П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 р.
м. Київ

Справа № 753/1307/16-к

Провадження № 51-2196 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Межеріч Канівського району
Черкаської області, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного покарання і звільнення від його відбування, ухвалено новий вирок, яким змінено правову кваліфікацію вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст.185 на ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
За вироком апеляційного суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 листопада 2015 року близько 20.00, знаходячись на вул. Харківське шосе, 57, у м. Києві, з автомобіля «Мерседес-Бенс Спрінтер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного на праві власності ОСОБА_7 , таємно викрав автомагнітолу «SONY», вартістю 2 000,00 грн, фотоапарат «KODAK», вартістю 2 000,00 грн, 25 тюбиків монтажного силікону «305», вартістю 1 125,00 грн, 12 балонів монтажної піни, вартістю 1 440,00 грн, всього на загальну суму 6 565 грн. Після чого ОСОБА_6 з викраденим майном намагався зникнути з місця вчинення злочину, однак був затриманий потерпілим ОСОБА_7 .
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_6 рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого внаслідок м`якості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при ухваленні вироку безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст.185 на ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України через відсутність такої кваліфікуючої ознаки як повторність, не врахувавши наявності у нього непогашеної судимості за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2014 року. Прокурор уважає, що суд апеляційної інстанції неправильно витлумачив положення ч. 3 ст. 88 КК України, та не взяв до уваги того, що ОСОБА_6 був звільнений від відбування покарання за амністією у зв`язку з відбуттям ним половини призначеного за вказаним вироком строку покарання.
Від захисника ОСОБА_8 надійшли заперечення, в яких він просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор не підтримав подану касаційну скаргу та просив залишити без зміни ухвалене щодо ОСОБА_6 рішення суду апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Положеннями статті 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема: застосування закону, який не підлягає застосуванню, та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
У своїй касаційній скарзі прокурор акцентує увагу на тому, що ОСОБА_6 був звільнений від відбування покарання за амністією на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію у 2014 році», яка передбачає право на таке звільнення осіб, зазначених у ст. 1 цього Закону, які на день набрання чинності цим Законом відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.
Проте такі доводи прокурора Суд уважає неспроможними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2014 року ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року та ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. На підставі заяви ОСОБА_6 від 21 травня 2014 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року останнього звільнено від відбування призначеного покарання за вказаним вироком на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» (наявність неповнолітньої дитини).
Тобто ОСОБА_6 на час застосування амністії не розпочав відбувати призначене за вироком від 14 травня 2014 року покарання та був звільнений від відбування покарання в повному обсязі.
Злочин за оскаржуваним вироком вчинений ОСОБА_6 21 листопада 2015 року, тому, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 88 КК України, на час ухвалення вироку апеляційним судом від 13 лютого 2017 року ОСОБА_6 був особою, що не має судимості.
За таких обставин суд апеляційної інстанції при перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст.185 на ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у даному випадку кваліфікуючої ознаки - повторності та правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

При призначенні ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 - 67 КК України, крім тяжкості злочину, відсутності обтяжуючих обставин та наявності пом`якшуючої обставини - щирого каяття, також врахував дані про його особу.
З урахуванням наведеного Суд уважає призначене засудженому покарання справедливим, підстав для скасування судового рішення через його м`якість не вбачає.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, про які зазначав прокурор у касаційній скарзі, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3