти себе зокрема передбачає, що сторона обвинувачення в кримінальній справі прагне довести вину обвинуваченого, не вдаючись до доказів, які були отримані шляхом примусу чи насильства всупереч волі обвинуваченого .
Пункт 58. Суд повторює, що особливо коли йдеться про позбавлення волі, інтереси правосуддя в принципі вимагають юридичного представництва (див. Бенхам проти Сполученого Королівства, № 19380/92, § 61, 10 червня 1996 року). До того ж Суд відзначає, що українське законодавство передбачає обов`язкову юридичну допомогу особам, яким у разі засудження загрожує довічне позбавлення волі. Таким було положення заявника, оскільки він уже був звинувачений у вбивстві - і звинувачення в другому вбивстві робило можливим покарання у вигляді довічного ув`язнення (див. параграф 26 вище). Суд вважає, що юридичне представлення заявника в даний період було необхідним в інтересах правосуддя.
Пункт 59. Крім того, не дивлячись на аргументи Уряду про те, що право заявника зберігати мовчання захищалося національним законодавством і що погане поводження з метою отримати визнання не було доведене, обставини справи наводять на думку, що ці його свідчення були отримані всупереч його волі. Хоча заявник не довів якого-небудь фізичного примусу з боку слідчого, те, що інша людина в процесі того ж розслідування також зізналася у вбивстві пані ОСОБА_43 і відмовилася від своїх свідчень, заявивши про примус із боку того ж слідчого, може породити обґрунтовані сумніви щодо прийомів слідчого в цій справі. Більше того, заявник, якого попередили про кримінальну відповідальність за відмову від надання свідчень і в той же час інформували про право не свідчити проти себе, міг зніяковіти, як він і заявляє, через відомості щодо відповідальності за відмову від надання свідчень, особливо за відсутності юридичної допомоги під час допиту. Також варто зазначити, що, хоча заявник відмовився від своїх свідчень під час судового розгляду, національні органи обґрунтували його засудження за вбивство пані ОСОБА_43 переважно на підставі, якщо не виключно, його свідчень, які слід розглядати як самообмову. Фактично ці свідчення не містили якої-небудь інформації, що не була б відома слідчим (на відміну від справи про викрадення та вбивство ОСОБА_44 , у ході якої заявник показав міліції місце, де був захований труп), і були отримані за нез`ясованих обставин і при очевидному порушенні права заявника на захист.
Пункт 60. Вищезазначених міркувань вистачає, щоб Суд зробив висновок, що заявникові було відмовлено в справедливому судовому розгляді. Отже, було порушення статті 6 § 1 і § 3 (с) Конвенції.
Відповідно до ст. 373 КПК України, Обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
За результатами судового розгляду не доведено, що обвинуваченим було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 115 КК України, а також не доведено вчинення ОСОБА_12 кримінальних правопорушень ч.2 ст. 185, ч.З ст. 185 КК України.
В судовому засіданні стороною захисту було заявлено клопотання про визнання доказів недопустимими, підстави для задоволення якого суд вважає обґрунтованими.
Згідно положень ст.62 Конституції України та роз`яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» - обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Згідно ст.22 КПК України передбачено, зокрема, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій.
Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.26 КПК України сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

Нормою ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

При цьому, приписи ч.5 ст.9 КПК України вказують, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з врахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, в ч.43 Рішення ЄСПЛ від 30 квітня 2015 року по справі «Яременко проти України (№2)», заява №66338/09, зазначено, що згідно з принципами процесуального права дії, спрямовані на «оцінку доказів», включають в себе перевірку того, чи є докази належними, допустимими, достовірними та достатніми.

В Рішенні ЄСПЛ від 11 грудня 2008 року у справі «Мірілашвілі проти Росії» передбачено, що в змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які мають безпосереднє відношення щодо фактів конкретної справи, а також і інші докази, які можуть вказувати на допустимість, достовірність та повноту останніх (п.200).

У ст.ст.7, 22 КПК України, ст.ст.24, 129 Конституції України закріплені засади змагальності та рівності учасників кримінального процесу, які випливають з міжнародних актів Загальної декларації прав людини (ст.7), Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ст.14). Засада змагальності передбачає однозначне та принципове розмежування функцій обвинувачення, захисту й вирішення справи, які не можуть покладатися на один і той же орган, та означає, що суд ні в якому разі не може брати на себе функцію обвинувачення або захисту.

Положеннями ч.1,2 ст.23 КПК України визначено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Крім того, згідно ч.12 ст.290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них як докази.
Як вбачається з протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 01 березня 2016р. (т.3 а.к.п.438) стороні захисту було надано доступ та відбулось ознайомлення в порядку ст.290 КПК України з матеріалами, які містяться в томі №1, при цьому доступ до тому №2 та № 3 стороні захисту наданий не був, з його матеріалами не ознайомлені, у зв`язку з чим використання як доказів відомостей, що містяться в матеріалах тому №2 на 252 аркушах та в матеріалах тому № 3 на 439 аркушах суперечитиме приписам ч.12 ст.290 КПК України,
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини у справах «Євген Петренко проти України» й «А.В. проти України» (рішення були ухвалені та набули статусу остаточних 29 квітня 2015 року) при наявності у справі недопустимих доказів, отриманих з порушенням вимог кримінально-процесуального закону, суд приймає рішення щодо ролі цих доказів у справі.
Враховуючи наведене, згідно ч.1 ст.89 КПК України, докази надані стороною обвинувачення які містяться в матеріалах тому №2 на 252 аркушах та в матеріалах тому № 3 на 439 аркушах, зважаючи на порушення ч.12 ст.290 КПК України, суд не бере до уваги при прийнятті рішення по даній справі.

Положеннями ч.1 ст.337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Однією із засад кримінального провадження, як зазначено у ст.7 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Згідно ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.8та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року, остаточне рішення від 15 жовтня 2010 року (пункт 53) та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, остаточне рішення від 17 червня 2011 року (пункт 45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Оцінивши в сукупності встановлені обставини,дослідивши та проаналізувавши надані докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, згідно вимог ст.94 КПК України, суд прийшов до висновку, що в ході судового провадження не встановлено доведеності вини ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.
За встановлених судом обставин ОСОБА_12 підлягає виправданню.
Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 18 852,16 гривень, підлягають компенсуванню за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч.2 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведно, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.368-371,373,374,376,392-395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_12 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та його виправдати, у зв`язку з не доведеністю вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Речові докази по справі відсутні.
Витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 18 852,16 (вісімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) гривні 16 коп., компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу не обирати.
На вирок суду може бути подана апеляцiя до апеляцiйного суду Рiвненської областi через Рiвненський мiський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2