АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/1325/17 Номер провадження 11-кп/786/592/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження,внесене до ЄРДР за № 0000310, за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Глобине, Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середньо-технічна, одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей не має, працює: ФОП « ОСОБА_10 » водієм-експедитором, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Глобинської центральної районної лікарні витрати на лікування потерпілої ОСОБА_11 в сумі 3581,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим в тому, що 30.04.2017 приблизно о 4 годині 20 хвилин, в темний час доби, при ввімкненому зовнішньому міському електроосвітленні, керував автомобілем марки «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 по сухому асфальтобетонному покриттю проїжджої частини дороги вул. Гагаріна м. Глобине Полтавської обл., зі сторони перехрестя вулиць Гагаріна Матросова в напрямку перехрестя вулиць Гагаріна Кірова та перевозив в якості пасажирів: на передньому пасажирському сидінні - ОСОБА_12 , задньому сидінні: за пасажирським переднім сидінням ОСОБА_13 , за водійським сидінням - ОСОБА_11 , посередині - ОСОБА_14

Рухаючись у вказаному напрямку, керуючи вищевказаним автомобілем технічний стан якого не відповідав вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, в`їхавши на перехрестя доріг вулиць Гагаріна Кірова, з метою рухатися в напрямку центра міста по проїжджій частині вул. Гагаріна, яка відповідно мала заокруглення з права на ліво, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги п. 2.3 (а), п. 2.9 (а), п. 12.1, п. 31.1 та п. 31.4.5 (а) «Правил дорожнього руху України», не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, дорожні умови, не впорався з керуванням автомобіля, допустив виїзд автомобіля на праве узбіччя по напрямку свого руху, в результаті чого автомобіль почало заносити та в подальшому вже некерований автомобіль виїхав за межі проїжджої частини дороги, на ліве узбіччя та кювет з подальшим перекиданням.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до смерті.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись прокурор відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_9 .

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши максимальний іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК України.

Вказує, що вину визнав повністю, щиро кається у скоєному. При цьому заперечує висновки суду щодо відсутності з його боку сприяння розкриттю злочину, з огляду на приховування факту присутності під час ДТП свідка ОСОБА_14 , оскільки він відразу після ДТП повідомив працівників поліції про всіх осіб, які знаходилися в автомобілі. Крім того, під час допиту в суді першої інстанції він також повідомляв суд про перебування в автомобілі вказаного свідка.

Вважає, що судом безпідставно не визнано пом`якшуючою обставиною покарання - його щире каяття, не враховано його молодий вік, незначний життєвий досвід на момент скоєння кримінального правопорушення, думку потерпілої, яка просила суворо не карати його.

Просить звернути увагу на помилковість висновків суду щодо його сімейного стану та перебування вагітної ОСОБА_15 на його утриманні, при цьому зазначає, що 02 лютого 2018 року між ним та ОСОБА_15 укладено шлюб та вона чекає на дитину, про що додає до апеляційної скарги документи.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Зазначає, що при призначенні покарання, судом не враховано характер допущених ОСОБА_9 порушень вимог ПДД, вчинення злочину за обтяжуючою покарання обставиною в стані алкогольного сп`яніння, те, що обвинувачений двічі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України.

Звертає увагу, що ОСОБА_9 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, заперечував фактичні обставини справи, намагався зменшити відповідальність за скоєне.

На підставі цього, вважає призначене судом покарання надто м`яким, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є недостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача,доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримала апеляційні вимоги обвинуваченого та прохала звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи принесених апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинуваченого та прокурора висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не оспорюються. Суд першої інстанції правильно визнав його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, вина ОСОБА_9 підтверджена допустимими, належними, та достатніми доказами, перевіреними в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Відповідає вимогам ст. 65 КК України і призначене ОСОБА_9 як основне, так і додаткове покарання, яке обране з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого злочину та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Саме призначене ОСОБА_9 судом покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, апеляційні вимоги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому за вироком суду покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Водночас, є слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині невідповідності призначеного йому покарання внаслідок його суворості.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 вину в скоєному визнав в повному обсязі, позитивно характеризується за місцем проживання. Колегія суддів також враховує вік обвинуваченого, те, що до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 притягується вперше, завдані потерпілій матеріальні збитки відшкодував в повному обсязі, працевлаштований, одружений та утримує вагітну дружину, думку потерпілої, яка як в ході судового розгляду, так і в апеляційній інстанції на суворому покаранні не наполягала, прохала не позбавляти обвинуваченого волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Оцінюючи як тяжкість кримінального правопорушення, так і особу винного, конкретні обставини справи, а також ту обставину, що застосоване судом першої інстанції додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є достатнім фактором попередження вчинення ним нового злочину, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, в зв`язку з чим вважає за можливе звільнити ОСОБА_9 від його відбування з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки, визначені положеннями ч.1 ст.76 КК України.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне і в порядку ст.404 КПК України змінити вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 в частині кваліфікації його дій.

Так, підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України на кваліфікуючу ознаку «порушення правил експлуатації транспорту».

Згідно положень ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до обвинувального акта, дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

А тому, суд першої інстанції при кваліфікації дій ОСОБА_9 , вийшовши за межі висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, помилково вказав кваліфікуючу ознаку - «порушення правил експлуатації транспорту».

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року змінити.

Вважати ОСОБА_9 засудженим до покарання, призначеного судом першої інстанції за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі положень ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 роки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В порядку ст.404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду при кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України на кваліфікуючу ознаку - «порушення правил експлуатації транспорту».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4