УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1753/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
29 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в кримінальне провадження №280/1753/16-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції, змінити в частині зарахування строку його попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015. При цьому, наголошує, що суд першої інстанції безпідставно не зарахував строк його переднього ув`язнення в СИЗО за оскаржуваним вироком з 06.07.2017 по дату набрання цим виром законної сили. Звертає увагу на те, що в даному випадку Закон не має зворотної дії, при тому, що коли він перебував у СИЗО цей Закон був чинним.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор просить її залишити без задоволення, а вирок суду відповідно без змін. При цьому, посилаючись на норми ч.5 ст.75 КК України в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017, зазначає, що суд першої інстанції правильно застосував ці норми Закону при врахуванні обвинуваченому строку його попереднього ув`язнення.
Згідно вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 17 березня 2017, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховано з 25 вересня 2016 року, із зарахуванням до нього строку його попереднього ув`язнення за період з 25 вересня 2016 року по 25 квітня 2017 року включно, відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 №838-VІІІ, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зараховано в строк покарання частково відбуте покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 17 березня 2017 року.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог с.100КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , раніше судимий: 26.04.2013 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 18.01.2016 року, після звільнення з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.
23 серпня 2016 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення з корисливих мотивів, вирішив вчинити крадіжку чужого майна з приміщення магазину продовольчих товарів по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна (крадіжка), з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , цього дня, близько 24 год., прийшов до магазину продовольчих товарів по АДРЕСА_2 , де підійшов до вхідних дверей, які ведуть до приміщення магазину. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , за допомогою металевої труби, яку знайшов поблизу приміщення, викрутив запираючий болт на штабі вхідних дверей, таким чином відчинив їх та потрапив до середини приміщення магазину, звідки викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме товар продовольчого та промислового характеру, грошові кошти на загальну суму 7245 грн. 06 коп. Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій та призначене покарання, не оскаржуються в апеляційній скарзі, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог процесуального закону.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
У силу ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Так, відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Аналіз ч.2 ст.5 КК України дає підстави для висновку, що не будь-який закон, що погіршує становище особи після вчиненого ним діяння, є законом про кримінальну відповідальність, а лише той, який ставить це погіршення в залежність від діяння. Строк попереднього ув`язнення, який зараховується до строку відбування покарання, залежить не від властивостей діяння, вчиненого засудженим, а від інших чинників. Цей строк не є безпосереднім правовим наслідком вчиненого діяння (на відміну від строку призначеного покарання), а залежить від інших факторів - необхідності попередження ризиків, що виправдовують затримання або тримання під вартою, строку досудового розслідування та судового розгляду тощо. Таким чином, закон про зміну порядку зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, не можна беззастережно вважати «законом про кримінальну відповідальність», оскільки це невиправдано розширює це поняття.
На переконання апеляційного суду положення ч.2 ст.5 КК України, не мають відповідного правого впливу на можливість застосування вимог ч.5 ст.72 КК України, оскільки ч.5 ст.72 КК України, не є нормою, яка має відношення до встановлення злочинності діяння або посилення кримінальної відповідальності, а тому зміни, внесені до цієї норми, не можуть розцінюватись як такі, що погіршують становище обвинуваченого.
Крім того, зворотна дія закону (в порядку ст.5 КК України) означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, які виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався. ОСОБА_7 на час надходження кримінального провадження до Коростишівського районного суду, перебував під вартою по іншій кримінальній справі та рахувався за Малинським районним судом Житомирської області.
17.03.2017 року вироком Малинського районного суду Житомирської області ОСОБА_7 було засуджено за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
У зв`язку з виконанням вище вказаного вироку Малинського районного суду 18.05.2017 року (який набрав законної сили 25.04.2017) ОСОБА_7 вибув до ДУ «Райківська ВК №73» для відбуття покарання.
На підставі ухвали Коростишівського районного суду від 13.06.2017 року ОСОБА_7 було етаповано для розгляду даного кримінального провадження. При цьому, до ДУ «Житомирська УВП №8» ОСОБА_7 прибув 06.07.2017 р. (а.п.69), тобто на час, коли діяла вже нова редакція ч.5 ст.72 КК України, яка передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (Закон України № 2046-VIII).
Таким чином, в період з 25.04.2017 по 06.07.2017 обвинувачений ОСОБА_7 не вважався попередньо ув`язненим в цьому кримінальному провадженні, відбував покарання призначене за результатами судового розгляду по іншому кримінальному провадженню, а тому в розумінні Закону України «Про попереднє ув`язнення» не був особою щодо якої можливе застосування положень ч.5 ст.72 КК України.
Суд першої інстанції, застосувавши ч.4 ст.70 КК України, належно врахував вище зазначені обставини та правильно визначив початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з 25 вересня 2016 року (з часу затримання), із зарахуванням до нього строку його попереднього ув`язнення за період з 25 вересня 2016 року по 25 квітня 2017 року (день набрання вироку Малинського районного суду законної сили), відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 №838-VІІІ, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Апеляційні доводи обвинуваченого щодо зарахування йому до строку попереднього ув`язнення період з 06.07.2017 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дані позбавлення волі, на думку апеляційного суду є безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить. Оскаржена ухвала є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2017 року без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - з часу отримання ним копії рішення.
Судді: