Справа №:755/5000/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" травня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000174 від 07 вересня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України,
в с т а н о в и в:
слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту та заборони відчуження житлового приміщення квартиру АДРЕСА_1 .
Клопотання мотивовано тим, що 28 лютого 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та вирішено стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по 89 246 грн 24 к. з кожного на користь ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості за договором та видано виконавчий лист.
27 жовтня 2014 року та 12 серпня 2016 року у виконавчому провадженні № 4387857 головним державним виконавцем державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме на майно боржника ОСОБА_6 квартира АДРЕСА_1 .
Проте, згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 07 липня 2017 року власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, №892, від 07 липня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8 , став ОСОБА_9 .
За вказаним фактом було розпочато кримінальне провадження №0000174 від 07 вересня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування клопотання, слідчий посилається на те, що арешт майна накладається з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Враховуючи те, що майно, на яке слідчий, за погодженням із прокурором просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.
Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання у повному обсязі та просив задовольнити.
Слідчий суддя, вислухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали, яким обґрунтовується клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч. 2 цієї статті КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у наведених випадках, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно за сукупності даних розслідуваного злочину, відповідає вимогам ст. 98 цього Кодексу.
Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Постановою слідчого від 26 квітня 2018 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , власником якої на даний час є ОСОБА_9 .
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
За таких обставин, слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб і приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб.
На підставі викладеного та керуючись ст. 98, 131-132, 170-173, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:
клопотання слідчого ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши будь-яким фізичним чи юридичним особам відчуження та розпоряджатися даним майном.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя: ОСОБА_1