Дата документу Справа № 321/1329/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №321/1329/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/533/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біленьке Запорізького району Запорізької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26 вересня 2008 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі з випробувальним строком на один рік;

- 06 липня 2009 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до одного року одного місяця позбавлення волі. Звільнений 1 жовтня 2010 року;

- 02 жовтня 2012 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до чотирьох років позбавлення волі. Звільнений 15 жовтня 2014 року умовно-достроково, не відбуте покарання 10 місяців 28 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Михайлівським районним судом Запорізької області,

ВСТАНОВИЛА:

заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 3 роки.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів в розмірі 296,61 гривень та 593,22 гривень.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, врахувати обставину, яка обтяжує покарання, а саме: рецидив злочину, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом не врахована при призначенні покарання обставина, що обтяжує покарання, а саме: рецидив злочинів, оскільки обвинувачений вчинив нові умисні злочини, маючи непогашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Крім того зазначає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом не враховано дані про його особу, а саме те, що він раніше судимий, судимість не знята та не погашена, після звільнення з місць позбавлення волі належних висновків не зробив та знову вчинив злочин, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, а тому призначене йому покарання за розміром не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі.

Згідно з вироком суду, приблизно о 23 годині 31 липня 2017 року ОСОБА_6 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом, через незачинену вхідну хвіртку проник на огороджену по периметру територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_10 , де шляхом відчинення вхідних дверей проник до приміщення господарської будівлі. Знаходячись в приміщені господарської будівлі, він виявив мопед марки «Spark SP 50 C-1A» вартістю 3000 гривень, який належить ОСОБА_10 , який в подальшому викотив з вказаної території домоволодіння та зник з місця події, чим отримав можливість розпоряджатися мопедом на свій розсуд. Таким чином, ОСОБА_6 незаконно заволодів вказаним мопедом та завдав майнову шкоду потерпілому ОСОБА_10 на суму 2326,93 грн.

Крім того, приблизно о 23:30 годині 31 липня 2017 року ОСОБА_6 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, через незачинену вхідну хвіртку проник на огороджену по периметру територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_10 , де шляхом відчинення вхідних дверей проник до приміщення господарської будівлі, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_10 , а саме: електричну овочерізку з електродвигуном «SachsenWerkDresden» потужністю 0,8 кВт, 1200 об/хв, вартістю 700 гривень; металеві тиски вартістю 150 гривень; алюмінієву миску ємкістю 10 літрів вартістю 120 гривень; пластикову миску ємкістю 12 літрів вартістю 13,25 гривень; металеві кусачки по металу вартістю 40 грн; садовий секатор вартістю 60 гривень; молоток вартістю 40 гривень; викрутку фігурну з резиновою рукояттю вартістю 15 гривень; металеву пласку викрутку вартістю 25 гривень; металевий пробий вартістю 15 гривень; металеве зубило вартістю 30 гривень, два металеві рожкові гайкові ключі 17х19 вартістю 20 гривень кожен, загальною вартістю 40 гривень; один металевий рожковий гайковий ключ 12х14 вартістю 20 гривень; три металеві рожкові гайкові ключі 8х10 вартістю 20 гривень кожен, загальною вартістю 60 гривень; один металевий рожковий гайковий ключ 13х17 вартістю 20 гривень; один металевий рожковий гайковий ключ 19х21 вартістю 20 гривень; один металевий рожковий гайковий ключ на 17 вартістю 20 гривень; один металевий рожковий гайковий ключ на 10 вартістю 20 гривень. Після чого, зник з місця події, чим отримав можливість розпоряджатися викраденим майном на свій розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1408,25 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції, ухвалені нового вироку з урахуванням вимог апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції через неповноту судового розгляду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд врахував те, що останній вчинив кримінальні правопорушення, які за ступенем тяжкості віднесено до тяжких злочинів, свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся, проте раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та повне відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З врахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, але на мінімальний строк.

Разом з цим, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення, та не врахував те, що ОСОБА_6 офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення умисних злочинів проти власності, судимості не зняті та не погашені, через невеличкий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин.

За таких обставин висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованим та такими, що не відповідають засадам та меті покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України, а тому вирок суду в цій частині не можна визнати законним та обґрунтованим відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Що стосується фактично призначеного судом за сукупністю злочинів покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 5 років, то, на думку колегії суддів, воно є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень за умови його реального відбування.

Крім того, оскільки ОСОБА_6 раніше судимий за ч.1 ст.309 КК України, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, судом першої інстанції помилково не було враховано таку обставину, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів, на що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

У зв`язку з викладеним, на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відомостей про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення умисних злочинів проти власності, судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, обставин, що пом`якшують, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжує покарання, а саме: рецидив злочинів, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначення остаточного покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку в повному обсязі та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це просять обвинувачений та його захисник, не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, в частині призначеного покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4