Справа № 645/1437/16-к
Провадження №1-кп/645/49/18
У Х В А Л А
іменем України

25 вересня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.

Під час досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 28.09.2018 р.
Вирішуючи питання продовження строку тримання обвинувачених під вартою, прокурор ОСОБА_3 , з яким погодився прокурор ОСОБА_4 , в судовому засіданні заявив про доцільність його продовження у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що унеможливлює зміну запобіжного заходу на більш м`який та не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисники - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заперечували проти продовження вказаного запобіжного заходу, просили про обрання більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з відсутністю ризиків, на які посилався прокурор.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, судом при вирішенні клопотання враховуються дані про особу обвинуваченого, відомості щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних

зв`язків за місцем мешкання, вік та стан його здоров`я, відсутність відомостей про наявність постійного місця роботи та джерел доходу, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
Оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість та чисельність інкримінованих злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких та спрямовані проти власності, що свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, що, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає доведеними наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою та які не існували і не розглядались під час обрання та продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в судовому засіданні не встановлено, даних щодо неможливості їх подальшого тримання під вартою на теперішній час суду не представлено.
За таких обставин суд вважає, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які не допитані, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто ризики, на які посилався прокурор, наразі не зменшились, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, у зв`язку з чим суд вважає необхідним продовжити обвинуваченим строки тримання під вартою, а клопотання про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199 КПК України, суд -

П о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 23 листопада 2018 року.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: