Справа № 299/1326/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03.05.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2018 року обвинувальний акт, складений і затверджений щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 263 КК України, повернуто прокурору.
В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України не містить зазначення того, протягом якого часу й де обвинувачений зберігав наркотичний засіб, який саме наркотичний засіб зберігав і з якою метою, а у формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України не вказано час вчинення злочину, тобто з якого та по який час обвинувачений зберігав бойові припаси. В обґрунтування вказаного посилається на те, що саме вказані в обвинувальному акті обставини підлягають доведенню в ході судового провадження та визначають формулювання діяння, у вчиненні якого особа визнається винуватою у разі ухвалення обвинувального вироку чи невинуватою при її виправданні, а за відсутності в обвинувальному акті викладу необхідних обставин щодо події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчиненні, нівелюється ефективність судового провадження.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною, оскільки під час проведення підготовчого судового засідання суд, всупереч вимог ст. 314 КПК України, вдався до оцінки та дослідження висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, що суперечить положенню про порядок проведення підготовчого судового засідання. При цьому, посилається на те, що твердження суду про те, що формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України не містить зазначення того, протягом якого часу обвинувачений зберігав наркотичний засіб, є безпідставним, оскільки відповідно до положень ст. 309 КК України, вказаний злочин вважається закінченим із моменту вчинення будь-якої дії, зазначеної у диспозиції цієї статті, а у даному випадку зберігання без мети збуту. Разом із тим, прокурор вказує на те, що безпідставним є і твердження суду про те, що у формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України не вказано час вчинення злочину, тобто з якого часу по який час обвинувачений зберігав бойові припаси, оскільки положення ч. 1 ст. 263 КК України визначають термін зберігання бойових припасів, а саме, це дії, пов`язані з володінням вказаними предметами незалежно від його тривалості, які знаходяться не при винній особі, а у вибраному і відомому їй місці. Тому, прокурор вважає, що законні підстави для повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 відсутні. Просить ухвалу суду скасувати та призначити судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , яка не підтримала апеляційну скаргу й просила ухвалу суду залишити без зміни, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які погодилися з думкою прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта, суд діяв відповідно до положень ст. ст. 291, 314 КПК України та передбачених п. п. 1, 2, 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, зміст яких розкрито в ст. ст. 8, 9, 20 КПК України.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого та інші.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Вищенаведене свідчить про те, що в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення.
Частиною ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України не містить зазначення того, протягом якого часу і де обвинувачений зберігав наркотичний засіб, який саме наркотичний засіб зберігав і з якою метою, що у формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України не вказано час вчинення злочину, тобто з якого та по який час обвинувачений зберігав бойові припаси, є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Указані порушення, які допущені органом досудового розслідування при встановленні фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та складанні обвинувального акта, на думку апеляційного суду є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів підозрюваного, зокрема, порушують його право знати у чому його підозрюють, обвинувачують, та захищатись від обвинувачення, і у свою чергу перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.
Тому, ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта колегія суддів вважає законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою.
Погоджуючись з вищевказаним висновком, колегія суддів також зазначає, що час вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень має суттєве значення при вирішенні, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, питання про застосування щодо нього положень ст. 70 чи 71 КК України; що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення ОСОБА_6 як за ч. 1 ст. 309, так і за ч. 1 ст. 263 КК України, а у викладі обставин передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України відсутнє також формулювання про те, що ОСОБА_6 незаконно зберігав наркотичні засоби «без мети збуту»; що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про заходи забезпечення кримінального провадження, а також про всі вчинені процесуальні дії, зокрема, передбачені ст. 257 КПК України.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що законні підстави для повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 відсутні, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Як такі, що не спростовують вищенаведених висновків, а також не свідчать про відповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону та про можливість призначення його до судового розгляду, апеляційний суд з урахуванням вищенаведеного відхиляє й доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимог ст. 314 КПК України, суд вдався до оцінки та дослідження висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, що суперечить положенню про порядок проведення підготовчого судового засідання; що твердження суду про те, що формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України не містить зазначення того, протягом якого часу обвинувачений зберігав наркотичний засіб, є безпідставним, оскільки відповідно до положень ст. 309 КК України, вказаний злочин вважається закінченим із моменту вчинення будь-якої дії, зазначеної у диспозиції цієї статті, а у даному випадку має місце зберігання без мети збуту; що безпідставним є і твердження суду про те, що у формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України не вказано час вчинення злочину, тобто з якого часу по який час обвинувачений зберігав бойові припаси, оскільки положення ч. 1 ст. 263 КК України визначають термін зберігання бойових припасів, а саме, це дії, пов`язані з володінням вказаними предметами незалежно від його тривалості, які знаходяться не при винній особі, а у вибраному і відомому їй місці.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення, в апеляційній скарзі прокурор не вказує.
Враховуючи наведене, апеляційний суд також вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Вказані порушення слідчим та прокурором вимог КПК України при встановленні фактичних обставин справи, складанні та затвердженні обвинувального акта, апеляційний суд вважає такими, що призводять до порушення права особи на захист, яке унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
З урахуванням наведеного вище, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.
Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2018 року, якою обвинувальний акт, складений і затверджений щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 263 КК України, повернуто прокурору, - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: