йСправа № 304/216/18 Провадження № 1-кп/304/65/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 від 10 січня 2018 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, одруженого, на утриманню має одну малолітню дитину, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

03 серпня 2017 року близько 21.30 год. ОСОБА_3 , знаходячись по вулиці Шевченка в селі Раково, а саме навпроти будинку №81 Перечинського району Закарпатської області, на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив сварку із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , в ході якої умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар верхньою частиною п`ятки коси в область лобної кістки зліва, внаслідок чого останній упав на землю, а також отримав тілесні ушкодження у вигляді «саден на шкірних покривах волосистої частини голови, відкритий перелом лобної кістки зліва з переходом на лобну пазуху, орбіту та передню стінку лівої гайморової пазухи. Забій головного мозку легкого ступеня. Гематоситус лівої гайморової та лобної пазух. Забійна рана чола», які згідно висновку експерта №736 від 10 жовтня 2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

12 червня 2018 року в м.Перечин між прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні №0000026 юристом 1-го класу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України. Згідно даної угоди ОСОБА_3 визнає свою винуватість у вищевказаному кримінальному злочині (правопорушенні). Крім цього, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного саме за ч.1 ст.121 КК України, а також покарання, яке має понести ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, при цьому на підставі ст.ст.75,76 КК України домовилися звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину за обставин зазначених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся та просив суд затвердити укладеному між ним та прокурором вищезазначеному угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання, при цьому заявивши, що він цілком розуміє наслідки такої угоди.

Прокурор у судовому засіданні просив затвердити зазначену угоду, оскільки така відповідає вимогам закону, її було укладено добровільно, а вказана у ній міра покарання узгоджена та визначена відповідно норм КК України.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечив, про що разом зі своїм представником адвокатом ОСОБА_7 подав відповідну письмову заяву.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд, заслухавши сторін кримінального провадження, думку адвоката обвинуваченого та представника потерпілого, які також просили затвердити таку угоду, оглянувши надані матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, згідно п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, який згідно ст.12 КК України кваліфікується, як тяжкий злочин.

Також встановлено, що 12 червня 2018 року в м.Перечин між прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні №0000112 юристом 1-го класу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 досягнуто та укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України, і прокурор та підозрюваний правильно розуміють наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Разом з цим встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості від 12 червня 2018 року сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену міру покарання.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що умови даної угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, а також відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, укладення угоди є добровільним, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі підозрюваного, тому суд вважає, що угода про визнання винуватості від 12 червня 2018 року укладена в м.Перечин між прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні №0000112 юристом 1-го класу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 може бути затверджена і останньому може бути призначено покарання узгоджене сторонами угоди.

Оскільки представник потерпілого просив цивільний позов про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_3 залишити без розгляду, а тому суд вважає, що такий може бути залишений без розгляду, що відповідає положенням ст.128 КПК України та п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили слід залишити раніше обраний домашній арешт, однак не більше аніж на 60 днів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 128, 314, 374, 475 КПК України, с у д, -

З А С У Д И В :
Угоду про визнання винуватості від 12 червня 2018 року, укладену між прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури у кримінальному провадженні №0000026 юристом 1-го класу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний домашній арешт, але не більше ніж на 60 днів.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України з врахуванням права оскарження даного вироку, відповідно до ч.2 ст.473 КПК України до апеляційного суду Закарпатської області через Перечинський районний суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили через 30 (тридцять) днів з моменту проголошення, якщо він не буде оскаржений.

Роз`яснити засудженому ОСОБА_3 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити підозрюваному та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий: ОСОБА_1