Апеляційний суд міста Києва
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0014738 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

без визначеного місця проживання, судимого:

1) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25.12.2013 року

за ч.1 ст.317, ч.2 ст.309 КК України на 3 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2014 року

за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України

на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 24.06.2016 року

по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

_______________________________

Справа № 11-кп/796/381/2018
Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України 3 місяці арешту;

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 4 місяці арешту.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді арешту на строк 4 місяці.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, і призначити йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі, і на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій, однак вказує, що суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який двічі судимий і знову вчинив умисні злочини проти власності, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість, обставину, що обтяжує покарання, рецидив злочинів. З огляду на викладене вважає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та його особі і є явно несправедливим через м`якість.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника і обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку та замах на крадіжку чужого майна за наступних обставин.

24 жовтня 2016 року близько 13 години 40 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у супермаркеті Варус, розташованому в торгівельно-розважальному центрі Квадрат за адресою: м. Київ, б-р Перова, 36, реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, скористався тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці 16 плиток шоколаду Мілка шоколад зі шматочками печива Орео загальною вартістю 444 гривні 64 копійки, які поклав у ліву внутрішню кишеню куртки і, не сплативши за товар, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 3 листопада 2016 року близько 15 години 35 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у магазині Фора за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 29, реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, скористався тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці 8 плиток шоколаду Мілка з цільним горіхом загальною вартістю 246 гривень 17 копійок, які поклав у ліву внутрішню кишеню куртки і, не сплативши за товар, направився до виходу з магазину. Однак злочин ОСОБА_7 до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки після перетину лінії кас був затриманий охоронцем магазину.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; та за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, є вірними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого заслуговують на увагу.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Цих вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, судом першої інстанції дотримано не було.

Зокрема, суд не врахував, що обвинувачений протягом короткого проміжку часу вчинив два злочини, дані про його особу, а саме, наявність судимостей, спосіб життя, а також обставину, що обтяжує покарання.

А тому колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді арешту хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

Згідно з ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.414, 420 КПК України невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з необхідністю застосувати більш суворе покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, як про це просить прокурор.

При постановленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.ст.65, 68 КК України враховує, що ОСОБА_7 протягом майже двох тижнів вчинив два умисних корисливих злочини середньої тяжкості, обставини їх вчинення, зокрема, невелику вартість викраденого майна, ступінь здійснення злочинного наміру і причини, з яких у другому випадку злочин не було доведено до кінця, особу винного, який двічі судимий за злочини проти власності та злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів і прекурсорів, не працює і не займається суспільно корисною роботою, веде бродяжницький спосіб життя, а також його процесуальну поведінку, про що свідчить неодноразове оголошення його розшуку. Також слід зауважити на стан здоров`я обвинуваченого, який страждає на хронічне психічне захворювання, що однак не свідчить про його неосудність, виявляє ознаки епізодичного вживання наркотиків та використання інших психоактивних речовин, негативну характеристику за місцем попереднього відбування покарання та позитивну характеристику слідчого.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд апеляційної інстанції визнає щире каяття обвинуваченого та стан його здоров`я.

Обставиною, що обтяжує покарання, слід визнати рецидив злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що покарання у виді арешту і обмеження волі, що передбачені санкцією ч.2 ст.185 КК України, не будуть достатніми для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів, а необхідним для забезпечення мети покарання буде позбавлення волі, що полягає в ізоляції та поміщення до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Підстав для скасування вироку і ухвалення нового вироку з визнанням ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, колегія суддів не вбачає, оскільки зміст та вимоги апеляційної скарги свідчать про незгоду прокурора з вироком лише у частині призначеного покарання. Необхідності у призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі окремо за кожний злочин та за їх сукупністю на строк, запропонований прокурором, також немає. А тому апеляційна скарга задовольняється частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України 1 /один/ рік 1 /один/ місяць позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 1 /один/ рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік 1 /один/ місяць.

Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 30 травня 2018 року.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк затримання на підставі ухвал суду апеляційної інстанції з 15 листопада 2017 року по 16 листопада 2017 року і з 30 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3